РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.08.2023Справа № 910/8758/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., розглянувши у порядку письмового провадження матеріали господарської справи

за позовом Приватного підприємства «Ярослав» (04074, м. Київ, вул. Автозаводська, 2)

до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1)

про стягнення 31 092,32 грн.

Представники сторін: не викликались

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Ярослав» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» про стягнення 31 092,32 грн. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за укладеним між сторонами Договором поставки № 1207/24/16-21 від 30.06.2021 в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлений товар у сумі 24 484,30 грн. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 6 608,02 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.06.2023 було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

04.07.2023 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов із додатками до нього та клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного провадження із повідомленням (викликом) сторін.

14.07.2023 через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив та заява про зміну позовних вимог, відповідно до якої, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за зобов`язанням у розмірі 8 084,30 грн та інфляційні втрати у розмірі 2 233,18 грн., а всього 10 317,48 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.07.2023 в задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін у справі № 910/8758/23 було відмовлено.

25.07.2023 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення по справі.

03.08.2023 через загальний відділ діловодства суду (направлена засобами поштового зв`язку 31.07.2023) від позивача надійшла відповідь на заперечення відповідача по справі.

Суд, дослідивши наявну у матеріалах справи заяву позивача про зміну (зменшення) позовних вимог від 14.07.2023 (направлена засобами поштового зв`язку 11.07.2023), дійшов висновку, що остання подана із дотриманням вимог ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, та приймається судом до розгляду, а відтак має місце нова ціна позову, а саме: заборгованість за зобов`язанням у розмірі 8 084,30 грн та інфляційні втрати у розмірі 2 233,18 грн., а всього 10 317,48 грн.

За приписами ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

30.06.2021 між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) був укладений договір поставки № 1207/24/16-21 (2021), за яким позивач зобов`язується поставити та передати у власність покупцю вироби домашнього текстилю (товар) за найменуванням, в асортименті та за цінами, що вказуються в Специфікації, що є невід`ємною частиною Договору, згідно заявок відповідача в письмовому або електронному вигляді, а відповідач зобов`язується прийняти товар і оплатити його вартість на нижчезазначених умовах Договору.

Відповідно до п.2.1 Договору, загальна сума Договору складає - 375 600 грн 30 коп. (триста сімдесят п`ять тисяч шістсот грн. 30 коп.), в тому числі сума без ПДВ - 313 000 грн. 25 коп. (триста тринадцять тисяч грн. 25 коп.), ПДВ - 62 000 грн. 05 коп. (шістдесят дві тисячі шістсот грн. 05 коп.).

Згідно з п. 2.2 Договору, номенклатура та ціна Товару визначаються в Специфікації, яка є додатком до цього Договору підписується уповноваженими представниками обох Сторін.

Ціна товару, визначена у цьому Договорі або додатку до нього (Специфікації), може бути змінена лише за згодою Сторін після попереднього письмового звернення Постачальника до якого повинні додаватися всі розрахунки та інші обґрунтовуючи матеріали щодо зміни ціни Товару. У всіх випадках зміни ціни Товару Сторони укладають додаткову угоду до даного Договору, з урахуванням вимог чинного законодавства України. (п.2.3 Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору, постачання кожної партії Товару здійснюється транспортом Постачальника на склад структурного підрозділу Покупця - (Адміністративно-господарському відділу головного офісу ПАТ «АК «Київводоканал») за адресою: 01015, м.Київ, вул. Лейпцизька, 1А; 02232, м.Київ, вул.Пухівська, 1-Д за рахунок Постачальника.

Пунктом 3.2 Договору встановлено, що строк поставки Товару - 15 (п`ятнадцять) робочих днів з дати надання письмової заявки Покупцем.

Згідно з п.3.6 Договору, датою поставки Товару вважається дата отримання Товару уповноваженим представником Покупця, що підтверджується його підписом на видатковій накладній.

Як встановлено п. 5.1 Договору, розрахунки за кожну поставлену партію Товару здійснюються на підставі рахунку-фактури Постачальника, який виписується у відповідності до заявки Покупця та Специфікації. Покупець здійснює оплату Товару протягом 60 (шестидесяти) календарних днів з моменту отримання Товару від Постачальника шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.

Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представникам Сторін і діє до « 31» грудня 2021 року. Закінчення строку дії Договору не звільняє Сторін від виконання тих зобов`язань, що лишились невиконаними.

На виконання умов укладеного договору, між сторонами було підписано Специфікацію № 1 на суму 375 000,00 грн з ПДВ.

Позивачем були виставлені відповідні рахунки на оплату товару № 19222 від 13.12.2021 на суму 841,50 грн та № 19533 від 14.12.2021 на суму 8 242,80 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем було поставлено відповідачу товар належної кількості, комплектності та якості на підставі накладної № ЯР-0005882 від 16.12.2021 на суму 841,50 грн та № ЯР-0006109 від 23.12.2021 на суму 8 242,80 грн, всього на суму 9 084,30 грн,

В свою чергу, відповідач оплатив поставлений товар частково на суму 1 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 6730 від 21.12.2021, у зв`язку із чим, заборгованість відповідача за Договором № 1207/24/16-21 від 30.06.2021 склала 8 084,30 грн.

З огляду на викладене, позивач звернувся з даною позовною заявою до суду про стягнення з відповідача 8 084,30 грн (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) основного боргу за поставлений товар.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 2 233,18 грн за період з 01.03.2022 по 31.05.2023.

Відповідач заперечуючи проти позовних вимог вказує на їх безпідставність та необґрунтованість, а нарахування штрафних санкцій вважає неправомірним із посиланням на форс-мажорні обставини.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 1207/24/16-21 від 30.06.2021, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою останній є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Приписи вказаної статті кореспондуються з нормами статті 712 Цивільного кодексу України.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (частина 2 статті 193 Господарського кодексу України). Аналогічні положення містяться в статті 526 Цивільного кодексу України.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною другою статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання за договором належним чином, поставив відповідачеві товар на загальну суму 9 084,30 грн, що підтверджується видатковими накладними № ЯР-0005882 від 16.12.2021 на суму 841,50 грн та № ЯР-0006109 від 23.12.2021 на суму 8 242,80 грн. Відповідачем в свою чергу товар прийнятий без зауважень та частково оплачено.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

За приписами ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено п. 5.1 Договору розрахунки за кожну поставлену партію Товару здійснюються на підставі рахунку-фактури Постачальника, який виписується у відповідності до заявки Покупця та Специфікації. Покупець здійснює оплату Товару протягом 60 (шестидесяти) календарних днів з моменту отримання Товару від Постачальника шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.

Отже, враховуючи наведені вище норми та умови договору строк виконання зобов`язання відповідачем є таким що настав.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено порушення з боку відповідача грошових зобов`язань щодо оплати поставленого йому товару, а саме часткової їх оплати у розмірі 1 000,00 грн, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення заборгованості у сумі 8 084,30 грн визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 2 233,18 грн, за період прострочення визначений позивачем з 01.03.2022 по 31.05.2023.

Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, з наведених норм права вбачається, що у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, оскільки факт прострочення відповідача перед позивачем виконання грошового зобов`язання встановлено, суд, перевіривши розрахунок позивача, наведений у заяві, дійшов висновку, що заявлена до стягнення сума інфляційних втрат у розмірі 2 233,18 грн є обґрунтованою та арифметично вірною, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

Крім того, суд критично ставиться до заперечень відповідача, викладених у відзиві на позов та у запереченнях на позов, оскільки зазначені відповідачем доводи спростовані наявними матеріалами справи, а в частині стягнення заборгованості у сумі 17 400,00 грн за видатковою накладною № ЯР-0005989 від 21.12.2021 не приймались судом до уваги, оскільки не стосуються предмету розгляду у даній справі. Крім того, поставка товару позивачем відповідачу та визнання з боку відповідача заборгованість за Договором також підтверджується підписаним та скріпленим печатками обох сторін Актами звірки взаємних розрахунків за період 9 місяців 2022 року за Договором № 1207/24/16-21 від 30.06.2021 наданим позивачем.

