ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2023 р. м. Одеса Справа № 916/1283/23
Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М.

секретар судового засідання: Курко Ю.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Швець М.В.;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю НВФ ДНІПРОПРОЕКТ (50072, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Кременчуцька, буд. 69; );

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю КАРТІС БІЛДІНГ (65026, Одеська обл., м. Одеса, Ланжеронівський узвіз, буд. 1; );

про стягнення 1 990 427,09 грн.

1. Суть спору.

28.03.2023 до Господарського суду Одеської області надійшла позовна заява ТОВ НВФ ДНІПРОПРОЕКТ (вх.№1331/23) до відповідача ТОВ КАРТІС БІЛДІНГ, в якій позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю КАРТІС БІЛДІНГ заборгованість за договором поставки № 190420211 від 19.04.2021 р. у сумі 1 255 844,23 грн., пеню у сумі 568742,61 грн., 3 % річних у сумі 40255,83 грн., штраф у сумі 125584,42 грн., а також судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № 190420211 від 19.04.2021 р. щодо оплати вартості поставленого товару.

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.04.2023 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю НВФ ДНІПРОПРОЕКТ було залишено без руху із встановленням позивачу строку для усунення виявлених судом недоліків.

17.04.2023 до суду від позивача надійшла заява (вх.№ 12397/23) про усунення недоліків позовної заяви, згідно якої позивачем усунуто встановлені судом недоліки позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.04.2023 було відкрито провадження у справі №916/1283/23 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 25.05.2023.

04.05.2023 до суду від ТОВ НВФ ДНІПРОПРОЕКТ надійшла заява про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції пози межами приміщення суду (вх. № 14833/23).

У судовому засіданні 25.05.2023 судом, без виходу до нарадчої кімнати, було постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, про відкладення розгляду справи на 21.06.2023.

У судовому засіданні 07.06.2023 суд оголосив протокольну ухвалу в порядку п.3 ч.2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України, про закриття підготовчого провадження у справі № 916/1283/23 та призначення справи до розгляду по суті в засіданні суду на 24.07.2023.

24.07.2023 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю КАРТІС БІЛДІНГ надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 24924/23).

В судове засідання, призначене на 24.07.2023, відповідач не з`явився, явку свого уповноваженого представника не забезпечив, хоча про дату, час і місце розгляду справи відповідач повідомлявся судом належним чином, шляхом надіслання ухвал на юридичну адресу, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендоване поштове повідомлення про вручення ухвали суду про відкриття провадження від 24.04.2023 (вх. № 12849/23), ухвали від 25.05.2023 (вх. № 16423/23), ухвали від 16.06.2023 (вх. № 14319/23) .

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Виходячи з вищевикладених положень ГПК України та встановлених обставин щодо порядку викликів і повідомлень відповідача, суд вважає, що відповідач є належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, що наділяє суд правом розглядати справу без його участі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Однак, стосовно поданого ТОВ КАРТІС БІЛДІНГ відзиву, суд зазначає таке:

Відповідно до ч. 1 ст. 178 ГПК України, у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати:

1) суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову;

2) позивачу, іншим відповідачам, а також третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів.

Положеннями ч. 2 ст. 178 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Статтею 118 ГПК України передбачено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 119 ГПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Враховуючи викладене, з огляду на отримання відповідачем ухвали суду про відкриття провадження у справі від 24.04.2023 та пропуск відповідачем вказаного в зазначеній ухвалі строку на надання до суду відзиву на позовну заяву, а також з огляду на відсутність клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, суд не приймає до розгляду вказаний відзив в зв`язку з порушенням вимог ст. 118 ГПК України щодо порядку його подання та залишає його без розгляду.

З огляду на ненадання відповідачем відзиву, відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У судовому засіданні 24.07.2023 за участю представника позивача, судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та відкладено складення повного рішення на строк, визначений ч.6 ст. 233 Господарським процесуальним кодексом України.

3. Аргументи учасників справи.

3.1. Доводи ТОВ НВФ ДНІПРОПРОЕКТ.

Позивач повідомив, що 19 липня 2021 року позивач та відповідач уклали Договір поставки № 190720211 (Договір), щодо поставки позивачем відповідачу металопродукції.

При цьому позивач наголошує, що у вищезгаданому договорі узгодили обов`язок відповідача оплатити Товар шляхом передплати 100% або у строки, що зазначені у специфікаціях або у гарантійних листах до Договору (п. 2.4.1. Договору). У випадку поставки постачальником товару за відсутності оплати 100% вартості товару вважається, що обов`язок оплатити товар наступив для покупця у день такої поставки товару.

