ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

(додаткове)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2023м. ХарківСправа № 922/895/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Красовському В.С.

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Новобаварський бетон" про ухвалення додаткового рішення (вх. № 19616 від 26.07.2023) по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Машинері Груп", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новобаварський бетон", м. Харків
про стягнення коштів у розмірі 4 011 026, 53 грн
за участю представників:

позивача - Тамазликар Л.Й. (в режимі відеоконференції);

відповідача (заявник) - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 21.07.2023 у справі № 922/895/23 у задоволенні позову відмовлено повністю.

26.07.2023 представником відповідача подано заяву про ухвалення додаткового рішення (вх. № 19616), в якій просить суд, згідно ст. 244 ГПК України, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Машинері Груп" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Новобаварський бетон" витрати на правничу допомогу у розмірі 280 551, 33 грн.

Ухвалою суду від 28.07.2023 прийнято заяву представника відповідача про ухвалення додаткового рішення до розгляду. Розгляд заяви призначено у судовому засіданні на 03.08.2023 о 15:20 год.

У судове засідання 03.08.2023 представник заявника не з`явився, про причину неявки суд не повідомив.

Представником позивача надані до суду заперечення на клопотання відповідача, щодо розподілу понесених витрат на професійну правничу допомогу та відшкодування за рахунок позивача витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі (вх. № 20074), які були підтримані останнім під час судового розгляду.

Надаючи оцінку аргументам сторін, суд зазначає наступне.

Ст. 244 ГПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 123, ч. 2 ст. 126 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

За приписами п.3 ч. 4 ст.129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.1, 2 ст.124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як було встановлено вище, у відзиві на позов вказано попередній (орієнтовний) розмір витрат на професійну правничу допомогу, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, який становить 48 000, 00 грн.

Заяву про ухвалення додаткового рішення відповідач надав до суду 26.07.2023, тобто в межах установленого ч.8 ст.129 ГПК України п`ятиденного строку після ухвалення господарським судом рішення від 21.07.2023.

Суд зазначає, що у відповідності до норм чинного процесуального законодавства під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 ГПК України, але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України.

Тобто критерії, визначені ч. 4 ст. 126 ГПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами ч. 4 ст. 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені ч. 5 ст. 129 ГПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України, зокрема, в постанові від 24.03.2021 у справі № 922/2157/20.

Згідно з положеннями ст. 126 ГПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч.4 ст.126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За приписами ч.5 ст.126 ГПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд зазначає, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123 - 130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", рішення у справі "Баришевський проти України", рішення у справі "Гімайдуліна і інші проти України", рішення у справі "Двойних проти України", рішення у справі "Меріт проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази, відповідно до ч.1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, згідно з ст. 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 ГПК України.

Відповідно до положень статей 1, 26, 27, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, за яким, зокрема, клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

У ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 08.09.2021 у справі № 910/3213/20.

Надаючи оцінку наданим відповідачем доказам в обґрунтування заяви про ухвалення додаткового рішення, суд зазначає, що юридичні послуги, надані АО «ВАЙЗ ЛО ГРУП» становлять:

1. Правовий аналіз документів - 15 000, 00 грн.

2. Підготовка та складання відзиву на позовну заяву 10 000, 00 грн.

3. Правовий аналіз судової практики 15 000, 00 грн.

4. Представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «Юкрейніен епітел Білдинг» в судових засіданнях (орієнтовно 2 судових засідань по 4 000, 00 грн кожне) - 8 000, 00 грн.

ВСЬОГО: 48 000 гривень 00 копійок. Також договором передбачається гонорар успіху пропорційно до розміру позовних вимог у задоволенні яких буде відмовлено.

Таким чином станом на час розгляду справи відповідач та його представник визначилися із сумою витрат на правиничу допомогу, яка складала 48 000, 00 грн.

Проте до вказаної суми включені послуги адвоката не пов`язазні з розглядом даної справи, а саме: представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «Юкрейніен епітел Білдинг» в судових засіданнях (орієнтовно 2 судових засідань по 4 000, 00 грн кожне).

Відповідно до матеріалів справи, щодо виконаних адвокатом відповідача робіт вбачається наступне:

1. Складено відзив на позов;

2. Подано заяву про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції;

3. Прийнято участь в двох судових засіданнях.

4. Подано заяву про витребування оригіналів доказів.

