ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

м. Хмельницький

"26" липня 2023 р. Справа № 924/400/23

Господарський суд Хмельницької області у складі

судді Крамара С.І., при секретарі судового засідання Загродській М.А., розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України", м. Київ

до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Хмельницькгаз" м. Хмельницький

про стягнення 433 500,82грн, з яких: 300 948,96грн - основного боргу, 27 945,26грн - пені, 13 071,05грн - 3% річних, 91 535, 55грн - інфляційних втрат

Представники сторін:

від позивача: Сидоренко Д.О. - згідно довіреності №259 від 19.05.2023 року;

від відповідача: Канюка Т.В. - згідно довіреності №0072 Др-3-0123 від 02.01.2023

В судовому засіданні, відповідно до ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Процесуальні дії по справі, стислий виклад позицій сторін.

10.04.2023 року на адресу Господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України", м.Київ до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Хмельницькгаз" м.Хмельницький про стягнення 433 500,82грн, з яких: 300 948,96грн - основного боргу, 27 945,26грн - пені, 13 071,05грн - 3% річних, 91 535,55грн - інфляційних втрат у зв`язку із неналежним виконанням умов договору транспортування природного газу № від 04.02.2020 року.

17.04.2023 судом прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №924/400/23 в порядку розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

У підготовчому засіданні 12.07.2023 суд постановив ухвалу, із занесенням до протоколу судового засідання, якою закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України", м. Київ у судовому засіданні позовні вимоги підтримує. Вказує, що відповідач здійснив оплату основного боргу в повному розмірі, таким чином фактично визнав позовні вимоги, а отже пеня, 3% річних та інфляційні нарахування нараховані правомірно та підлягають стягненню в повному обсязі.

Відповідач - Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Хмельницькгаз" м. Хмельницький в судових засіданнях проти позовних вимог заперечував. Посилався на те, що надані АТ "Хмельницькгаз" повідомлення на створення облікового запису користувача та відповідна довіреність на право вчиняти всі необхідні юридично значущі дії на інформаційній платформі оператора ГТС, не є підставою для виникнення обов`язку з оплати актів перевищення замовленої (договірної) потужності за квітень-жовтень 2021 та рахунків, направлених через інформаційну платформу позивачем. Зазначав, що між сторонами не погоджено розміру (обсягу) замовленої (договірної) потужності, в тому числі на період однієї газової доби, яку позивач зобов`язаний забезпечити для відповідача за договором в разі її замовлення відповідачем. В судовому засіданні 26.07.2023 та в письмовій заяві про закриття провадження у справі в частині вимог від 20.07.2023, просив суд закрити провадження у справі щодо стягнення основного боргу в розмірі 300 948,96грн у зв`язку із його сплатою відповідачем та відсутністю предмету спору в цій частині. А також просив суд зменшити нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат на 99,99%.

З огляду на наведене, зважаючи на належне повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, вимоги розумності строку судового розгляду, суд приходить до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

Розглядом матеріалів справи встановлено наступне.

04.02.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України", м.Київ (надалі - оператор) та Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Хмельницькгаз" м.Хмельницький (надалі - замовник) укладено договір № транспортування природного газу (далі - договір).

За цим договором оператор надає замовнику (яким є відповідач) послугу транспортування природного газу (далі - послуга) на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлені в договорі вартість такої послуги та плат (за їх наявності), які виникають при його виконанні (п.2.1. договору).

Відповідно до п.2.2. договору замовник погоджується з тим, що обов`язковою умовою надання послуг є доступ замовника до інформаційної платформи на підставі Правил надання доступу до інформаційної платформи, розміщених на веб-сайті оператора. Підписанням цього договору замовник підтверджує, що він ознайомлений із Правилами надання доступу до інформаційної платформи, розміщеними на веб-сайті оператора, та надає згоду на їх застосування та дотримання.

Згідно з п.2.5. договору замовник має виконувати вимоги, визначені в Кодексі газотранспортної системи, зокрема, але не виключно оплачувати послуги на умовах, зазначених у договорі.

