РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.07.2023Справа № 910/5665/23

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Енергетичне партнерство»
доДержавного підприємства «Укркомунобслуговування»
простягнення 1 646 435,67 грн.
Суддя Босий В.П.

секретар судового засідання Дупляченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:Буц О.А.
від відповідача:Міхо К.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергетичне партнерство» (надалі - «Товариство») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Держаного підприємства «Укркомунобслуговування» (надалі - «Підприємство») про стягнення 1 860 131,39 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання за договором про постачання електричної енергії споживачу №71 від 21.05.2021, у зв`язку з чим позивач вказує на наявність заборгованості у розмірі 1 411 079,88 грн., а також заявляє про стягнення з відповідача пені у розмірі 321 776,35 грн., 3% річних у розмірі 22 041,45 грн. та інфляційних у розмірі 105 233,71 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.04.2023 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

08.05.2023 представником позивача подано до суду заяву про коригування розміру позовних вимог, в якій позивач просив суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 1 119 528,02 грн., пеню у розмірі 392 794,49 грн., 3% річних у розмірі 26 301,35 грн. та інфляційні у розмірі 107 811,81 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд, дослідивши подану позивачем заяву, встановив, що вказана заява за своєю природою є заявою про зменшення позовних вимог, така заява подана з дотриманням приписів ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, а відтак була прийнята судом для подальшого розгляду.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти позовних вимог та вказує, що він є балансоутримувачем нежитлових будівель державної власності, в яких знаходяться в основному військові або бюджетні установи, оплата вартості спожитої електроенергії якими залежить від надходжень з державного бюджету. При цьому, за умови надходжень таких коштів, відповідач вчиняє всі залежні від нього дії з метою погашення заборгованості перед позивачем, яка утворила за спірним договором. Також у поданому відзиві відповідач заперечує проти нарахованих позивачем до стягнення пені, 3% річних та інфляційних, оскільки прострочення сплати вартості електричної енергії виникло не з його вини.

У відповіді на відзив на позовну заяву позивач проти доводів відповідача заперечує з огляду на те, що станом на момент подання такої відповіді у відповідача все ж таки наявна прострочена заборгованість, яка частково погашається останнім під час розгляду справи. При цьому, позивач вказує, що відповідачем не було доведено належним чином, що прострочення сплати заборгованості за договором відбулося не з його вини, а відтак всі розрахунки штрафних санкцій проведено у відповідності з умовами договору та нормами чинного законодавства України.

Протокольною ухвалою суду від 12.06.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті .

Представник позивача в судове засідання з`явився, надав пояснення по суті спору, повідомив суд про повне погашення відповідачем суми основного боргу, підтримав позовні вимоги в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних.

Представник відповідача в судове засідання з`явився, надав пояснення по справі, наголошував на раніше поданому до суду клопотанні про зменшення розміру заявлених до стягнення пені, 3% та інфляційних.

В судовому засіданні 26.07.2023 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

21.05.2021 між Товариством (постачальник) та Підприємством (споживач) був укладений договір про постачання електричної енергії споживачу №71 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого цей договір про постачання електричної енергії споживачу є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії та укладається сторонами, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання споживача до умов цього договору.

За змістом п. 2.1 Договору за цим договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Пунктом 3.4 Договору передбачено, що щомісячно, до 20 числа місяця, що передує розрахунковому, споживач надає постачальнику заявку на заплановані обсяги купівлі електричної енергії у розрахунковому періоді.

Згідно з п. 5.1 Договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору.

Відповідно до п. 5.4 Договору ціна електричної енергії має зазначатися постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим договором, у тому числі у разі її зміни. У випадку застосування до споживача диференційованих цін електричної енергії суми, вказані у рахунках, відображають середню ціну, обчислену на базі різних диференційованих сум.

За змістом п. 5.7 Договору оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 робочих днів з моменту отримання його споживачем або протягом 5 робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку, оформленого споживачем.

Додатком №2 до Договору сторони погодили комерційну пропозицію №1Р-21, відповідно до умов якої оплата електричної енергії здійснюється споживачем після виставлення фактичного рахунку за спожиту електричну енергію, але не більше двох місяців після завершення розрахункового періоду. Оплата здійснюється на поточний рахунок постачальника, зазначений у договорі або розрахункових документах.