Позивач зазначає, що до 09 серпня 2021 року відповідач виконував свої зобов`язання за Договором належним чином, не допускаючи порушень.

Однак згідно тверджень позивача, з 09 серпня 2021 року відповідач почав допускати порушення по Договору, не в повному обсязі розраховуючись з позивачем за фактами поставок партій металопродукції.

Водночас позивач додає, що за поставлену в період з 09.08.2021 до 22.02.2022 металопродукцію загальна вартість неоплаченого відповідачем товару складає 1 255 844,23 грн.

При цьому, з огляду на порушення відповідачем строків оплати поставленого товару, крім заборгованості за поставлену металопродукцію, відповідач зобов`язаний також сплатити пеню, штраф відповідно до п. 5.2 Договору поставки у розмірі 10% від вартості неоплаченого товару, та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання на підставі ст. 625 ЦК України.

З огляду на зазначене, відповідачу нараховано пеню у загальному розмірі 568 742,61 грн. Пеня нарахована за період з 24.02.2022 до 20.03.2023 на загальну суму заборгованості, яка накопичилася у Відповідача станом на 24.02.2022 - 1 255 844,23 грн.

Враховуючи п. 5.2. Договору поставки, відповідно до якого встановлено штраф у розмірі 10% у разі прострочення оплати більш ніж на 10 календарних днів, загальна сума штрафу, що нарахована позивачем до стягнення із відповідача, складає 125 584,42 грн. Штраф, як і пеня, нарахований на загальну суму заборгованості, яка утворилася станом на 24.02.2022 - 1 255 844,23 грн.

Враховуючи положення ст. 625 Цивільного кодексу України, на думку позивача, відповідач також має сплатити 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, а саме 40 255,83 гривень. Позивач повідомляє, що 3% річних нараховані, як і пеня, за період з 24.02.2022 до 20.03.2023 на загальну суму заборгованості (накопичену станом на 24.02.2022) - 1 255 844,23 грн.

4. Обставини справи, встановлені судом.

19.07.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю НВФ ДНІПРОПРОЕКТ (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю КАРТІС БІЛДІНГ (покупець) було укладено Договір поставки №190720211, відповідно до п. 1.1. якого, постачальник зобов`язується передати у встановлений у даному договорі термін у власність покупця металопродукцію, надалі - "товар", а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його вартість відповідно до умов цього договору.

За умовами п. 1.2. Договору, ціна, загальна кількість, асортимент, сортамент, розгорнута номенклатура товару, умови та строки поставки визначаються у специфікаціях, видаткових накладних, актах прийому - передачі тощо, що у разі їх підписання є невід`ємними частинами цього договору. У разі підписання уповноваженою особою покупця видаткової накладної на відповідну партію товару, ціна, зазначена у такій видатковій накладній, є узгодженою сторонами та такою, що підлягає оплаті покупцем.

Пунктом 1.4. Договору визначено, що факт поставки товару за цінами, загальною кількістю, асортиментом, сортаментом та номенклатурою, зазначеними у специфікаціях або видаткових накладних, або факт оплати рахунку чи специфікації означає взаємну згоду постачальника і покупця з умовами поставки та умовами оплати товару, ціною, загальною кількістю, асортиментом, сортаментом та номенклатурою, зазначеними у специфікації/рахунку. Достатнім підтвердженням факту поставки буде вважатись товаро-транспортна накладна, підписана уповноваженими на то представниками сторін, або акт прийому-передачі товару, підписаний уповноваженими на то представниками сторін.

Згідно з п. 2.1. Договору, сума цього договору складає загальну вартість поставленого товару, що зазначена у видаткових накладних, які були видані постачальником покупцю за цим договором.

Відповідно до п. 2.2. Договору, оплата товару здійснюється покупцем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний у цьому договорі або у рахунках.

Датою платежу вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок постачальника (п. 2.3. Договору).

Відповідно до п. 2.4. Договору, оплата товару здійснюється на наступних умовах: 100% передплата або у строки, що зазначені у специфікаціях (у випадку її укладання сторонами) до цього договору або у гарантійних листах. У випадку поставки постачальником товару за відсутності оплати 100% вартості товару, вважається, що обов`язок оплатити товар наступив для покупця у день такої поставки товару.

За умовами п. 2.7. Договору, сторони домовились, що грошові кошти, які надходять від покупця на адресу постачальника, зараховуються у наступному порядку: прострочена заборгованість за поставлену продукцію; пеня, штрафні санкції відповідно до договору; поточна заборгованість за поставлену продукцію, при цьому у першу чергу зараховуються кошти за продукцію, яка хронологічно поставлена раніше.

