cправа № 910/3208/22
судді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду Мачульського Г.М.
за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейн Пауер»
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.05.2023 (колегія суддів: Руденко М. А. - головуючий, Пономаренко Є. Ю., Кропивна Л. В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Березанський переробний завод»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейн Пауер»
про стягнення грошових коштів,
На думку колегії суддів, дія арбітражної угоди може поширюватись на осіб, які прямо залучені до виконання контракту та не є його підписантом, оскільки, як вважає колегія суддів, положення додаткової угоди дають підставу припускати, що особі, яка не є стороною договору, у якому було викладено арбітражне застереження, було відомо про існування та обсяг такого арбітражного застереження.
Із такими висновками, які і є підставою для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду для відступу від відповідного висновку Верховного Суду України, не погоджуюся виходячи із наступного.
Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 2 цієї статті визначено, що договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Відповідно до частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 560 цього Кодексу визначено, що за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Із встановлених судами обставин справи вбачається, що було укладено два договори - Основний між Товариством з обмеженою відповідальністю «Березанський переробний завод» (продавець) та Компанією ORSETT TRADING SA (покупець), а також договір гарантії між продавцем, покупцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Грейн Пауер» (гарант), яку сторони назвали додатковою угодою № 2.
За змістом статті 7 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними в зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди. Арбітражна угода укладається в письмовій формі. Угода вважається укладеною в письмовій формі, якщо вона міститься в документі, підписаному сторонами, або міститься у проспекті цінних паперів (рішенні про емісію цінних паперів), що передбачає призначення адміністратора за випуском облігацій, або укладена шляхом обміну листами, електронними повідомленнями, якщо інформація, що міститься в них, є доступною для подальшого використання, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням інших засобів електрозв`язку, що забезпечують фіксацію такої угоди, або шляхом обміну позовною заявою та відзивом на позов, в яких одна із сторін стверджує наявність угоди, а інша проти цього не заперечує. Посилання в угоді на документ, що містить арбітражне застереження, є арбітражною угодою за умови, що угода укладена в письмовій формі і це посилання є таким, що робить згадане застереження частиною угоди.
Частина 1 статті 16 цього ж Закону передбачає, що третейський суд може сам прийняти постанову про свою компетенцію, в тому числі стосовно будь-яких заперечень щодо наявності або дійсності арбітражної угоди. З цією метою арбітражне застереження, що є частиною договору, повинно трактуватися як угода, що не залежить від інших умов договору. Винесення третейським судом рішення про недійсність договору не тягне за собою в силу закону недійсність арбітражного застереження.
Предметом даного судового розгляду є вимога позивача до відповідача - Товариства, як гаранта (поручителя), про стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання Компанією своїх зобов`язань за Контрактом щодо оплати вартості поставленого за Контрактом товару та невиконання Товариством додатковї угоди.
Разом з тим із змісту наведених вище норм права вбачається, що кожна із сторін узгоджує та підписує ті зобов`язання, які узгоджені нею в укладеному договорі.
Відповідно, якщо особа не погоджувала і не підписувала певні умови, то такі не можуть породжувати для неї відповідні права чи обов`язки.
Крім того слід зазначити, що право на ефективний судовий захист закріплено у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Першому протоколі та протоколах № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першому протоколі та протоколах № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Вважаю, що не визнання Арбітражним судом Лондона свої компетенції щодо наявності арбітражної угоди між сторонами спору у даній справі, позбавить позивача на ефективний судовий захист, а відтак і на належний доступ до суду.
Суддя Г.М. Мачульський