Щодо фарс-мажорних обставин (військова агресія російської федерації проти України), на які посилається відповідач, як на обставини, які унеможливлюють застосування до відповідача будь-яких штрафних санкцій, суд зазначає наступне.

Так, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що п.8.1 Договору передбачено, що жодна із Сторін не несе відповідальності перед іншою Стороною за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за даним Договором, якщо це сталось внаслідок дії обставин непереборної сили, які не залежать від волі Сторін, а саме: пожежі, повені, землетрусу або інших стихійних лих, війни, військових дій будь-якого виду, аварійного відключення електроенергії, водопостачання, які роблять неможливими виконання Сторонами своїх зобов`язань, а також прийняття закону або іншого нормативно-правового акту, що забороняє будь-яку дію, передбачену даним Договором.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України № 64/22 від 24.02.2022 p., введено воєнний стан який діє до 20 травня 2023 року.

Також, Відповідач посилається на Лист Торгово-промислової палати України, який був розміщений на сайті ТПП України 28.02.2022 за №2024/02.0-7.1 та з якого вбачається, що Торгово-промислова палата України на підставі ст. 14, 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Поряд із цим, суд зазначає, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 25 січня 2022 у справі № 904/3886/21.

Відповідно до діючого законодавства України форс-мажор звільняє лише від відповідальності за порушення зобов`язання, що сталося внаслідок такого форс-мажору, але не звільняє від виконання відповідного зобов`язання і не є підставою для припинення зобов`язань. Проте і звільнення від відповідальності може мати місце лише у випадку, коли невиконання зобов`язання є наслідком дії форс-мажорних обставин, що має бути доведено у встановленому чинним законодавством порядку та підтверджено належними документами.

Щодо посилань відповідача на лист Торгово-промислової палати України (ТПП України) від 28.02.2022 за № 2024/02.0-7.1, суд зазначає таке.

Так, Торгово-промислова палата України листом від 28.02.2022 за № 2024/02.0-7.1 засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою запровадження воєнного стану, та підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору.

Однак, порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено в Законі України «Про торгово-промислові палати в Україні» та деталізовано в розділі 6 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 15.07.2014 за №40(3) (з наступними змінами).

Відповідно до ч.1 ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) здійснюється сертифікатом про такі обставини.

За умовами п.6.2 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи щодо кожного окремого договору, контракту, угоди тощо, а також податкових та інших зобов`язань/обов`язків, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

В сертифікаті про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вказуються дані заявника, сторони за договором (контрактом, угодою тощо), дата його укладення, зобов`язання, що за ним настало чи настане найближчим часом для виконання, його обсяг, термін виконання, місце, час, період настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили його виконання, докази настання таких обставин (п. 6.12 Регламенту).

Отже, у Законі та Регламенті зазначено, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються виключно сертифікатом, а не листом на сайті ТПП України.

Лист ТПП України від 28.02.2022 не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Більш того, загальний офіційний лист ТПП України від 28.02.2022 видано без дослідження наявності причинно-наслідкового зв`язку між військовою агресією російської федерації проти України та неможливістю виконання конкретного зобов`язання.

Тобто введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати господарську діяльність та набувати кошти, адже протилежного відповідачем не доведено відповідними доказами.

Крім іншого, суд відзначає, що відповідачем не надано відомостей про те, що позивач перебуває в кращому становищі порівняно з відповідачем, з огляду на запровадження в державі воєнного стану, тобто такі форс-мажорні обставини, стосуються обох сторін.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що введення воєнного стану не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань та особою, яка посилається на такі обставини, має бути підтверджено не факт настання цих обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання, тому суд відхиляє заперечення відповідача як недоведені документально.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Приватного підприємства «Ярослав» у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, буд. 1, ідентифікаційний код: 03327664) на користь Приватного підприємства «Ярослав» (04074, м. Київ, вул. Автозаводська, буд. 2, ідентифікаційний код: 21635240) заборгованість у розмірі 8 084 грн 30 коп.; інфляційні втрати у розмірі 2 233 грн 18 коп. та витрат по сплаті судового збору у розмірі 2 684 грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03.08.2023.

Суддя Л.Г. Пукшин