Взаємовідносини між замовником та оператором при забезпеченні (замовленні, наданні, супроводженні) послуг транспортування за цим договором здійснюються сторонами через інформаційну платформу оператор відповідно до вимог Кодексу газотранспортної системи. Замовник набуває права доступу до інформаційної платформи з моменту підписання цього договору, а його уповноважені особи - з моменту їх авторизації, що оформлюється наданим замовником повідомленням на створення облікового запису уповноважених осіб користувача платформи (копія повідомлення додається) за формою, визначеною Кодексом. Після набуття права доступу до інформаційної платформи замовник зобов`язується дотримуватися порядку взаємодії з інформаційною платформою, визначеного Кодексом (п.2.8. Договору).

Відповідно до п. 3.2. договору оператор має право стягувати із замовника додаткову плату у разі перевищення розміру договірної потужності, в порядку, визначеному цим договором.

Згідно з п.4.1 договору замовник зобов`язався не перевищувати замовлені потужності, визначені в цьому договорі; здійснити своєчасну та повну оплату додаткової плати оператору у разі перевищення розміру замовленої потужності, у порядку, визначеному цим договором та Кодексом.

Відповідно до п.8.4. договору замовник, який є оператором газорозподільної системи, здійснює остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг.

Відповідно до умов договору у випадку якщо розрахунковий обсяг використання потужності замовником (оператором газорозподільної системи), визначений оператором газотранспортної системи на підставі остаточної алокації, перевищує обсяг договірної потужності, замовник послуг транспортування зобов`язаний здійснити оплату вартості перевищення договірної потужності за кожен день такого перевищення до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до звіту використання договірної потужності та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Відповідно до п. 11.2. договору оператор до п`ятнадцятого числа місяця, наступного за звітним, направляє замовнику два примірники акта наданих послуг за газовий місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою оператора.

При цьому пунктом 11.3. договору встановлено, що замовник протягом двох днів з дати одержання акта наданих послуг зобов`язується повернути оператору один примірник оригіналу акту наданих послуг, підписаного уповноваженим представником та скріплені печаткою замовника, або надати в письмовій формі мотивовано відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулювання відповідно до умов цього договору або в судовому порядку. До прийняття рішення судом вартість послуг визначається за даними оператора.

01.12.2020 сторонами підписано додаткову угоду №1 до договору транспортування природного газу від 04.02.2020 №, додаткову угоду №2, 11.12.2020 підписано додаткову угоду №3.

Згідно умов договору за результатами остаточної алокації відборів та подач відповідача позивачем здійснено розрахунок вартості плати за перевищення потужності у відповідному розрахунковому місяці, а саме: за квітень 2021 року було виявлено остаточні обсяги перевищення договірної потужності в розмірі 67,08711 тис.куб.м. всього на загальну суму 9 995,45 гривень; за травень 2021 року було виявлено остаточні обсяги перевищення договірної потужності в розмірі 11,09294 тис.куб.м. всього на загальну суму 1 652,76 гривень; за червень 2021 року було виявлено остаточні обсяги перевищення договірної потужності в розмірі 5,53602 тис.куб.м. всього на загальну суму 824,82 гривень; за липень 2021 року було виявлено остаточні обсяги перевищення договірної потужності в розмірі 3,15134 тис.куб.м. всього на загальну суму 469,52 гривень; за серпень 2021 року було виявлено остаточні обсяги перевищення договірної потужності в розмірі 2,40309 тис.куб.м. всього на загальну суму 358,04 гривень; за вересень 2021 року було виявлено остаточні обсяги перевищення договірної потужності в розмірі 1 888,30271 тис.куб.м. всього на загальну суму 281 341,99 гривень; за жовтень 2021 року було виявлено остаточні обсяги перевищення договірної потужності в розмірі 42,32699 тис.куб.м. всього на загальну суму 6 306,38 гривень.

