ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2023 року м.Дніпро Справа № 904/6023/19 (904/4903/22)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів: Коваль Л.А., Чередка А.Є.

секретар судового засідання Крицька Я.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР МЕТАЛ ГРУП" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.05.2023 (суддя Камша Н.М.)

у справі № 904/6023/19 (904/4903/22)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ", м. Нікополь, Дніпропетровська обл.

до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР МЕТАЛ ГРУП", м. Дніпро

про розірвання договору оренди майна, виселення з нежитлових приміщень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ", м. Нікополь, Дніпропетровська область (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР МЕТАЛ ГРУП", м. Дніпро (далі - відповідач), в якому просило:

- визнати договір оренди майна № 31/10/21 від 31 жовтня 2021 року, укладений між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ" () та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "УКР МЕТАЛ ГРУП" () розірваним з 07 грудня 2022;

- виселити відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "УКР МЕТАЛ ГРУП" () з нежитлових приміщень, переданих у оренду позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ" () відповідно до договору оренди майна № 31/10/21 від 31 жовтня 2021 року;

- стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР МЕТАЛ ГРУП" () на користь арбітражного керуючого (ліквідатора) Сластнікової Ганни Олександрівни, що діє в інтересах позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ", належним чином підтверджені витрати на професійну правничу допомогу адвоката;

- стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР МЕТАЛ ГРУП" () на користь арбітражного керуючого (ліквідатора) Сластнікової Ганни Олександрівни, що діє в інтересах позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ", сплачений судовий збір.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 01.05.2023 позов задоволено. Визнано розірваним договір оренди майна від 31 жовтня 2021 року №31/10/21, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ" (53201, м. Нікополь, пр. Трубників, буд. 56, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "УКР МЕТАЛ ГРУП" (49000, м. Дніпро, вул. Краснопольська, буд. 9, приміщення 411,414, ). Виселено Товариство з обмеженою відповідальністю "УКР МЕТАЛ ГРУП" з нежитлових приміщень, переданих в оренду Товариством з обмеженою відповідальністю "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ" за договором оренди майна від 31 жовтня 2021 року №31/10/21. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР МЕТАЛ ГРУП" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ" судовий збір у сумі 4 962,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням Товариством з обмеженою відповідальністю "УКР МЕТАЛ ГРУП" подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.05.2023 у справі №904/6023/19(904/4903/22), прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на те, що оскаржуване рішення прийнято при неправильному застосуванні норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Стверджує, що судом першої інстанції не враховано умови Договору, викладені в п.п. 4.1.-4.3., щодо реєстрації податкових накладних Орендодавцем, які не були виконані ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ», відповідно і обов`язку щодо сплати орендної плати у ТОВ «УКР МЕТАЛ ГРУП» не виникало.

Скаржник зазначає, що судом неправильно застосовані ст.ст 212, 525, 610, 612, 613, 782 ЦК України.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР МЕТАЛ ГРУП" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.05.2023 у справі № 904/6023/19 (904/4903/22).

26.06.2023 до Центрального апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.07.2023 розгляд справи № 904/6023/19 (904/4903/22) призначено на 27.07.2023 о 12 год. 00 хв.

24.07.2023 електронною поштою до Центрального апеляційного господарського суду від арбітражного керуючого ліквідатора ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ» надійшли додаткові пояснення до відзиву на апеляційну скаргу за вих. № 02-01/98/23 від 23.07.2023, копія яких надійшла до Центрального апеляційного господарського суду 27.07.2023 засобами поштового зв`язку.

У вказаних поясненнях позивач додатково заперечив проти апеляційної скарги та заявив клопотання про поновлення процесуального строку для подання доказів, які не були подані до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від заявника. Просив прийняти та долучити до справи додаткові докази протиправної поведінки відповідача, а саме: копію наказу про поновлення інвентаризаційних робіт; копію вимоги від 12.07.2023 № 01_20/79/23 з доказами її скерування, копію відповіді на вимогу від 12.07.2023 № 01_20/79/23 з доказами її отримання; диск з відеозаписами на підтвердження недопуску ліквідатора до проведення інвентаризаційних робіт; копію акту про недопуск від 18.07.2023; копії матеріалів, складених за заявою ліквідатора представниками правоохоронних органів.