У разі надходження від покупця грошових коштів у якості передплати за продукцію, постачальник зараховує такі кошти у рахунок оплати продукції у хронологічному порядку (п. 2.8. Договору).

Відповідно до п. 3.1. Договору, поставка товару здійснюється на умовах DAP (склад покупця: м. Одеса, вул. Розкидайлівська, 67-Б) згідно з Міжнародними правилами тлумачення термінів "ІНКОТЕРМС" у редакції 2020 року з врахуванням особливостей, встановлених цим договором.

Згідно з п. 3.2. Договору, поставка товару здійснюється окремими партіями та протягом семи робочих днів з моменту отримання постачальником 100% передоплати за товар, якщо інші строки не погоджені сторонами у відповідній специфікації (у випадку її укладання).

За умовами п. 3.3. Договору, товар вважається поставленим постачальником і прийнятим покупцем з моменту підписання сторонами видаткової та товарно-транспортної накладної.

Відповідно до п. 3.4. Договору, датою поставки товару вважається дата переходу покупцеві права власності на такий товар: дата видаткової та товарно-транспортної накладної Постачальника з підписом Покупця

Право власності на товар, а також усі пов`язані з ним ризики переходять від постачальника до покупця з моменту передачі товар відповідно до умов визначених у п 3.1. Договору (3.5. Договору).

Відповідно до п. 4.1. договору, постачальник передає, а покупець приймає товар: за кількістю - відповідно до ваги та кількості, зазначеної у видатковій накладній, а у випадку поставки залізничним транспортом - зазначеної у залізничній накладній; сторони узгодили, що допустимий толеранс за кількістю складає 5%; за якістю - згідно з сертифікатом якості заводу-виробника.

Згідно з п. 5.1. Договору, за прострочення строків оплати товару, встановлених в цьому Договорі та додатках до нього, покупець сплачує постачальникові пеню 0,5 %, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, від суми заборгованості за кожен день прострочення. У разі прострочення оплати більш ніж на 10 календарних днів покупець додатково до пені сплачує штраф у розмірі 10 % від вартості неоплаченого своєчасно товару.

За умовами п. 5.2. Договору, за прострочення строків поставки товару, встановлених в цьому Договорі та додатках до нього, постачальник, на вимогу покупця, сплачує покупцю пеню 0,5 %, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, від суми недопоставленого ТОВАРУ за кожен день прострочення. У разі прострочення поставки більш ніж на 10 календарних днів Постачальник додатково до пені сплачує штраф у розмірі 10 % від суми непоставленого своєчасно товару.

У п. 5.3. Договору сторони погодили, що крім сплати неустойки сторона, що порушила умови даного договору, відшкодовує іншій стороні заподіяні в результаті цього збитки.

У випадку заподіяння покупцем постачальникові збитків, пов`язаних з несвоєчасним наданням, а також наданням недостовірних відвантажувальних реквізитів, несвоєчасним одержанням товару на станції або пункті призначення, покупець зобов`язаний відшкодувати постачальникові збитки, заподіяні такими діями (п. 5.4. Договору).

Відповідно до п. 5.5. Договору, сплата пені і відшкодування збитків не звільняє сторону від виконання своїх зобов`язань за цим Договором.

Положеннями п. 6.1. Договору передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим Договором, якщо таке невиконання сталося внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажор), що виникли після укладення цього Договору в результаті подій надзвичайного характеру, які постачальник або покупець могли ні передбачити, ні запобігти їх виникненню розумними заходами.

Водночас згідно п. 6.2. Договору, сторона не звільняється від відповідальності за несвоєчасне здійснення зобов`язань. Якщо обставини, визначені п.6.1. цього Договору, настали у період прострочення виконання зобов`язань.

За умовами п. 8.1. Договору, цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 29 грудня 2023 року, а в частині взаєморозрахунків - до повного розрахунку між сторонами. Якщо за один місяць до закінчення терміну цього договору жодна зі сторін не повідомила іншу сторону про свій намір припинити дію цього договору, він автоматично продовжується.

Згідно п. 8.2 Договору, зміна і дострокове розірвання (припинення) цього договору можливі тільки за взаємною згодою сторін, про що сторони складають додаткову угоду, крім випадків, передбачених у цьому договорі, або за рішенням суду в порядку, передбаченому чинним законодавством України. Також договір продовжує діяти до повного виконання взаємних зобов`язань та проведення остаточних розрахунків між сторонами.

Договір підписано уповноваженими представниками обох сторін без зауважень, підписи скріплено печатками.

