ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/388/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Разюк Г.П.,

суддів: Колоколова С.І., Савицького Я.Ф.

розглянув в порядку с письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області

на рішення Господарського суду Одеської області від 16.05.2023, прийняте суддею Бездолею Д.О. у м. Одесі

у справі № 916/388/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Укр Газ Ресурс

до скаржника

про стягнення 413 000,94 грн. та

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) Укр Газ Ресурс звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якій просило суд стягнути з останнього заборгованість в розмірі 413 000,94 грн., з яких: 375 621,22 грн. основного боргу; 31 822,58 грн. інфляційних втрат (за період серпень 2022 року січень 2023 року) та 5 557,14 грн. 3 % річних (за період з 01.08.2022 по 27.01.2023) Крім того, позивач просив стягнути з відповідача судовий збір та 13 750 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору на закупівлю природного газу для споживачів, що не є побутовими (для бюджетних установ та організацій) від 11.04.2019 № 11-04 в частині здійснення повної та своєчасної оплати вартості поставленого позивачем на об`єкт відповідача природного газу у період лютий-березень 2020 року.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 16.05.2023 позов задоволено частково та стягнуто з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь позивача борг в сумі 375 621,22 грн., інфляційні втрати в сумі 29 811,50 грн., 3% річних в сумі 5 557,14 грн., а також судовий збір в сумі 6 164,84 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 13 683,05 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що позивачем правомірно заявлений до стягнення з відповідача основний борг у сумі 375 621,22 грн. та визнав, що позивач обґрунтовано нарахував та заявив до стягнення з відповідача 3% річних та інфляційні втрати за період з 01.08.2022 по 27.01.2023, водночас при перевірці здійсненого позивачем розрахунку встановив, що розрахунок інфляційних втрат є частково невірним, що обумовлено, зокрема, допущенням помилки при визначені індексу інфляції, встановленого у січні 2023 року, у зв`язку з чим судом було здійснено власний розрахунок, за результатом якого встановлено, що вірною сумою інфляційних, яка підлягає стягненню з відповідача, є 29 811,50 грн., а відтак відмовив у стягненні з відповідача 2 011,08 грн. інфляційних втрат. Крім того, суд не встановив наявності підстав для відмови у стягненні або зменшенні розміру витрат, заявлених позивачем на правничу допомогу адвоката, однак враховуючі часткове задоволення позовних вимог розподілив їх між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідач не погоджується із зазначеним рішенням місцевого господарського суду та звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову повністю.

На думку скаржника, рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки його прийнято із суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції невірно було зроблено розрахунок основної суми боргу, оскільки безпідставно не була врахована наявна станом на 31.12.2019 переплата відповідача відповідно до рахунку на оплату №1597 від 31.12.2019 на суму 581 571,72 грн.

Також скаржник вважає, що судом першої інстанції безпідставно залишено поза увагою той факт, що акти приймання передачі щодо фактичного об`єму (обсягу) розподіленого природного газу були надані відповідачу з порушенням граничного терміну їх надання, а отже у останнього не виникло зобов`язання щодо сплати відповідних сум. Крім того, відповідач є органом, що фінансується з державного бюджету, а тому у нього відсутні асигнування на погашення спірної заборгованості.

Також, апелянт вважає стягнуту судом першої інстанції суму витрат на правничу допомогу неспівмірною та такою, яка призводить до збагачення позивача, оскільки послуги адвоката, наведені в детальному описі наданої професійної правничої допомоги, фактично надані позивачу під час розгляду іншої справи №916/2073/20, оскільки позов не містить аргументів, відмінних від тих, які зазначались у тій справі. Більш того, скаржник вважає, що детальним описом підтверджується факт того, що в процесі надання правової допомоги в даній справі, адвокатом не витребовувались нові докази та не збирались інші документи, необхідні для розгляду спору та представництва інтересів і жодного судового засідання у справі не проводилось.

Позивач надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує її доводи та зазначає про те, що переплата за грудень 2019 року в розмірі 581 571,78 грн. зарахована ним в оплату газу, поставленого у січні 2020 року, який не включений позивачем у період заборгованості, відтак сума основної заборгованості позивачем розрахована вірно, що дає підстави для нарахування інфляційних витрат та трьох відсотків річних, що обґрунтовано встановлено судом першої інстанції, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення не має. Крім того, позивач вважає вірним і висновок суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, оскільки надані адвокатом послуги цілком відповідають критерію реальності, дійсності, необхідності, розумності їх розміру та є такими, що підтверджені матеріалами справи.

Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Станом на час прийняття даної постанови до суду не надійшло клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку без проведення судового засідання.

Колегія суддів дослідила матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевірила законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та дійшла до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.04.2019 ТОВ Укр Газ Ресурс (постачальник) та Головним управлінням Національної поліції в Одеській області (споживач) укладений договір на закупівлю природного газу для споживачів, що не є побутовими (для бюджетних установ та організацій) № 11/04 (далі договір), згідно з п. 2.1 якого постачальник постачає споживачеві наступний предмет закупівлі: природний газ за кодом ДК 021:2015 CPV 09120000-6 газове паливо (далі газ) в обсягах і порядку, передбачених договором, для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п. 3.6 договору обсяг спожитого природного газу підтверджується підписаним сторонами актом прийому-передачі природного газу (далі акт), що оформлюється на підставі даних кожного комерційного вузла обліку, вказаного у п.2.4 даного договору.

Згідно з п. 3.7 договору постачальник до 5-го (п`ятого) числа місяця, наступного за звітним, надає споживачу два примірники оригіналу акту наданих послуг за звітний місяць, які підписані уповноваженим представником газорозподільного підприємства, погоджені постачальником та скріплені печатками.

За умовами п. 3.8 договору споживач протягом двох днів з дня одержання акту наданих послуг зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою споживача (при наявності) або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту наданих послуг. У випадку відмови від підписання акту наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до законодавства. До вирішення спірних питань обсяг спожитого природного газу та сума для оплати наданих послуг з постачання природного газу установлюються відповідно до даних газорозподільного підприємства.

Відповідно до п. 3.9 договору акти прийому-передачі природного газу є підставою для остаточних розрахунків споживача з постачальником.

Згідно з п. 4.3 договору об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу споживачем за розрахунковий період визначається за даними оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних оператора ГТС та доведені споживачу оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Відповідно до п. 4.5, 4.6 договору обсяг спожитого природного газу визначається за допомогою комерційних вузлів обліку. На підставі результатів вимірювання комерційних вузлів обліку складаються місячні акти прийому-передачі природного газу.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що постачання природного газу здійснюється за ціною, що встановлюється постачальником та оприлюднюється ним на своєму сайті. Ціна на природний газ у розрахунковий період визначається відповідно до обраного споживачем порядку оплати природного газу, передбаченого п. 5.5 цього договору.

За змістом підп. 5.1.2 п. 5.1 договору ціна за природний газ може змінюватись і є обов`язковою для сторін з дати вступу її в дію і оприлюднення постачальником на власному сайті та в офіційних друкованих виданнях.

Відповідно до п. 5.4 договору розрахунковий період за договором становить один місяць з 10:00 години першого дня місяця до 10:00 години першого дня наступного місяця включно.

Згідно з п. 5.5 договору сторони домовились встановити наступний порядок оплати: протягом місця поставки газу та/або після закінчення місяця поставки газу. Споживач здійснює розрахунок шляхом поточного перерахування на розрахунковий рахунок постачальника 100 % вартості фактичних обсягів газу на підставі рахунку-фактури/рахунку та акту приймання-передачі газу. У випадку не оплати вартості спожитого у розрахунковому періоді природного газу, споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим на підставі рахунку-фактури та акту приймання-передачі природного газу.

За умовами підп. 6.3.2 п. 6.3 договору споживач зобов`язаний оплачувати постачальнику вартість послуг згідно з умовами договору.

Відповідно до п. 11.1 договору він набирає чинності з дня його підписання та укладається у частині постачання природного газу на термін до 31 грудня 2019 року, а у частині оплати за надані послуги до їх повного здійснення.

Згідно з п. 11.3 договору кожна сторона має право припинити дію договору достроково, якщо вона виконала перед іншою стороною свої зобов`язання за договором та при умові отримання іншою стороною письмового повідомлення про припинення дії договору за 30 календарних днів до початку місяця поставки природного газу.

Пунктом 11.4 договору передбачено, що одностороння відмова сторін від виконання умов договору або одностороння зміна його умов не допускається.