Від арбітражного керуючого Сластнікової Ганни Олександрівни надійшло клопотання про участь в судовому засіданні у справі № 904/6023/19 (904/4903/22) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.07.2023 ухвалено судові засідання у справі № 904/6023/19 (904/4903/22), у тому числі, призначене на 27.07.2023 на 12:00 год. провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon" (https://vkz.court.gov.ua/).

В судове засідання 27.07.2023 з`явився представник відповідача (апелянта). Арбітражний керуючий ліквідатор ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ» приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon" (https://vkz.court.gov.ua/).

27.07.2023 до Центрального апеляційного господарського суду від арбітражного керуючого ліквідатора ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ» надійшло клопотання про призначення розгляду справи на іншу дату.

Клопотання обґрунтоване тим, що судом не було прийнято рішення по її клопотанню про участь в судовому засіданні під час розгляду справи №904/6023/19 (904/4903/22) в Центральному апеляційному господарському суді в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів через платформу Easycon в системі ВКЗ «Електронний суд», що свідчить про колегіальне усунення суддями від розгляду справи.

Вказане клопотання не підлягає задоволенню, оскільки ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.07.2023 було ухвалено судові засідання у справі № 904/6023/19 (904/4903/22), у тому числі, призначене на 27.07.2023 на 12:00 год. провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon" (https://vkz.court.gov.ua/).

Арбітражний керуючий Сластнікова Г.О. скористалася наданими їй процесуальними правами на участь в судовому засіданні 27.07.2023 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon" та безпосередньо приймає участь у розгляді справи.

Крім того, 27.07.2023 до Центрального апеляційного господарського суду від відповідача надійшли:

- клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, яке обґрунтоване тим, що позивач не визнає факт укладення та факт підписання Додаткової угоди № 1 від 11.05.2022 до Договору оренди № 31/10/21 від 31.10.2021 з боку в.о. генерального директора ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ» Іванченка В.П. заявник вважає, що від вирішення цього питання залежить чи виник у відповідача обов`язок щодо сплати орендної плати за Договором. Крім того, встановлення, що підпис зроблено неуповноваженою особою, буде підставою для визнання додаткової угоди як правочину недійсним на підставі приписів ч. 1 ст. 203 та ст. 215 ЦК України. Заявник просить доручити проведення експертизи Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз (49000, м. Дніпро, вул. Січеславська Набережна, 17). На вирішення експерту поставити питання: «Чи виконаний підпис на другій сторінці додатковій угоді № 1 від 11.05.2022 до Договору оренди № 31/10/21 від 31.10.2021 між ТОВ «УКР МЕТАЛ ГРУП» та ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ» в графі ________ В.П. Іванченко, гр. ОСОБА_1 ?; Чи виконаний підпис на першій сторінці додатковій угоді № 1 від 11.05.2022 до Договору оренди № 31/10/21 від 31.10.2021 між ТОВ «УКР МЕТАЛ ГРУП» та ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ» гр. ОСОБА_1 ?»;

- клопотання про призначення судової економічної експертизи, яке обґрунтоване тим, що терміни виникнення заборгованості за договором оренди № 31/10/21 від 31.10.2021 впливають на правильність визначення розрахунку позивача щодо моменту виникнення терміну прострочення виконання зобов`язання протягом більше трьох місяців підряд. Позивач не надав інформації щодо стану та розміру заборгованості ТОВ «УКР МЕТАЛ ГРУП» згідно Договору оренди № 31/10/21 від 31.10.2021, а встановлення факту існування цього боргу та його розміру можливо лише з документів, наданих позивачем. Як вбачається з матеріалів справи, враховуючи предмет та підстави заявленого позову, складність справи з огляду на невизначеність ціни позову, а також враховуючи загальний розмір усіх арифметичних розрахунків, що входять до предмету доказування та значний обсяг документів, які мають їх документально підтверджувати, існує складність подальшого дослідження та аналізу правомірності виставлених позивачем рахунків. Таким чином, оскільки перевірити суму, яка підлягає сплаті, неможливо простими арифметичними діями, у даному випадку потрібні спеціальні знання. Отже, для з`ясування всіх обставин, що складають предмет доказування, з огляду на правову природу та тривалість спірних правовідносин, зокрема, обсяг та порядок нарахування орендної плати за договором, існує необхідність у призначенні судової експертизи. Заявник просить доручити проведення експертизи Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз (49000, м. Дніпро, вул. Січеславська Набережна, 17). На вирішення експерту поставити питання: Чи відповідає наявний у матеріалах справи розрахунок терміну виникнення заборгованості за договором оренди № 31/10/21 від 31.10.2021 у мовам цього договору?; Яка дійсна сума заборгованості (сума простроченої заборгованості за договором оренди № 31/10/21 від 31.10.2021), що існувала станом на момент звернення позивача до суду 21.12.2022?»

