ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2023 року м.Харків Справа № 913/567/19(913/198/23)
Провадження №13/913/198/23
Господарський суд Луганської області у складі судді Яресько Б.В. розглянувши без повідомлення учасників справи про дату, час і місце судового засідання, за наявними у справі матеріалами в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи № 913/567/19(913/198/23) за позовом
про повернення безпідставно набутого майна
Комунальне підприємство «Інноваційно-інформаційний центр» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Луганської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об`єднання" (далі - відповідач) про повернення безпідставно набутого майна, а саме безпідставно отриманих коштів за договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії від 29.12.2021 р. № 42-НА в сумі 138 700,87 грн.
Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 09.06.2023 р. позовну заяву в межах справи про банкрутство передано на розгляд судді Яресько Б.В., в провадженні якого перебуває справа №913/567/19 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об`єднання".
Ухвалою суду від 12.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідачем надано відзив в якому він просить відмовити в позові повністю. Відповідач у відзиві зазначає, що вважає безпідставним доводи позивача про ненадання ним послуг з розподілу електричної енергії у лютому, березні 2022 р. в повному обсязі, зазначає, що з 24.02.2022 р. відповідач позбавлений можливості визначити фактичний обсяг послуги з розподілу, хоча фактично постачання електричної енергії здійснювалось до 08.05.2022 р. Відповідач не може підтвердити обсяги наданих послуг, та розмір їх оплати позивачем у зв`язку з відсутністю у нього первинних документів.
Позивачем надана відповідь на відзив в якій він зазначив, що з доводами відповідача не погоджується, оскільки відсутність у відповідача первинних документів не спростовує факт безпідставно набутого ним майна. При цьому, відповідач не надав жодних доказів, які б спростовували факт наявності заборгованості перед позивачем.
Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) від сторін до суду не надходило.
Згідно з ч.1,8 ст. 252 ГПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі, зокрема, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті дослідивши матеріали справи, -
29.12.2021 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії №42-HA, який набрав чинності 01.01.2022 р. зі строком дії до 31.12.2022 р.
Згідно умов п.п. 2.1, 2.3 Договору, ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» (за Договором Оператор системи розподілу) зобов`язався надавати послуги з розподілу електричної енергії, а КП «Інноваційно-інформаційний центр» (за Договором Споживач), - оплачувати за розподіл (передачу) електричної енергії згідно з умовами глави 5 цього Договору та інші послуги Оператора системи розподілу згідно з Додатком 4 «Порядок розрахунків».
Умовами п. 8 Додатку 4 «Порядок розрахунків» до Договору встановлено, що Споживач здійснює повну оплату вартості послуг з розподілу електричної енергії у наступному порядку:
попередня оплата послуг з розподілу електричної енергії на наступний розрахунковий період місяць здійснюється в розмірі 100% вартості послуги з розподілу, визначеної на підставі заявленого на відповідній розрахунковий період обсягу споживання електричної енергії згідно з Додатком № 9 до цього Договору, до кінця останнього робочого дня попереднього розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за послуги з розподілу електричної енергії та інших платежів згідно з умовами цього Договору здійснюється на підставі самостійно отриманих у Оператора системи розподілу рахунків протягом 5-ти операційних днів з дня їх отримання.
У січні 2022 року позивач отримав послуг з розподілу електричної енергії за договором у кількості 39 904 кВт*год на загальну суму 78 810,72 грн. (з ПДВ), відповідно до акту надання послуг з розподілу електричної енергії за січень від 31.01.2022 № 42-НА/1/1. У лютому 2022 року позивач отримав послуг з розподілу електричної енергії за договором у кількості 323 кВт*год на загальну суму 637,93 грн. (з ПДВ), відповідно до «Переліку обсягів споживання в лютому 2022 року споживачами ТОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС». З березня 2022 року та до закінчення строку дії Договору 31.12.2022 послуги з розподілу електричної енергії за договором не надавалися через знеструмлення об`єкту внаслідок ведення активних бойових дій та тимчасовою окупацією території, де знаходиться об`єкт (Луганська область, Щастинський район с/рада Бахмутівка.) на який надавалися послуги.
Загальна сума наданих послуг - 79 448.65 грн.
Позивачем здійснено попередню оплату відповідно до платіжних доручень від 04.01.2022 № 1995 (за січень 2022) у сумі 72 878,04 грн. (з ПДВ), від 27.01.2022 № 12 (за лютий 2022) у сумі 77 420,32 грн., від 22.02.2022 № 85 (за березень 2022) у сумі 67 851,16 грн.
На підставі рахунків, наданих Відповідачем, оплата послуг за Договором здійснювалася на розрахунковий рахунок ТОВ «ЛУГАНСЬКОБЛЕНЕРГО», з яким у Відповідача був укладений договір доручення від 10.07.2020 № У-396-1-20/Л-52-1-20.
Загальна сума оплати склала - 218 149,52 грн.
Отже, станом на дату закінчення строку дії Договору, Позивачем на підставі рахунків Відповідача сплачено на 138 700,87 грн. (сто тридцять вісім тисяч сімсот грн. 87 коп.) більше, ніж вартість отриманих послуг з розподілу електричної енергії.
24.01.2023 Позивач направив Відповідачу претензію від 19.01.2023 за вих. № 8 з вимогою повернути надмірно отриману суму коштів за Договором у розмірі 138 700,87 грн. (сто тридцять вісім тисяч сімсот грн. 87 коп.), яку Відповідач своїм листом від 05.05.2023 № 01-05/05-132 залишив без задоволення посилаючись на відсутність доступу до первинних документів, кваліфікованого персоналу та грошових коштів.
В зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно отримані кошти за договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії від 29.12.2021 р. № 42-НА в сумі 138 700,87 грн. та витрати по оплаті судового збору в сумі 2147,20 грн.
Станом на день подання позовної заяви до суду безпідставно отримані кошти так і не були повернуті відповідачем у добровільному порядку, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом.
Відповідач позов не визнає, посилаючись на те, що внаслідок окупації Луганської області російською федерацією не має доступу до первинних документів.
Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути договори та інші правочини, а також безпосередньо акти цивільного законодавства.
Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:
1) повернення виконаного за недійсним правочином;
2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;
3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;
4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Статтею 903 ЦК України визначено, що у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Судом встановлено факт щодо відповідачем безпідставно були отримані кошти за договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії від 29.12.2021 р. № 42-НА в сумі 138 700,87 грн.
Таким чином, ці кошти є такими що є безпідставно набуті відповідачем, які останній повинен їх повернути позивачу відповідно до положень статті 1212 ЦК України.
Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.
У відповідності до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами частини третьої статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Суд зауважує, що за приписами статей 77, 78, 87 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи; на підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах.
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. Тоді, як суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За таких обставин, зважаючи на наявні у матеріалах справи докази та відсутність будь-яких спростувань щодо заявлених позивачем вимог, враховуючи положення статей 74,79 ГПК України, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача в сумі 138 700,87 грн. безпідставно отриманих коштів є обґрунтованими, а відтак позов підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.
На підставі викладеного та керуючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, статтею 123, статтею 129, статтями 232-233, статтями 237-238, статтею 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Луганської області, -
1.Позов задовольнити повністю.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано 10.08.2023 р.

Суддя Богдан ЯРЕСЬКО