У відповідності до п.8.4. договору позивачем було направлено в інформаційній платформі відповідачу: рахунок № 04-2021-/1000421 від 30.04.2021 на оплату за перевищення договірної потужності за квітень 2021 року на загальну суму 9 995,45 гривень; рахунок № 05-2021-/1000521 від 31.05.2021 на оплату за перевищення договірної потужності за травень 2021 року на загальну суму 1 652,76 гривень; рахунок № 06-2021-/1000621 від 30.06.2021 на оплату за перевищення договірної потужності за червень 2021 року на загальну суму 824,82 гривень; рахунок № 07-2021-/1000721 від 31.07.2021 на оплату за перевищення договірної потужності за липень 2021 року на загальну суму 469,52 гривень; рахунок № 08-2021-/1000821 від 31.08.2021 на оплату за перевищення договірної потужності за серпень 2021 року на загальну суму 358,04 гривень; рахунок № 09-2021-/1000921 від 30.09.2021 на оплату за перевищення договірної потужності за вересень 2021 року на загальну суму 281 341,99 гривень; рахунок № 10-2021-/1001021 від 31.10.2021 на оплату за перевищення договірної потужності за жовтень 2021 року на загальну суму 6 306,38 гривень; звіти про використання замовленої потужності АТ "Хмельницькгаз" за газові місяці квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2021.

На виконання умов договору, позивачем направлено відповідачу акти наданих послуг (перевищення замовленої (договірної) потужності) із проханням підписати дані акти та повернути один примірник на адресу ТОВ "Оператор ГТС України", а саме: Акт наданих послуг від 30.04.2021 № 04-2021-/1000421 за газовий місяць квітень 2021 року; Акт наданих послуг від 31.05.2021 № 05-2021-/1000521 за газовий місяць травень 2021 року; Акт наданих послуг від 30.06.2021 № 06-2021-/1000621 за газовий місяць червень 2021 року; Акт наданих послуг від 31.07.2021 № 07-2021-/1000721 за газовий місяць липень 2021 року; Акт наданих послуг від 31.08.2021 № 08-2021-/1000821 за газовий місяць серпень 2021 року; Акт наданих послуг від 30.09.2021 № 09-2021-/1000921 за газовий місяць вересень 2021 року; Акт наданих послуг від 31.10.2021 № 10-2021-/1001021 за газовий місяць жовтень 2021 року.

Уповноваженими особами відповідача отримано та підписано без зауважень зазначені акти, проте, у строки встановлені п.8.4. договору, відповідач не оплатив на користь позивача вартість перевищення договірної потужності за квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень та жовтень 2021 року в загальній сумі 300 948,96 грн.

АТ "Хмельницькгаз" самостійно подано до НКРЕКП підписані уповноваженими посадовими особами та скріплені печаткою підприємства звіти, в яких Відповідач у повному обсязі визнає обсяги переданого природного газу з газотранспортної системи та обсяги використаної потужності за квітень, травень, червень, липень, серпень. вересень, жовтень 2021 року.

У зв`язку із простроченням відповідачем зобов`язань із здійснення оплати перевищення замовленої потужності за квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень та жовтень 2021 року позивачем на підставах п.п.13.1., 13.5. Договору, ст. 526, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, ч.3 ст.198 Господарського кодексу України правомірно нараховано відповідачу пеню в розмірі 27 945,26 грн, 3% річних від простроченої суми в розмірі 13 071,05 грн та інфляційні втрати в розмірі 91 535,55 грн.

Згідно із платіжними інструкціями від 12.07.2023 року: №14333 на суму 9 995,45грн (за перевищення замов. (договірної) потужності за квітень 2021р зг.дог.№ від 04.02.2020), №14334 на суму 1 652,76грн (за перевищення замов. (договірної) потужності за травень 2021р зг.дог. № від 04.02.2020), №214335 на суму 824,82грн (за перевищення замов. (договірної) потужності за червень 2021р. зг.дог. № від 04.02.2020), №14337 на суму 469,52грн за перевищення замов. (договірної) потужності за липень 2021р зг.дог. № від 04.02.2020), №14338 на суму 358,04грн (за перевищення замов. (договірної) потужності за серпень 2021р. зг. дог. № від 04.02.2020), №14336 на суму 281 341,99грн (за перевищення замов. (договірної) потужності за вересень 2021р зг. дог. № від 04.02.2020), №14340 на суму 6 306,38грн (за перевищення замов. (договірної) потужності за жовтень 2021р зг.дог. № від 04.02.2020) заборгованість за перевищення замовленої (договірної) потужності в розмірі 300 948,96грн була відповідачем сплачена.