5. Подано клопотання про долучення підроблених доказів.

Так, згідно з п.4 ч.1 ст.1 закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У п. 9 ч.1 ст.1 Закону установлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності щодо надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону).

Відповідно до ст.19 Закону видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування в кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адмінвідповідальності під час розгляду справи про адмінправопорушення; надання правової допомоги свідку в кримінальному провадженні; представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адмінправопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача в кримінальному провадженні; представництво інтересів фіз- і юросіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших держорганах, перед фіз- та юрособами; представництво інтересів фіз- і юросіб, держави, органів держвлади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо іншого не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ; надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань.

Щодо витрат відповідача на пошук та аналіз судової практики з питання можливих способів захисту у подібних до виниклого між ТОВ «НБ» та ТОВ «Машинері Груп» спору, слід зазначити, що аналіз адвокатом законодавства під час підготовки до судового процесу дійсно важлива й необхідна складова професійної правової допомоги, якщо йдеться про окрему оплату цієї роботи, то, виходячи з позиції ВС, її слід у звіті деталізувати.

Наприклад, дати перелік назв науково-практичних монографій, коментарів, публікацій, які вивчалися.

У договорі № 05-04 про надання правової допомога, наданому відповідачем, зазначено: 1.2. Адвокатське об`єднання , на підставі звернення клієнта, приймає на себе зобов`язання з надання наступної юридичної допомоги у господарській справі № 922/895/23.

Проте, жодним положенням договору не визначено вичерпний перелік послуг, які будуть/можуть бути надані в межах супроводу судової справи 922/895/23.

Оскільки розмір сум, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, ґрунтується на положеннях договору про надання правничої допомоги, слід чітко визначити вичерпний перелік послуг, які будуть/можуть бути надані в межах супроводу судової справи. В іншому випадку усі послуги, які були надані, але не зазначені в договорі, відшкодуванню не підлягатимуть.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постанові у справі № 826/856/18 від 22.12.2018.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №756/2114/17, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Окрім цього, суд враховує, що даний спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності. Великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають. Матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження б яких адвокат витратив значний час.

Зважаючи на наведене, з огляду на вимоги, які ставляться до адвоката, а саме, наявності у такої особи повної вищої юридичної освіти, стажу роботи в галузі права, суд зазначає, що такі дії не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи.

Встановлення судом тих обставин, що рівень складності справи не вимагав значного обсягу правничої допомоги, в тому числі такого обсягу, який зазначений адвокатом в акті виконаних робіт (надання послуг), є підставою для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з іншої сторони. Відповідний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 у справі № 550/936/18.

Також суд зазначає, що у пункті 4.6. договору зазначено, що у випадку вирішення господарської справи 922/895/23 на користь клієнта тобто у разі досягнення адвокатським об`єднанням позитивного або частково позитивного результату на користь клієнта, що включає в себе: залишення позову без розгляду, закриття провадження по справі, відмову у задоволенні позовних вимог позивачу, клієнт сплачує адвокатському об`єднанню «гонорар успіху» в розмірі 5% від заявлених в рамках господарської справи № 922/895/23 позовних вимог, а саме 200 551, 33 гривні. У разі відмови в задоволенні позову судом першої інстанції сплачується гонорару успіху в розмірі 200 551, 33 гривень незалежно від набрання рішенням законної сили чи наступного його скасування судом апеляційної чи касаційної інстанції, та не підлягає, перегляду.

Так, зазначення у договорі "У разі відмови в задоволенні позову судом першої інстанції сплачується гонорару успіху в розмірі 200 551,33 гривень незалежно від набрання рішенням законної сили чи наступного його скасування судом апеляційної чи касаційної інстанції, та не підлягає, перегляду" само по собі невелює поняття гонорару успіху, який сплачується за умовами договору у разі вирішення спору на користь відповідача але ж спір не вирішено бо не має остаточного рішення суду, яке набрало законної сили.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, як враховуючи те, чи були вони фактично здійснені, так і оцінюючи їх необхідність (п. 5.44 постанови ВП ВС від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Верховний Суд поставив крапку у тривалих суперечках про природу так званого гонорару успіху: додаткова винагорода адвокату за досягнення позитивного рішення у справі за своїм змістом і правовою природою не є ціною договору (платою за надані послуги) в розумінні ст. 632, 903 ЦК України та статті 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Також Верховний Суд зазначив, що об`єктом договору між сторонами є юридичні послуги, надані адвокатом, а пункт 4.4 договору, яким визначено додаткову винагороду 10 % за досягнення позитивного рішення у справі, не встановлює плату за надані адвокатом послуги, і, відповідно, не може бути включений до ціни договору.