26.12.2019 між сторонами була укладена додаткова угоду № 2 до договору, згідно з якою сторони погодили, зокрема, внести зміни до п. 11.1 договору розділу ХІ Строк дії договору та інші умови та викласти його в наступній редакції: Цей договір набуває чинності з дати його підписання та діє до 31 березня 2020 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного виконання. Пунктом 3 додаткової угоди визначено, що вартість природного газу в січні березні 2020 року може змінюватись у разі коливання ціни такого товару на ринку.

Як вбачається з матеріалів справи та даних КП Діловодство спеціалізованого суду, у липні 2020 року позивач звертався до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до відповідача про стягнення з останнього суми боргу за поставлений за договором природний газ у період січень березень 2020 року. Рішенням Господарського суду Одеської області від 24.11.2020 у справі №916/2073/20, яке залишене без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.04.2021, позивачу у задоволенні позову було відмовлено.

Так, судовими рішеннями у справі № 916/2073/20 за участю позивача та відповідача було встановлено, зокрема, що:

- сторонами визнається, що в січні березні 2020 року ТОВ Укр Газ Ресурс поставлено ГУ Нацполіції в Одеській області природний газ: в січні 73,838 тис. куб. м, в лютому 53,481 тис. куб. м, в березні 47,487 тис. куб. м., отже ця обставина є встановленою. Такі дані зазначені в актах приймання-передачі газу за січень-березень 2020 року;

- відповідно до інформації з офіційного сайту ТОВ Укр Газ Ресурс (https://ukrgasresource.com/) вартість природного газу становила: у січні 2020 року - 7 200 грн, у лютому 2020 року - 5 900 грн, у березні 2020 року - 5 300 грн, про що і зазначав відповідач, заперечуючи проти позову у заявах по суті справи.

Як вбачається зі змісту судових рішень у справі № 916/2073/20 судом відмовлено у задоволені позову з огляду на те, що всупереч умовам договору, ігноруючи вартість газу, вказану на власному офіційному веб-сайті http://ukrgasresource.com/, постачальником направлено споживачу акти прийому-передачі природного газу виходячи з ціни природного газу 6 563,60 грн без ПДВ за 1000 куб. м. Враховуючи викладене, у справі № 916/2073/20 суд дійшов висновку, що споживач цілком правомірно відмовився від підписання актів прийому-передачі природного газу за січень березень 2020 року, оскільки в них містилася ціна газу, яка суперечить досягнутим сторонами домовленостям. При цьому, у судових рішеннях позивачу було роз`яснено, що він не позбавлений права оформити нові акти прийому-передачі природного газу за січень березень 2020 року, в яких усунути допущені раніше помилки та надіслати їх Управлінню, а у випадку відмови останнього від оплати актів, суд відзначив, що спір може бути переданий на вирішення господарського суду.

Позивачем були складені такі акти приймання-передачі природного газу: №УГР00000343 на суму 315 538,11 грн за спожитий відповідачем у лютому 2020 року природний газ у обсязі 53,481 тис. куб. м. за ціною 5 900,00 грн з ПДВ за 1000 куб. м. (а.с. 23-зворотна сторінка, т.1); № УГР00000631 на суму 251 681,29 грн за спожитий відповідачем у березні 2020 року природний газ у обсязі 47,487 тис. куб. м. за ціною 5 300,00 грн з ПДВ за 1000 куб.м (а.с. 24, т.1), які надіслано відповідачу засобами поштового зв`язку 13.07.2022 супровідним листом за вих. № 140-Ю1 з описом вкладення (а.с. 24-25, т.1), при цьому, відповідачем обставина отримання цього листа та актів від позивача не заперечена. Позивач у листі просив відповідача підписати акти та один примірник повернути позивачу, а також відповідно до ст. 530 ЦК України оплатити вартість спожитого природного газу, зокрема у лютому-березні 2020 року, у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги.

01.08.2022 вищевказані акти позивач повторно направив відповідачу разом з листом від № 163-Ю1, в якому знов вимагав погасити борг у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги (а.с. 26-28, т.1), проте, в матеріалах справи відсутні підписані відповідачем вищевказані акти приймання-передачі природного газу, а також докази щодо заявлення ним мотивованої відмови від підписання цих актів.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду із відповідним позовом про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 375 621,22 грн. за період лютий-березень 2020 року, враховуючи здійснену відповідачем часткову переплату за договором на суму 191 598,18 грн., а також 31 822,58 грн. інфляційних втрат

Правовідносини сторін регулюються наступними нормами права.