Аналізуючи докази, оцінюючи їх в сукупності, судом приймається до уваги наступне.

У відповідності до ратифікованої Законом України від 17.07.2007 року Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (п.1 ст.6) кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно ч.1 ст.173 ГК України Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Взаємовідносини, які виникають у процесі укладення договорів транспортування природного газу, регулюються Законом України "Про ринок природного газу", Кодексом ГТС, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП, Регулятор), від 30.09.2015 №2493, та Типовим договором транспортування природного газу, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2497.

За змістом частин першої і другої статті 32 Закону України "Про ринок природного газу" транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому Кодексом ГТС та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор ГТС зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору ГТС встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу. Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором.

Як вбачається з умов договору № транспортування природного газу від 04.02.2020, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України", м.Київ та Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Хмельницькгаз" м.Хмельницький, розділу "Тарифи", вартість послуг розраховується: розподіл потужності - за тарифами, які встановлюються регулятором; транспортування - за тарифами, які встановлюються регулятором; балансування - за фактичною вартістю, яка визначається відповідно до порядку, встановленого Кодексом (п.7.1 договору).

Розділ 9 Договору та глава 6 розділу XІV Кодексу ГТС містять порядок та формули визначення вартості щодобових небалансів.

Як вбачається з матеріалів справи, Договір транспортування природного газу № підписано 04.02.2020, а також скріплено печатками позивача та відповідача. При цьому до зазначеного договору позивачем та відповідачем погоджувалися зміни, зокрема, й додатковими угодами.

Матеріали справи містять підписані позивачем та відповідачем акти приймання-передачі природного газу за квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень та жовтень 2021 року.

Оскільки матеріали справи містять докази фактичного виконання сторонами умов договору транспортування природного газу № від 04.02.2020, суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати зазначений договір неукладеним.

Судом враховується, що підписання Додатку 1 та Додатку 2 є невід`ємною частиною договору лише у випадку, якщо Замовник бажає отримати додатково до основних послуг ще й право використання саме гарантованої/переривчастої потужності.

Згідно з п.5 р.1 гл.1 Кодексу ГТС розподіл потужності - частина договору транспортування, яка визначає порядок та умови надання і реалізації права на користування договірною потужністю, яке надається замовнику транспортування у визначеній точці входу або точці виходу, а розподілена (договірна) потужність - це частина технічної потужності газотранспортної системи, яка розподілена замовнику послуг транспортування згідно з договорами транспортування.

Абзацом 2 пункту 1 розділу 1 гл. ІХ Кодексу ГТС визначено, що розмір потужності, що надається замовнику послуг транспортування в точці входу/виходу, визначається відповідно до положень цього Кодексу та договору транспортування природного газу.

Відповідно до п.15 розділу 1 гл. ІХ Кодексу ГТС величина використаних замовником послуг транспортування обсягів потужності точок входу/виходу дорівнює величинам остаточних алокацій щодобових подач та відборів замовника послуг транспортування природного газу у відповідних точках входу/виходу. Відповідальність за перевищення замовлених потужностей несуть замовники послуг транспортування відповідно до договору транспортування природного газу.

Згідно п.3 розділу 2 глави ХІ Кодексу ГТС у випадку якщо замовник послуг транспортування природного газу не надасть оператору газотранспортної системи номінацію згідно з положеннями пункту 1 цієї глави, вважається підтвердженою номінація для такого замовника послуг транспортування природного газу з обсягами природного газу, що дорівнює нулю відносно замовленої точки входу/виходу.

Пунктом 2 розділу 3 гл. XV Кодексу ГТС встановлено, що оператор газотранспортної системи з метою уникнення можливості виникнення перевантажень вчиняє дії, зокрема, по стягненню із замовника послуг транспортування додаткової оплати за перевищення потужності відповідно до договору транспортування.

Враховуючи викладене, фактично розрахунковий обсяг використаної відповідачем потужності перевищив нульове значення, тому останній зобов`язаний здійснити оплату вартості перевищення договірної потужності, яка визначена позивачем, у відповідності до п.8.4 договору в сумі 300 948,96грн.