У судовому засіданні 27.07.2023 представник відповідача підтримав заявлені клопотання про призначення експертиз, просив суд їх задовольнити.

Ліквідатор ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ» заперечив проти задоволення клопотань відповідача, наполягав на необхідності їх відхилення.

Згідно ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Спеціальні знання - це професійні знання, отримані в результаті навчання, а також навички, отримані обізнаною особою в процесі практичної діяльності в різноманітних галузях науки, техніки та інших суспільно корисних галузях людської діяльності, які використовуються разом з науково-технічними засобами під час проведення експертизи. Змістом спеціальних знань є теоретично обґрунтовані і перевірені практикою положення і правила, які можуть відноситися до будь-якої галузі науки, техніки, мистецтва тощо.

Відповідно до частини першої статті 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Як передбачено абз. 2 п. 2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» від 23.03.2012 № 4 (далі - Постанова № 4) судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 98 ГПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Тобто, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Так, предметом позову є вимоги ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ» про визнання договору оренди майна № 31/10/21 від 31 жовтня 2021 року, укладеного між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ" () та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "УКР МЕТАЛ ГРУП" () розірваним та виселення відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР МЕТАЛ ГРУП" () з нежитлових приміщень, переданих у оренду позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ" () відповідно до договору оренди майна № 31/10/21 від 31 жовтня 2021 року.

Варто зазначити, що підставою для призначення експертизи є неможливість вирішення судом спору без залучення спеціальних знань, а для встановлення фактичних даних у даній справі відсутня дійсна потреба у спеціальних знаннях, адже обставини, які стосуються предмету спору та входять до кола обставин, пов`язаних з предметом доказування, можуть бути встановлені за допомогою інших засобів доказування.

Згідно ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 73 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Позивачем до матеріалів справи долучено докази на підтвердження підстав позову, які в силу вимог ст. 86 ГПК України мають бути оцінені судом, а результат такої оцінки має бути викладений у мотивувальній частині рішення суду (ст. 238 ГПК України), як і наданим відповідачем, на спростування доводів позивача, доказам.

Посилання відповідача на можливість встановлення, що підпис на додатковій угоді № 1 від 11.05.2022 до Договору оренди № 31/10/21 від 31.10.2021 з боку в.о. генерального директора ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ» зроблено неуповноваженою особою Іванченко В.П., буде підставою для визнання додаткової угоди як правочину недійсним на підставі приписів ч. 1 ст. 203 та ст. 215 ЦК України, є недоречним, оскільки у даній справі не заявлено вимог про визнання додаткової угоди як правочину недійсним.

В свою чергу, не входять до кола обставин, які повинен встановити суд, виходячи з предмету позову й загальний розмір заборгованості орендаря, адже з`ясуванню підлягає саме факт систематичного невиконання (неналежного виконання) зобов`язань відповідачем, істотність цих порушень. В той же час, питання дійсного загального розміру заборгованості зі сплати орендної плати за договором оренди майна №31/10/21 від 31.10.2021 є предметом розгляду Господарським судом Дніпропетровської області в іншій справі № 904/6023/19 (904/1877/23).

Колегія суддів також звертає увагу, що згідно абз. 3 п. 2 Постанови № 4 якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи (подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 902/834/20, від 13.08.2021 у справі № 917/1196/19).