Згідно до статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (п. 1 ст. 628 ЦК України).

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (частина 1 статті 639 ЦК України).

Згідно частини 3 статті 12 Закону України "Про ринок природного газу" права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу

Частиною 1 статті 12 Закону України "Про ринок природного газу" визначено, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

Правила постачання природного газу, затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496, розроблені на виконання пункту 17 частини третьої статті 4 Закону України "Про ринок природного газу" та регулюють відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи (далі - Оператори ГРМ/ГТС).

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Правил постачання природного газу підставою для постачання природного газу споживачу є, зокрема:

- наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газорозподільної системи, договору розподілу природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГРМ, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу;

- наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газотранспортної системи, договору транспортування природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГТС, та присвоєння споживачу Оператором ГТС персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу;

- наявність у споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу та дотримання його умов;

- наявність підтвердженого обсягу природного газу на відповідний розрахунковий період для потреб споживача;

- відсутність простроченої заборгованості споживача за поставлений природний газ перед діючим постачальником (за його наявності), що має підтверджуватися письмовою довідкою діючого постачальника або складеним з ним актом звірки взаєморозрахунків.

Згідно пункту 2 розділу ІІ Правил постачання природного газу постачання природного газу споживачу здійснюється за договором постачання природного газу, який укладається відповідно до вимог цього розділу, за яким постачальник зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Згідно з п. 11, 12 Правил розрахунки споживача за поставлений природний газ здійснюються за розрахунковий період відповідно до умов договору постачання природного газу. У випадку недоплати вартості природного газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний розрахунок відповідно до умов договору постачання природного газу. У разі переплати сума переплати зараховується в рахунок оплати на наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок споживача на його письмову вимогу. Датою оплати рахунка (здійснення розрахунку) є дата, на яку були зараховані кошти на рахунок постачальника. За підсумками розрахункового періоду споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати діючому постачальнику копію відповідного акта про фактичний об`єм (обсяг) розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між Оператором ГРМ/ГТС та споживачем, відповідно до вимог Кодексу газотранспортної системи/Кодексу газорозподільних систем. На підставі отриманих від споживача даних та/або даних Оператора ГТС постачальник протягом трьох робочих днів готує та надає споживачу два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписані уповноваженим представником постачальника. Взаємовідносини між постачальником і Оператором ГТС щодо обміну інформацією про фактичні обсяги споживання природного газу споживачем регулюються Кодексом газотранспортної системи та окремим договором транспортування природного газу, укладеним між постачальником та Оператором ГТС. Споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі природного газу зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта приймання-передачі природного газу. У випадку відмови від підписання акта приймання-передачі природного газу розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до договору або в судовому порядку. До прийняття рішення судом вартість поставленого природного газу встановлюється відповідно до даних постачальника.

Пунктом 20 Правил визначено, що споживач зобов`язується, зокрема, своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений природний газ на умовах, визначених договорами.

Як вбачається з матеріалів справи під час дії договору позивачем було поставлено, а відповідачем спожито природний газ у лютому 2020 року у обсязі 53,481 тис. куб. м. на суму 315 538,11 грн та у березні 2020 року у обсязі 47,487 тис. куб. м. на суму 251 681,29грн., що загалом становить 567 219,4 грн. При цьому, матеріалами справи підвернено здійснену відповідачем часткову оплату зазначеної заборгованості на суму 191 598,18 грн., доказів оплати іншої части боргу відповідачем ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду справи не надано.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача основного боргу у загальному розмірі 375 621,22 грн., що рахується за період лютий-березень 2020 року.

Доводи апелянта про те, що відповідні акти приймання передачі природного газу були надані відповідачу з порушенням граничного терміну їх надання, а отже у останнього не виникло зобов`язання щодо сплати відповідних сум, колегія суддів відхиляє, оскільки поставка газу на спірну суму була здійснена в період дії договору, відповідачем обставина споживання газу на цю суму не заперечена, при цьому договором встановлено, що в частині оплати за надані послуги він діє до повного виконання цих зобов`язань.