Судом враховується, що АТ "Хмельницькгаз" самостійно подано до НКРЕКП підписані уповноваженими посадовими особами та скріплені печаткою підприємства звіти, в яких відповідач у повному обсязі визнає обсяги переданого природного газу з газотранспортної системи та обсяги використаної потужності за квітень, травень, червень, липень, серпень. вересень, жовтень 2021 року.

При цьому, вказані у Формах 8в обсяги природного газу в повному обсязі співпадають з даними інформаційної платформи ТОВ "Оператор ГТС України" щодо використаних АТ "Хмельницькгаз" обсягів перевищення договірної потужності та відображеними у відповідних актах наданих послуг, звітах про використання замовленої потужності та рахунках за квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2021 року.

Таким чином, АТ "Хмельницькгаз" у звітах Форми 8в визнано використання обсягів потужності у квітні, травні, червні, липні, серпні, вересні та жовтні 2021 року.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач сплатив заборгованість за перевищення замовленої (договірної) потужності в розмірі 300 948,96грн, що підтверджується платіжними інструкціями від 12.07.2023 року: №14333 на суму 9 995,45грн (за перевищення замов. (договірної) потужності за квітень 2021р зг.дог.№ від 04.02.2020), №14334 на суму 1 652,76грн (за перевищення замов. (договірної) потужності за травень 2021р зг.дог. № від 04.02.2020), №214335 на суму 824,82грн (за перевищення замов. (договірної) потужності за червень 2021р. зг.дог. № від 04.02.2020), №14337 на суму 469,52грн (за перевищення замов. (договірної) потужності за липень 2021р зг.дог. № від 04.02.2020), №14338 на суму 358,04грн (за перевищення замов. (договірної) потужності за серпень 2021р зг. дог. № від 04.02.2020), №14336 на суму 281 341,99грн (за перевищення замов. (договірної) потужності за вересень 2021р зг. дог. № від 04.02.2020), №14340 на суму 6 306,38грн (за перевищення замов. (договірної) потужності за жовтень 2021р зг.дог. № від 04.02.2020).

Зважаючи на викладене, оскільки суму заборгованості за договором розмірі 300 948,96грн відповідачем сплачено після пред`явлення позову, провадження у справі №924/400/23 в цій частині належить закрити у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Поряд з цим, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань, щодо сплати відповідної заборгованості, позивач просить стягнути з відповідача 27 945,26грн - пені, 13 071,05грн - 3% річних, 91 535,55грн - інфляційних втрат.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Штрафними санкціями, в розумінні ст.230 Господарського кодексу України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, у тому числі, неустойкою.

Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частинами 4 та 6 ст.231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором; штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 ст.232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за не виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняє шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судом враховано, що даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Однак, дія Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 №540-IX фактично надавала можливість нараховувати штрафні санкції більше, ніж за шість місяців.

Пунктом 13.1 договору передбачено, що у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством та цим Договором.

Пунктом 13.5 договору сторони узгодили, що у разі порушення Замовником строків оплати передбачених цим договором, замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Здійснивши перерахунок пені (за допомогою системи „Законодавство") за визначені самим позивачем періоди виникнення заборгованості відповідно до умов договору та актів наданих послуг, судом встановлено, що заявлена ним сума до стягнення в розмірі 27 945,26грн є арифметично вірною та обґрунтованою.

Між тим, судом враховується, що у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 ст. 3, частині третій ст. 509 та частинах першій, другій ст. 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми, як неустойку, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013р. №7-рп/2013).

Приписами ст. 233 ГК України встановлено, що господарський суд має право зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Відповідно до аналізу даних норм, таке право суд реалізує, як за клопотанням сторони, так і за власною ініціативою.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

Таким чином, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду, який, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 3 липня 2019 року у справі №917/791/18, від 29 вересня 2020 року в справі №909/1240/19 (909/1076/19), від 24 грудня 2020 року в справі №914/1888/19, від 26 січня 2021 року в справі №916/880/20, від 26 січня 2021 року в справі №916/880/20.