Водночас, в матеріалах справи немає будь-яких взаємно суперечливих доказів, що спонукало б суд призначити експертизу, і про наявність таких не зазначає заявник клопотань.

Крім того, відповідно до положень ч. 1 ст. 101 ГПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Слід зауважити, що відповідачем (апелянтом) не зазначено чи звертався він самостійно з відповідним замовленням про проведення експертиз до профільної експертної установи та чи отримував в результаті висновок експерта з поставлених питань, як і не зазначено про існування причин, що перешкоджали б такому зверненню, враховуючи також наявність в у нього та/або в матеріалах справи оригіналів документів, на дослідженні яких наполягав заявник.

Так само, відповідачем не надано суду висновку експерта та доказів неможливості самостійно замовити експертне дослідження з об`єктивних причин (як-то відсутність необхідних для проведення експертизи матеріалів), як і не було заявлено відповідні клопотання про призначення судових експертиз в суді першої інстанції.

Апеляційний суд наголошує, що питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.08.2021 у справі №917/1196/19.

Призначення експертизи є правом, а не обов`язком господарського суду, при цьому, питання призначення експертизи вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням предмета, підстав позову та обставин справи.

Аналогічний висновок наведений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.04.2021 у справі № 927/685/20.

Отже, за сукупністю вищенаведених обставин, у їх задоволенні належить відмовити.

Щодо клопотання позивача про прийняття та долучення до справи додаткових доказів протиправної поведінки відповідача, а саме: копії наказу про поновлення інвентаризаційних робіт; копії вимоги від 12.07.2023 № 01_20/79/23 з доказами її скерування, копії відповіді на вимогу від 12.07.2023 № 01_20/79/23 з доказами її отримання; диск з відеозаписами на підтвердження недопуску ліквідатора до проведення інвентаризаційних робіт; копії акту про недопуск від 18.07.2023; копій матеріалів, складених за заявою ліквідатора представниками правоохоронних органів.

У судовому засіданні 27.07.2023 арбітражний керуючий Сластнікова Г.О. підтримала заявлене клопотання, просила його задовольнити.

Представник відповідача не заперечував проти його задоволення та долучення до матеріалів справи поданих позивачем додаткових доказів.

Як передбачено ч.ч. 1-2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

При цьому згідно ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

В той же час, відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, в постановах від 25.04.2018 у справі № 911/3250/16, від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17, від 06.03.2019 у справі № 916/4692/15, від 16.12.2020 у справі № 908/1908/19, від 24.11.2021 у справі № 915/954/20, сформувалася стала судова практика при вирішенні подібних питань, відповідно до якої: «така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Враховуючи все вищевикладене, позивач не дотримався чітко встановленого процесуальним законодавством порядку подання додаткових доказів в суді апеляційної інстанції, та фактично подав до суду нові докази, які створені після прийняття рішення судом першої інстанції (01.05.2023), що, як наслідок, виключає вчинення судом апеляційної інстанції процесуальних дій щодо долучення та надання оцінки такому доказу (аналогічна позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 904/3582/18, від 04.04.2019 у справі № 918/329/18).

Крім того, докази, які подані арбітражним керуючим Сластніковою Г.О. стосуються проведення інвентаризаційних робіт, що є одним з обов`язків арбітражного керуючого ліквідатора боржника.

Судовий контроль за належним виконанням ліквідатором своїх повноважень здійснюється господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство. У даній же справі судом розглядається позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР МЕТАЛ ГРУП" про розірвання договору оренди майна, виселення з нежитлових приміщень, а тому обставини здійснення інвентаризації не пов`язані з предметом спору, а їх встановлення не входить до кола обставин, які входять до предмету доказування у справі.

За таких умов, колегія суддів відхиляє клопотання позивача та відмовляє у долученні нових доказів у справі.

Представник апелянта (відповідача) просив суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача ліквідатор ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ» просив суд, враховуючи доводи, наведені у відзиві, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, провадження у справі № 904/6023/19 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ" (ТОВ "НЗСТ "ЮТІСТ") відкрито 02.01.2020.