Реалізуючи принцип свободи договору, сторони не вправі змінювати імперативну вимогу закону щодо предмета договору про надання юридичних послуг шляхом визначення в безпосередній чи завуальованій формі результат розгляду справи судом як складову предмета договору про надання юридичних послуг. Рішення суду є результатом вирішення спору. Вона приймається та підписується виключно суддями. Діяльність суду не може належати до сфери приватноправового регулювання, отже результат у вигляді рішення суду не може бути предметом договору між сторонами у договорі про надання адвокатом юридичних послуг.

Поряд з цим, суд зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 129 ГПК України, якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Так, матеріали справи свідчать, що перевищення відповідачем у остаточній заяві від суми витрат на професійну правничу допомогу є істотним в розумінні ч. 6 ст. 129 ГПК України.

Водночас, на думку суду, передбачене ч. 6 ст. 129 ГПК України поняття "істотне перевищення суми, заявленої в попередньому (орієнтовному) розрахунку" є оціночним та залежить від конкретних обставин справи, а отже підлягає доведенню на загальних підставах визначених у ч. 4 ст. 126 ГПК України.

Виходячи із аналізу змісту ч. 6 ст. 129 ГПК України та враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 12.05.2020 зі справи №904/4507/18, суд зазначає, що в контексті правовідносин, які склались у даній справі, відповідач, відповідно до ч. 6 ст. 129 ГПК України повинен був навести суду належне обґрунтування та відповідно, довести обставини того, що його адвокат, станом на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат на професійну правничу допомогу не міг передбачити витрати на надання послуг (виконання робіт), які заявлені до стягнення у заяві про ухвалення додаткового рішення.

Натомість, матеріали справи свідчать, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Новобаварський бетон" взагалі не містить будь-яких пояснень та обґрунтувань щодо такого перевищення. Отже, відповідачем не доведено суду обставин того, що адвокату відповідача про таке перевищення станом на подання до суду відзиву на позов не було відомо та він не міг вказаних обставин передбачити.

Суд наголошує, у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18 зазначено, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої ст. 129 цього Кодексу.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

З огляду на зазначене вище, враховуючи надані позивачем до суду докази неспівмірності витрат адвоката, а також враховуючи ступінь складності спірних правовідносин між учасниками судового процесу, на думку суду, витрати відповідача в заявленому розмірі 280 551, 33 грн не мають характеру необхідних, не співмірні зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, не відповідають критеріям реальності таких витрат, обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, у розумінні приписів ч. 5 ст. 129 ГПК України, а їх стягнення з позивача становитиме надмірний тягар для останнього, що не узгоджується із принципом розподілу таких витрат.

Зазначене є підставою для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з іншої сторони. Відповідний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 у справі № 550/936/18.

Зважаючи на вищенаведені обставини та приймаючи до уваги те, що стягнення з позивача витрат у заявленій сумі суперечитиме принципу розподілу таких витрат, суд дійшов висновку, що справедливим і співрозмірним є зменшений розмір витрат відповідача на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи. А саме, стягненню з позивача на користь відповідача підлягає 20 000, 00 грн витрат на правову допомогу.

Керуючись ст. 123, 126, 129, 244, 256, 257 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Новобаварський бетон" про стягнення судових витрат в частині надання професійної правничої допомоги (вх. № 19616 від 26.07.2023) - відмовити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Машинері Груп" (пр. Героїв Харкова, 247, оф. 44, м. Харків, 61037, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Новобаварський бетон" (пр. Новобаварський, 118, м. Харків, 61020, ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000, 00 грн.

Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст. 256, 257 ГПК України, додаткове рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Машинері Груп" (пр. Героїв Харкова, 247, оф. 44, м. Харків, 61037, );

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Новобаварський бетон" (пр. Новобаварський, 118, м. Харків, 61020, ).

Повне додаткове рішення підписано 07.08.2023.

Суддя Р.М. Аюпова
справа № 922/895/23