При цьому, виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (пені) до її розумного розміру.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 березня 2021 року в справі №902/538/18.

Нормами законодавства України не визначено розмір, на який суд може зменшити неустойку, а тому при вирішенні цього питання суди мають забезпечувати дотримання балансу інтересів сторін у справі з урахуванням правового призначення неустойки, на що Верховний Суд неодноразово вказував.

Конституційний Суд України в рішенні від 11 липня 2014 року №7-рп/2013 у справі №1-12/2013 сформував правову позицію, що наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним із принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Неустойка спрямована на забезпечення компенсації майнових втрат постраждалої сторони. Для того, щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було би передбачити.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 16 березня 2021 року по справі №922/266/20.

Суд зауважує, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призвести до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18.

Враховуючи положення діючого законодавства, з огляду на всі фактичні обставини справи, враховуючи важливість збереження господарської діяльності сторін, сплату боргу відповідачем, періоди прострочення, зважаючи на відсутність у позивача будь-якої шкоди або прямих збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, у той час як негативні наслідки, спричинені позивачу простроченням виконання грошового зобов`язання, компенсуються, окрім штрафних санкцій, також і за рахунок застосування до боржника відповідальності в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені до 8 383,58грн.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Під час перерахунку заявлених до стягнення 3% річних, суд встановив, що позивачем їх заявлено виходячи із розміру боргу за перевищення замовленої потужності (квітень-жовтень 2021) за визначені ним же періоди. Здійснивши їх обрахування (за допомогою системи „Законодавство") судом встановлено, що заявлені до стягнення 3% річних в розмірі 13 071,05грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно нарахувань втрат від інфляції, судом враховано таке.

Індекс інфляції, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, визначається Держкомстатом за період, який становить один місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Така ж, правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 13.02.2019р. по справі №924/312/18.

Судом враховано, правову позицію Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 щодо застосуванням механізму розрахунку інфляційних втрат у порядку частини 2 статті 625 ЦК України у разі, якщо прострочення виконання грошового зобов`язання становить неповний місяць.

Зважаючи на викладене, суд, здійснивши власний перерахунок (за допомогою програми „Законодавство") вважає, що заявлені інфляційні втрати правомірно нараховані у межах розміру визначеному позивачем, тобто у розмірі 91 535,55грн - за вказані ним у наявному в матеріалах справи розрахунку періоди.

За змістом ч.3 ст.13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

В силу ч.1, ч.2 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обгрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов заявлено обґрунтовано в частині позовних вимог, тому позовні вимоги підлягають задоволенню на суму 8 383,58грн - пені, 13 071,05грн - 3% річних, 91 535,55грн - інфляційних втрат. В решті вимог слід відмовити.

Розподіл судових витрат між сторонами.

За змістом ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи, що спір у даній справі виник внаслідок неправильних дій відповідача, відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача. При цьому в частині стягненої пені у визначеному судом розмірі судовий збір покладається на відповідача повністю без урахування її зменшення.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 73, 74, 86, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Хмельницькгаз" (29000, м. Хмельницький, просп. Миру, 41; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (03065, м. Київ, пр. Любомира Гузара, 44; ) 8 383,58грн (вісім тисяч триста вісімдесят три гривні 58 коп.) пені, 13 071,05грн (тринадцять тисяч сімдесят одну гривню 05 коп.) 3% річних, 91 535,55грн (дев`яносто одну гривню п`ятсот тридцять п`ять гривень 55 коп.) інфляційних втрат, 6 502,51грн (шість тисяч п`ятсот дві гривні 51 коп.) витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ.

Провадження у справі №924/400/23 в частині стягнення 300 948,96грн суми основного боргу закрити.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Порядок подання апеляційної скарги визначений ст.257 та пп.17.5 п.17 Розділу ХІ „Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено 03.08.2023.

Суддя С.І. Крамар

Відрук. 3 прим.

1 - до справи

2 - позивачу (03065, м. Київ, пр. Любомира Гузара, 44) надісл. реком. та надісл. на ел. пошту

3 - відповідачу (29000, м. Хмельницький, просп. Миру, 41) надісл. реком. з повідом.