В період з 07.10.2020 по 15.09.2022 відносно боржника була введена процедура санації.

15.09.2022 боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Сластнікову Г.О.

22.12.2022 ліквідатором банкрута подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР МЕТАЛ ГРУП" про визнання договору оренди, укладеного 31 жовтня 2021 №31/10/21, між позивачем та відповідачем розірваним з дати прийняття рішення у справі через несплату орендних платежів (з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 27.01.2023) та виселення.

Так, 31 жовтня 2021 між позивачем та відповідачем укладено договір оренди майна №31/10/21, згідно з п.1.1 якого орендодавець ТОВ "НЗСТ "ЮТІСТ" передав, а орендар - ТОВ "УКР МЕТАЛ ГРУП" прийняв в строкове платне користування наступне майно (об`єкт оренди):

- Будівля станції захисного газу загальною площею 2 328,7 кв.м.; інв № 79, що складає 50/1500 частини зареєстрованого об`єкту нерухомого майна за номером 116 (розмір частки підтверджується актом відчуження № 0469);

- Трансформатор 1000 кВ, інв. № 12086;

- Трансформатор 1000 кВ інв. № 572;

- Кабельна Траса інв. № 4715;

- Комплекс автоматизованого обліку електроенергії інв. № 455.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що його термін становить 2 роки 11 місяців з моменту прийняття об`єкта, що орендується.

01.11.2021 згідно акту приймання-передачі майна за договором оренди майна від 31.10.2021 №31/10/21 майно, визначене, у пункті 1.1 договору оренди, передано орендарю.

Розмір орендної плати за весь об`єкт оренди складає гривневий еквівалент 3000 (трьох тисяч) доларів США за один місяць користування майном з ПДВ. Сума платежу в гривні розраховується за курсом НБУ на день виставлення рахунку (п. 4.1 договору).

У пункті 4.2. договору сторони передбачили, що орендна плата сплачується орендарем в гривні щомісячно в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 5 числа кожного місяця за місяць, що минув.

Згідно з пунктом 4.3. договору для сплати орендної плати орендодавець виставляє рахунок за курсом НБУ, який підлягає сплаті протягом 3 робочих днів. У випадку, якщо сплата за рахунком не відбулась, несплачений рахунок анулюється та виставляється оновлений з врахуванням курсу НБУ на день виставлення.

Позивачем подано докази сплати орендної плати 30.11.2021 згідно платіжного доручення №607 на суму 81 521,70 грн. (т. 1 а.с. 27) та 27.01.2022 та 28.01.2022 за платіжними дорученнями №№ 14,17 на суму 81 834,60 грн. (т. 1 а.с. 31, 32).

Пунктом 4.4. договору визначено, що орендар зобов`язаний протягом 20 днів з дня прийняття об`єкта, що орендується, перерахувати орендну плату за один місяць авансом. Зазначений платіж буде зарахований як плата за останній місяць оренди.

В підтвердження сплати орендної плати за період із січня 2022 року по квітень 2022 відповідачем подано Акт заліку зустрічних однорідних вимог від 04.04.2022 на суму 200000 гривень.

Обґрунтовуючи несплату відповідачем орендної плати починаючи з травня 2022 року, відповідач посилався на додаткову угоду від 11.05.2022 №1 до договору оренди від 31.10.2021, згідно з якою пункт 4.3. договору викладено у такій редакції: "Для сплати орендної плати орендодавець надає орендарю наступні документи, оформлені державною мовою у відповідності до вимог чинного законодавства України та пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, а саме: рахунок, за курсом НБУ на день оформлення; податкову накладну в електронній формі (через форму електронного документообігу М.Е.Dос, OPZ тощо) з дотриманням умови щодо реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних. Орендар сплачує орендну плату протягом трьох робочих днів після отримання рахунку та податкової накладної в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних". Посилаючись на те, що позивачем не було проведено реєстрацію податкових накладних, відповідач стверджував, що у нього не виникло обов`язку щодо сплати орендної плати.