Також не заслуговують на увагу колегії суддів і твердження апелянта, про те, що він є органом, що фінансується з державного бюджету і у нього відсутні асигнування на погашення спірної заборгованості, оскільки у постанові від 17.04.2018 у справі №911/4249/16 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що частиною другою статті 218 Господарського кодексу України та статтею 617 Цивільного кодексу України не передбачено такої підстави для звільнення від відповідальності, як відсутність у боржника необхідних коштів. Також ЄСПЛ у пункті 48 рішення від 30 листопада 2004 року у справі Бакалов проти України та в пункті 40 рішення від 18 жовтня 2005 року у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України зазначив, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Крім того відхиляються і твердження апелянта, про те, що судом першої інстанції безпідставно не була врахована наявна станом на 31.12.2019 переплата відповідача відповідно до рахунку на оплату №1597 від 31.12.2019 на суму 581 571,72 грн., оскільки з матеріалів справи вбачається, що зазначена оплата була врахована на оплату заборгованості за актом приймання передачі природного газу від 31.01.2020 №УГР00000126 на суму 581 571,73 грн. за січень 2020 року, тоді як заявлена позивачем до стягнення спірна заборгованість виникла за період з лютого по березень 2020 року.

Також, відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач прострочив виконання грошових зобов`язань, господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення на користь позивача 3% річних та інфляційних, при цьому перевіривши здійснені судом розрахунки, колегія суддів вважає вірним їх стягнення у розмірі 5 557,14 грн. та 29 811,50 грн. відповідно.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 13 750грн. витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про її обґрунтованість, з огляду на те, що надані адвокатом послуги цілком відповідають критерію реальності, дійсності, необхідності, розумності їх розміру та є такими, що підтверджуються матеріалами справи, враховуючи не надання до суду першої інстанції клопотання відповідача про зменшення витрат позивача на оплату правничої допомоги. При цьому, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для дублювання у відповідній постанові норм права та доказової бази на підставі якої місцевий господарський суд дійшов до такого висновку.

Твердження ж скаржника про те, що наданий позивачем детальний опис наданої професійної правничої допомоги містить відомості, які не стосуються даної справи, колегія суддів відхиляє, оскільки дійсно в ньому зазначено помилково іншого боржника, водночас уся інша інформація, щодо документів, з якими працював адвокат, безпосередньо стосується даної справи.

Доводи апелянта про те, що стягнута судом першої інстанції сума витрат на правничу допомогу призводить до збагачення позивача, оскільки послуги адвоката, наведені в детальному описі наданої професійної правничої допомоги, фактично надані позивачу під час розгляду іншої справи №916/2073/20, колегією суддів відхиляються, оскільки під час розгляду справи №916/2073/20 позивачем в позовній заяві лише зазначалось, що розмір витрат на правничу допомогу буде визначено ним за результатами розгляду справи, водночас судом першої інстанції в задоволенні відповідного позову було відмовлено і такі витрати не підлягали стягненню з відповідача, разом з тим відповідний обсяг робіт був виконаний адвокатом, що свідчить про наявність підстав для їх стягнення за результатами розгляду даної справи.

Також той факт, що в процесі надання правової допомоги, адвокатом не витребовувались докази не збирались інші документи необхідні для представництва інтересів і не приймалось участі у судовому засіданні, не є підставою для відмови або зменшення судом витрат на правничу допомогу, оскільки такі послуги в акті прийому передачі наданих послуг №1/1/23, укладеному між позивачем та адвокатом Невструєвим Л.Б. і не були погоджені.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст.276 ГПК України).

З огляду на викладене та з врахуванням унормованих статтею 269 Господарського процесуального кодексу України меж перегляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не припустився порушення або неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, отже, оскаржуване рішення Господарського суду Одеської області від 16.05.2023 скасуванню не підлягає.

Згідно із ст.129 ГПК України, судові витрати слід залишити за апелянтом.

На підставі ст. ст. 269, 270, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Одеської області від 16.05.2023 у справі №916/388/23 залишити без змін, апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області без задоволення.

Відповідно до ст. 284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і згідно з ч.5 ст.12, ч.2 ст.282 та п.2 ч.3 ст.287 касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених у підпунктах а-г п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Текст постанови складено 7.08.2023 о 10.15 у зв`язку з перебуванням з 26.06.2023 по 28.07.2023 судді учасника колегії Колоколова С.І. та з 03.07.2023 по 04.08.2023 судді учасника колегії Савицького Я.Ф.у відпустці.

Головуючий суддя Г.П. Разюк

Суддя С.І. Колоколов

Суддя Я.Ф. Савицький