Як вбачається судом із матеріалів справи, на виконання умов вищезазначеного договору, ТОВ НВФ ДНІПРОПРОЕКТ поставлено, а ТОВ КАРТІС БІЛДІНГ прийнято товару на загальну суму 17 749 694,48 грн, що підтверджується наявними у справі видатковими накладними:

1. накладна № ОД346 від 22.02.2022 (ТТН № ОД346 від 22.02.2022) на суму 23842,99 грн. з ПДВ;

2. накладна № ОД298 від 15.02.2022 (ТТН № ОД298 від 15.02.2022) на суму 675628,80 грн. з ПДВ;

3. накладна № ОД294 від 15.02.2022 (ТТН №ОД294 від 15.02.2022) на суму 73281,25 грн. з ПДВ;

4. накладна № ОД267 від 11.02.2022 (ТТН № ОД267 від 11.02.2022) на суму 239070,90 грн. з ПДВ;

5. накладна № ОД233 від 08.02.2022 (ТТН № ОД233 від 08.02.2022) на суму 247779,91 грн. з ПДВ; грн. з ПДВ;

6. накладна № ОД220 від 07.02.2022 (ТТН № ОД220 від 07.02.2022) на суму 682827,12 грн. з ПДВ;

7. накладна № ОД211 від 04.02.2022 (ТТН № ОД211 від 04.02.2022) на суму 438789,44 грн. з ПДВ;

8. накладна № ОД210 від 04.02.2022 (ТТН № ОД210 від 04.02.2022) на суму 132225,00 грн. з ПДВ;

9. накладна № ОД166 від 01.02.2022 (ТТН № ОД166 від 01.02.2022) на суму 131105,74 грн. з ПДВ;

10. накладна № ОД132 від 28.01.2022 (ТТН № ОД132 від 28.01.2022) на суму 633416,44 грн. з ПДВ;

11. накладна № ОД129 від 28.01.2022 (ТТН № ОД129 від 28.01.2022) на суму 307311,05 грн. з ПДВ;

12. накладна № ОД98 від 24.01.2022 (ТТН № ОД98 від 24.01.2022) на суму 57913,50 грн. з ПДВ;

13. накладна № ОД76 від 20.01.2020 (ТТН № ОД76 від 20.01.2020) на суму 310893,52 грн. з ПДВ;

14. накладна № ОД59 від 18.01.2022 (ТТН № ОД59 від 18.01.2022) на суму 38222,00 грн. з ПДВ;

15. накладна № ОД50 від 14.01.2022 (ТТН № ОД50 від 14.01.2022) на суму 340363,75 грн. з ПДВ;

16. накладна № ОД29 від 12.01.2022 (ТТН № ОД29 від 12.01.2022) на суму 92057,40 грн. з ПДВ;

17. накладна № ОД24 від 11.01.2022 (ТТН № ОД24 від 11.01.2022) на суму 631848,49 грн. з ПДВ;

18. накладна № ОД1 від 04.01.2022 (ТТН № ОД1 від 04.01.2022) на суму 441163,50 грн. з ПДВ;

19. накладна № ОД2318 від 29.12.2021 (ТТН № ОД2318 від 29.12.2021) на суму 151880,03 грн. з ПДВ;

20. накладна № ОД2294 від 24.12.2021 (ТТН № ОД2294 від 24.12.2021) на суму 76420,00 грн. з ПДВ;

21. накладна № ОД2264 від 20.12.2021 (ТТН № ОД2264 від 20.12.2021) на суму 114197,51 грн. з ПДВ;

22. накладна № ОД2263 від 20.12.2021 (ТТН № ОД2263 від 20.12.2021) на суму 356047,50 грн. з ПДВ;

23. накладна № ОД2248 від 17.12.2021 (ТТН № ОД2248 від 17.12.2021) на суму 306000,00 грн. з ПДВ;

24. накладна № ОД2247 від 17.12.2021 (ТТН № ОД2247 від 17.12.2021) на суму 417075,00 грн. з ПДВ;

25. накладна № ОД2224 від 14.12.2021 (ТТН № ОД2224 від 14.12.2021) на суму 364784,94 грн. з ПДВ;

26. накладна № ОД2220 від 14.12.2021 (ТТН № ОД2220 від 14.12.2021) на суму 1870,00 грн. з ПДВ;

27. накладна № ОД2201 від 10.12.2021 (ТТН № ОД2201 від 10.12.2021) на суму 364873,20 грн. з ПДВ;

28. накладна № ОД2174 від 07.12.2021 (ТТН № ОД2174 від 07.12.2021) на суму291865,50 грн. з ПДВ;