Наведене стало причиною виникнення спору та звернення із цими позовними вимогами до господарського суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що доказів, які б підтверджували перерахування у безготівковому порядку сум орендної плати на розрахунковий рахунок орендодавця (як передбачено п.4.2. договору), відповідачем не подано. Таким чином, судом встановлено, що починаючи з грудня 2021 року до часу звернення з позовом до суду на рахунки позивача орендна плата не надходила. Крім того, суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати у вигляді сплаченого судового збору у сумі 4 962 грн. та витрат на професійну правничу допомогу 20 000 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, оскаржуваному судовому рішенню та доводам апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (далі ГК України) господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживана річ).

Аналогічні визначення містить норма ст. 759 ЦК України, яка зокрема встановлює, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч.6 ст.283 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 526 ЦК України.

Статтею 193 ГК України та ст. 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, не допускається.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У договорі, що укладений сторонами 31.10.2021, визначено розмір орендної плати за весь об`єкт оренди (п. 4.1.) Цей розмір складає гривневий еквівалент 3 000 дол. США за один місяць користування майном з ПДВ; сума платежу в гривні розраховується за курсом НБУ на день виставлення рахунку.

При цьому пунктом 4.2. договору передбачено, що орендна плата сплачується орендарем у гривні щомісячно в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 5 числа кожного місяця за місяць, що минув.

Згідно з п. 4.4. договору орендар зобов`язаний протягом 20 днів з моменту прийняття об`єкта, що орендується, перерахувати орендну плату за один місяць авансом. Зазначений платіж мав бути зарахований як плата за останній місяць оренди.

Судом встановлено, що Перший платіж орендної плати проведено відповідачем згідно платіжного доручення №607 від 30.11.2021 у сумі 81 521,70 грн. (т. 1 а.с. 27). Враховуючи п. 4.4. договору цей платіж слід зарахувати як плату за останній місяць оренди.

З матеріалів справи вбачається, що Відповідачем сплачено також 27.01.2022 орендну плату 80 000,00 грн платіжним дорученням № 14 (т. 1 а.с. 31), 28.01.22 1 834,00 грн за платіжним дорученням №17 (т. 1 а.с. 32).

Як правильно зазначив суд першої інстанції, ці кошти слід зарахувати як орендну плату за листопад 2021 року. Доказів, які б підтверджували перерахування у безготівковому порядку сум орендної плати за спірний період на розрахунковий рахунок орендодавця (як передбачено п. 4.2. договору), відповідачем не подано.

Таким чином, судом встановлено, що починаючи з грудня 2021 року до часу звернення з позовом до суду на рахунки позивача орендна плата не надходила.

Що стосується проведення заліку зустрічних однорідних вимог згідно Акту від 04.04.2022 (т. 2 а.с. 65), слід зазначити, що договором оренди майна від 31.10.2021 не передбачений такий спосіб розрахунку за передане в оренду майно як шляхом проведення заліку зустрічних однорідних вимог.

В свою чергу, Акт про зарахування зустрічних однорідних вимог було складено відповідачем 04.04.2022. Враховуючи умови договору оренди майна № 31/10/21 від 31.10.2021 орендна плата мала бути сплачена орендарем не пізніше 5 числа кожного місяця за місяць, що минув.

Отже, станом на 03.04.2022 ТОВ «УКР МЕТАЛ ГРУП» вже було допущено прострочення щодо оплати за період 3 місяців підряд, тобто має місце доведене систематичне невиконання орендарем свої зобов`язань.

Апеляційний суд погоджується з висновком господарського суду про необґрунтованість доводів відповідача щодо неможливості здійснення сплати орендних платежів через несвоєчасне виставлення відповідачем рахунків та непроведення реєстрації податкових накладних.

Так, у постанові Верховного Суду від 29.08.2019 у справі № 905/2245/17 було зазначено, що: «Стосовно невиставлення/ненаправлення позивачем рахунку-фактуру судова колегія вважає, що невиставлення/ненаправлення позивачем рахунку на оплату не звільняє відповідача від обов`язку оплатити послуги, надані позивачем. Так, за своєю правовою природою рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги. Ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України».