Позивач вказує, що у період з червня 2021 року по січень 2023 року позивачем постачалася, а відповідачем приймалася та частково оплачувалася електрична енергія, на підтвердження чого до матеріалів справи долучені копії актів прийому-передачі електроенергії, рахунки-фактури та банківські виписки з рахунку позивача за вказаний період.

Спір у справі виник у зв`язку з неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов`язання за Договором, внаслідок чого позивачем було заявлено до стягнення з відповідача (з урахуванням заяви про коригування розміру позовних вимог) заборгованості у розмірі 1 119 528,02 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи підтверджується, а сторонами не заперечується існування у відповідача заборгованості за поставлену позивачем електричну енергію за Договором станом на момент звернення із даним позовом до суду (з урахуванням заяви про коригування розміру позовних вимог) у розмірі 1 119 528,02 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Додатком №2 до Договору сторони погодили комерційну пропозицію №1Р-21, відповідно до умов якої оплата електричної енергії здійснюється споживачем після виставлення фактичного рахунку за спожиту електричну енергію, але не більше двох місяців після завершення розрахункового періоду. Оплата здійснюється на поточний рахунок постачальника, зазначений у договорі або розрахункових документах.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом під час розгляду справи встановлено, що відповідачем було допущено порушення строків оплати поставленої електричної енергії, проте за час розгляду даної справи відповідач повністю погасив суму основного боргу, яка була предметом спору у даній справі. Представником позивача підтверджено повну сплату відповідачем суми основної заборгованості.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином суд приходить до висновку, що станом на момент розгляду даної справи, предмет спору у справі щодо стягнення суми основної заборгованості відсутній, оскільки погашення боргу відповідачем відбулося після звернення до суду та направлення відповідачу даної позовної заяви.

За таких обставин, провадження у справі в частині позовних вимог Товариства про стягнення з Підприємства заборгованості у розмірі 1 119 528,02 грн. підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача пені у розмірі 392 794,49 грн., 3% річних у розмірі 26 301,35 грн. та інфляційних у розмірі 107 811,81 грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання за Договором у період з 01.12.2021 по 05.05.2023.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Умовами Додатку №2 до Договору передбачено, що за внесення платежів, передбачених умовами договору, з порушенням термінів, визначених цією комерційною пропозицією, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу, враховуючи день оплати.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок заявленої до стягнення пені та вважає його обґрунтованим.

В той же час, главою 24 Господарського кодексу України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За частиною другою статті 216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 ГК України).

За частинами першою та другою статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Відповідно до частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Наприклад, такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 Цивільного кодексу України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Враховуючи погашення відповідачем за час розгляду справи всієї суми основного боргу, відсутність понесених позивачем збитків у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за Договором, а також те, що заявлений до стягнення розмір пені є, на думку суду, завеликими, суд дійшов висновку, що обґрунтованим є зменшення розміру заявленої до стягнення з відповідача пені до 100 000,00 грн. Таке зменшення суд вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок заявлених до стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних та вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в цій частині.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача пені у розмірі 100 000,00 грн., % річних у розмірі 26 301,35 грн. та інфляційних у розмірі 107 811,81 грн.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 231, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетичне партнерство» задовольнити частково.

2. Провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості у розмірі 1 119 528,02 грн. закрити.

3. Стягнути з Державного підприємства «Укркомунобслуговування» (03150, м. Київ, вул. Предславинська, 51; ідентифікаційний код 16466350) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетичне партнерство» (02140, м. Київ, вул. Бориса Гмирі, 9; ідентифікаційний код 37856467) пеню у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 26 301 (двадцять шість тисяч триста одна) грн. 35 коп., інфляційні у розмірі 107 811 (сто сім тисяч вісімсот одинадцять) грн. 81 коп. та судовий збір у розмірі 24 696 (двадцять чотири тисячі шістсот дев`яносто шість) грн. 54 коп. Видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 01.08.2023.

Суддя В.П. Босий