номер провадження справи 5/143/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2023 Справа № 908/1615/23

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі: судді Проскурякова К.В., при секретарі судового засідання Шельбуховій В.О., розглянувши матеріали справи

За позовом: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Колоннейд Україна" (пр. Перемоги, буд. 65, корпус А, офіс 121, м. Київ, 03062; )

До відповідача: Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" (пр. Моторобудівників, буд. 34, м. Запоріжжя, 69068; )

про стягнення 26 025,06 грн.,

Без виклику представників сторін

СУТНІСТЬ СПОРУ:

16.05.2023 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Колоннейд Україна" до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" про стягнення 26025,06 грн.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.05.2023 справу №908/1615/23 розподілено судді Проскурякову К.В.

Ухвалою суду від 22.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/1615/23 в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) учасників справи. Присвоєно справі номер провадження - 5/143/23 та вирішено розгляд справи по суті розпочати з 15.06.2023.

Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Хід судового процесу фіксувався шляхом складання протоколу судового засідання, який долучений до матеріалів справи.

Статтею 248 ГПК України визначено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 22.05.2023 розпочато розгляд справи по суті з 15.06.2023 без проведення судового засідання та 21.07.2023 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Як вбачається з позовної заяви позивачем заявлено позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу на суму 26 025,06 грн. На підставі викладеного, посилаючись на ст.ст. 993, 988, 1191 Цивільного кодексу України, ст.ст. 9, 27 Закону України "Про страхування", п. 22.1 ст. 22, п.38.2.3 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позивач просить суд позов задовольнити.

В матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву від 25.05.2023 за вих. №1168, згідно якого відповідач позовні вимоги визнає частково, а саме в розмірі 23 425,06 грн., оскільки позивачем пред`явлені позовні вимоги та заявлено до стягнення суму матеріальної шкоди без урахування розміру франшизи, передбаченої полісом серії АР №1068901 в сумі 2 600,00 грн., що є неправомірним.

Також відповідач у відзиві просить суд повернути ПрАТ «СК "Колоннейд Україна" з державного бюджету 50% сплаченого судового збору на підставі ст. 130 ГПК України.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, без виклику представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 21.01.2021 між ПрАТ «СК «Колоннейд Україна» (далі - Страховик) та Дочірнім підприємством «Бік Україна» (далі - Страхувальник) укладено договір добровільного страхування автотранспорту, предметом якого відповідно є майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки Skoda Rapid державний номерний знак НОМЕР_1 та згідно якого Страховик прийняв на себе зобов`язання, зокрема компенсувати пошкодження транспортного засобу в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно частини 2 статті 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і, з настанням якої, виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору

07.09.2021 року о 12 годині 55 хвилин у місті Дніпрі на вул. Робоча 67 (електроопора 229) сталася дорожньо-транспортна пригода з транспортними засобами Mitsubishi Lancer державний номерний знак НОМЕР_2 та Skoda Rapid державний номерний знак НОМЕР_1 .

Дорожньо-транспортна пригода відбулась в зв`язку з порушенням водієм транспортного засобу марки Mitsubishi Lancer державний номерний знак НОМЕР_2 Правил дорожнього руху України. Вину останнього у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, встановлено постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06.10.2021 року по справі №204/7197/21.

Відповідно до рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоцентр-Україна плюс» №СЧТ0099471 від 22.09.2021 вартість матеріального збитку, заподіяного ушкодженням транспортного засобу марки Skoda Rapid державний номерний знак НОМЕР_1 склала 26 025,06 грн.

На виконання умов договору добровільного страхування автотранспорту та згідно страхового акту № від 24.06.2022 ПрАТ «СК «Колоннейд Україна» сплатила суму страхового відшкодування у розмірі 26 025,06 грн., що підтверджується платіжним дорученням №500191015 від 28.06.2022.

Отже, позивач виконав свої зобов`язання перед Страхувальником згідно умов Договору та набув право зворотної вимоги до особи, винної у завданні шкоди та її Страховика щодо відшкодування суми матеріальної шкоди.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ст. 981 Цивільного кодексу України договір страхування укладається в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі, з вини іншої особи відшкодовується винною особою.

Статтею 528 ЦК України передбачено, що виконання обов`язку може бути покладено на іншу особу, якщо з умов договору, вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не виникає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто.

Статтею 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України, статтею 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до п. 36.4 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів", виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна або сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування.

ТОВ «ІНТЕР ТЕХ СЕРВІС МОТОРС» в інтересах ПрАТ «СК «Колоннейд Україна» відповідно до договору доручення від 01.01.2020, направило на адресу ТДВ "Страхова компанія "Кредо" регресну вимогу від 28.07.2022 за вих. № L31236 на суму 26 025,06 грн.

Вказану вимогу ТДВ "Страхова компанія "Кредо" отримано 08.08.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №570, проте залишена без виконання та відповіді.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність транспортного засобу Mitsubishi Lancer державний номерний знак НОМЕР_2 застрахована у Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" на підставі полісу серії АР №1068901 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який є діючим на момент скоєння ДТП.

Відповідно до пункту 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове, страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з пунктом 12.1 статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Полісом серії АР №1068901 передбачено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну - 130 000,00 грн., франшиза - 2 600,00 грн.

Судом встановлено, що позивачем заявлено вимоги про відшкодування суми матеріальної шкоди в розмірі 26 025,06 грн., тобто без врахування розміру франшизи, передбаченого Полісом серії АР №1068901 в сумі 2 600,00 грн.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 23 425,06 грн. (26025,06 грн. - 2600,00 грн.), яка визнається відповідачем.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

Також у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

З огляду на викладене, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо клопотання відповідача про повернення позивачу з державного бюджету 50% сплаченого судового збору на підставі ст. 130 ГПК України суд зазначає наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України встановлено, що відповідач має право визнати позов (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з ч. 1 ст. 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Як вже зазначалося судом вище, відповідач частково визнав позовні вимоги на суму 23 425,06 грн.

В той же час, приписами ч. 1 ст. 130 ГПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічна норма міститься в ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Враховуючи часткове визнання відповідачем позовних вимог у розмірі 23 425,06 грн., суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про повернення позивачу з державного бюджету 50% сплаченого судового збору в порядку ч. 1 ст. 130 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 76-79, 86, 129, 233, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" (пр. Моторобудівників, буд. 34, м. Запоріжжя, 69068; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Колоннейд Україна" (пр. Перемоги, буд. 65, корпус А, офіс 121, м. Київ, 03062; ) суму страхового відшкодування в розмірі 23 425 (двадцять три тисячі чотириста двадцять п`ять) грн. 06 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 415 (дві тисячі чотириста п`ятнадцять) грн. 86 коп. Видати наказ після набрання рішенням чинності.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено: 26.07.2023.

Суддя К.В. Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.