В свою чергу, відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 915/641/19, наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку здійснити оплату, оскільки такий обов`язок виникає на підставі договору, а не на підставі рахунку (правова позиція є сталою, сформована у постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 910/32579/15, від 22.05.2018 у справі № 923/712/17, від 21.01.2019 у справі № 925/2028/15, від 02.07.2019 у справі № 918/537/18, від 29.08.2019 у справі № 905/2245/17, від 26.02.2020 у справі № 915/400/18).

Окрім того, апеляційний суд зазначає, що виходячи з положень статей 173, 174 ГК України, не здійснення реєстрації податкової накладної, розрахунку коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних протягом передбаченого законодавством строку не є порушенням з боку відповідача правил здійснення господарської діяльності - невиконанням господарського зобов`язання, оскільки обов`язок зі складання та реєстрації податкових декларацій виникає у відповідача саме на підставі податкового законодавства.

Водночас зазначення сторонами у договорі про обов`язок відповідача здійснити реєстрацію податкової накладної, розрахунку коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних протягом передбаченого законодавством строку не має наслідком зміну характеру відповідних правовідносин з податкових на господарські.

Таким чином, невиконання або неналежне виконання таких умов договору (здійснення реєстрації податкової накладної тощо) не є правопорушенням у сфері господарювання. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 07.02.2019 у справі № 913/272/18, а також у справах № 908/3565/16, № 917/799/17, постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 у справі № 917/877/17.

Отже, відсутні підстави стверджувати, що наявна відкладальна умова (у розумінні приписів статті 212 ЦК України) щодо виконання відповідачем своїх зобов`язань зі сплати орендної плати за користування майном позивача.

Так само, ТОВ «УКР МЕТАЛ ГРУП» не доведено суду наявність обставин прострочення кредитора згідно ст. 613 ЦК України, з якими пов`язувалася б можливість здійснення оплат орендарем за Договором.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Тобто, відстрочення виконання зобов`язання боржником можливе лише за умов невчинення кредитором дій, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Хоча в договорі від 31.10.2021 і зазначено, що оплата здійснюється на підставі рахунку, однак за змістом ст. 762 ЦК України та пункту 4.2. договору така умова договору не змінює строк виконання грошового зобов`язання, який визначено у договорі так: щомісячно, не пізніше 5 го числа кожного місяця за місяць, що минув.

Відтак, ненадання рахунку та податкової накладної не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст.212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні ст.613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку сплатити орендну плату.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Що стосується істотності порушення умов договору, то в цій частині слід зазначити, що наймодавець, вступаючи в договірні відносини щодо оренди майна, розраховував на належне і своєчасне виконання умов договору оренди, в тому числі стосовно внесення орендної плати.

Договір оренди майна є оплатним і зобов`язання наймача по оплаті мали своєчасно і повному обсязі виконуватись.

Тобто, орендар, користуючись майном орендодавця на підставі укладеного сторонами Договору оренди не міг не знати про таку особливість орендних відносин як їх оплатність, що прямо визначено умовами Договору.

Статтею 782 ЦК України визначено, що наймодавець має право відмовитись від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Належних доказів, які б підтверджували отримання відповідачем такого повідомлення, позивачем до суду не надано. Однак, колегія суддів зауважує, що неотримання ТОВ «УКР МЕТАЛ ГРУП» поштової кореспонденції ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ» зумовлено саме пасивністю відповідача.

Варто наголосити, що юридична особа зобов`язана забезпечувати своєчасне отримання кореспонденції за адресою свого місцезнаходження, а наявність поважних підстав для невчинення відповідних дій має доводитись учасником в загальному порядку. Створення при цьому судом штучних умов, які б надавали одній зі сторін спору більш сприятливі умови для реалізації її процесуальних прав, виходить за межі повноважень суду, передбачених законодавством, та є порушенням статей 6, 19 Конституції України та принципу змагальності сторін (статті 13 ГПК України).

Такий правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.07.2023 у справі № 910/15120/20.

Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо розірвання договору оренди майна від 31.10.2021 внаслідок невиконання орендарем зобов`язань щодо оплати орендної плати за користування об`єктом оренди протягом трьох місяців підряд.

Крім того, відповідно до ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу або у стані, який було обумовлено в договорі.

Зі змісту наведених норм суд доходить висновку, що орендар має обов`язок після припинення дії договору оренди повернути об`єкт оренди орендодавцю, якому кореспондується право саме орендодавця вимагати повернення об`єкта оренди.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Варто наголосити, що положеннями ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України законодавцем встановлено лише орієнтовний перелік способів захисту прав, який не є вичерпним. Відтак, судом може здійснюватися захист прав та інтересів осіб в інші способи, встановлені договором або законом, як це передбачено в абз. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України. У разі порушення права чи інтересу особи, в останньої виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності чи відсутності між сторонами зобов`язальних відносин. Тобто особа, права якої порушено, обирає для себе саме той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом належним способом. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам необхідно виходити з його ефективності. Це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 у справі № 338/180/17, постанова Верховного Суду від 12.02.2020 у справі 761/17142/15-ц).

Відповідно до п. 1 ст. 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи.

Отже, виселенню з займаного нерухомого майна, в тому числі орендованого, підлягають як фізичні так і юридичні особи. Такий предмет позову як усунення перешкод в користування майном шляхом виселення відповідає цілям та ефективному досягненню результату направленому на захист порушеного права.

Вимога позивача про виселення Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР МЕТАЛ ГРУП" з нежитлових приміщень, переданих в оренду Товариством з обмеженою відповідальністю "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ" за договором оренди майна від 31 жовтня 2021 року №31/10/21 є похідною вимогою, задоволення якої залежить від задоволення позовної вимоги про розірвання договору.

Відтак, з огляду на задоволення судом основної вимоги, похідна вимога також є правомірною і підлягає задоволенню.

Також, з матеріалів справи слідує, що заявляючи вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, позивач надав копію договору від 15.11.2022 про надання правничої допомоги, укладеного між адвокатом Сабурою Світланою Олександрівною та клієнтом арбітражним керуючим Сластніковою Ганною Олександрівною. Згідно Акту прийому-передачі від 08.12.2022 № 1 наданих юридичних послуг за договором від 15.11.2022 адвокат здійснив, а клієнт погодився та прийняв послуги за договором від 15.11.2022, зокрема, щодо наступного:

- аналізу договору оренди майна №31/10/21 від 31.10.2021 з метою підготовки позовної заяви про його розірвання 1 год. (3000 грн.);

- складання позовної заяви про розірвання договору оренди майна, виселення та повернення нежитлових приміщень 5 годин х 3 000 грн. всього 15 000 грн.;

- аналіз практики Верховного Суду з питань розірвання господарського договору - 0,75 год х 3 000 грн., всього 2 000 грн.

У Акті зазначено, що адвокат підтверджує сплату клієнтом гонорару в повному обсязі за наданий адвокатом обсяг послуг у загальній сумі 20 000 грн.

Скаржник не наводить доводів щодо неспівмірності заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, їх невідповідності предмету та характеру спору, складності справи, ринковим цінам тощо, а судом таких обставин не встановлено.

З огляду на відсутність аргументів щодо необґрунтованості судового рішення в частині здійсненого розподілу судових витрат, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни присудженої з відповідача на користь позивача суми витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи у даному випадку сукупність встановлених обставин, підтверджених відповідними доказами, з огляду на положення ст.ст. 74-80, 86 ГПК України та норми законодавства, які застосовуються у спірних правовідносинах, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність правових підстав для задоволення позову.

Порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом під час перегляду справи в апеляційному порядку не встановлено.

З огляду на все вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що доводи скаржника, наведені ним в апеляційній скарзі, свого підтвердження не знайшли, не спростовують мотивів та висновків Господарського суду Дніпропетровської області, викладених в рішенні від 01.05.2023 у справі №904/6023/19 (904/4903/22), у зв`язку з чим, відхиляються судом апеляційної інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 236, 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР МЕТАЛ ГРУП" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.05.2023 у справі №904/6023/19 (904/4903/22) залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.05.2023 у справі №904/6023/19 (904/4903/22) залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "УКР МЕТАЛ ГРУП".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 03.08.2023

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя Л.А. Коваль

Суддя А.Є. Чередко