29. накладна № ОД2147 від 02.12.2021 (ТТН № ОД2147 від 02.12.2021) на суму 4784,00 грн. з ПДВ;

30. накладна № ОД2145 від 01.12.2021 (ТТН № ОД2145 від 01.12.2021) на суму 153960,48 грн. з ПДВ;

31. накладна № ОД2144 від 01.12.2021 (ТТН № ОД2144 від 01.12.2021) на суму 554129,92 грн. з ПДВ;

32. накладна № ОД2131 від 30.11.2021 (ТТН № ОД2131 від 30.11.2021) на суму 34198,20 грн. з ПДВ;

33. накладна № ОД2099 від 24.11.2021 (ТТН № ОД2099 від 24.11.2021) на суму 462047,44 грн. з ПДВ;

34. накладна № ОД2088 від 23.11.2021 (ТТН № ОД2088 від 23.11.2021) на суму 669515,41 грн. з ПДВ;

35. накладна № ОД2079 від 23.11.2021 (ТТН № ОД2079 від 23.11.2021) на суму 352837,45 грн. з ПДВ;

36. накладна № ОД2034 від 16.11.2021 (ТТН № ОД2034 від 16.11.2021) на суму 39037,00 грн. з ПДВ;

37. накладна № ОД2026 від 16.11.2021 (ТТН № ОД2026 від 16.11.2021) на суму 353663,44 грн. з ПДВ;

38. накладна № ОД2014 від 15.11.2021 (ТТН № ОД2014 від 15.11.2021) на суму 577016,41 грн. з ПДВ;

39. накладна № ОД1996 від 11.11.2021 (ТТН № ОД1996 від 11.11.2021) на суму 95800,98 грн. з ПДВ;

40. накладна № ОД1995 від 11.11.2021 (ТТН № ОД1995 від 11.11.2021) на суму 430439,56 грн. з ПДВ;

41. накладна № ОД1985 від 10.11.2021 (ТТН № ОД1985 від 10.11.2021) на суму 491028,07 грн. з ПДВ;

42. накладна № ОД1968 від 05.11.2021 (ТТН № ОД1968 від 05.11.2021) на суму 601068,08 грн. з ПДВ;

43. накладна № ОД1950 від 04.11.2021 (ТТН № ОД1950 від 04.11.2021) на суму 628697,84 грн. з ПДВ;

44. накладна № ОД1948 від 03.11.2021 (ТТН № ОД1948 від 03.11.2021) на суму 32836,50 грн. з ПДВ;

45. накладна № ОД1927 від 01.11.2021 (ТТН № ОД1927 від 01.11.2021) на суму 427204,80 грн. з ПДВ;

46. накладна № ОД1921 від 29.10.2021 (ТТН № ОД1921 від 29.10.2021) на суму 414621,60 грн. з ПДВ;

47. накладна № ОД1896 від 27.10.2021 (ТТН № ОД1896 від 27.10.2021) на суму 99795,50 грн. з ПДВ;

48. накладна № ОД1895 від 27.10.2021 (ТТН № ОД1895 від 27.10.2021) на суму 194695,20 грн. з ПДВ;

49. накладна № ОД1858 від 21.10.2021 (ТТН № ОД1858 від 21.10.2021) на суму 78996,00 грн. з ПДВ;

50. накладна № ОД1845 від 20.10.2021 (ТТН № ОД1845 від 20.10.2021) на суму 508307,92 грн. з ПДВ;

51. накладна № ОД1832 від 19.10.2021 (ТТН № ОД1832 від 19.10.2021) на суму 44194,00 грн. з ПДВ;

52. накладна № ОД1817 від 13.10.2021 (ТТН № ОД1817 від 13.10.2021) на суму 375403,80 грн. з ПДВ;

53. накладна № ОД1801 від 12.10.2021 (ТТН № ОД1801 від 12.10.2021) на суму 464892,00 грн. з ПДВ;

54. накладна № ОД1792 від 11.10.2021 (ТТН № ОД1792 від 11.10.2021) на суму 513864,00 грн. з ПДВ;

55. накладна № ОД1780 від 08.10.2021 (ТТН № ОД1780 від 08.10.2021) на суму 607478,39 грн. з ПДВ;

56. накладна № ОД1767 від 06.10.2021 (ТТН № ОД1767 від 06.10.2021) на суму 174309,25 грн. з ПДВ;

57. накладна № ОД1766 від 06.10.2021 (ТТН № ОД1766 від 06.10.2021) на суму 80313,74 грн. з ПДВ;

58. накладна № ОД1732 від 01.10.2021 (ТТН № ОД1732 від 01.10.2021) на суму 182331,50 грн. з ПДВ;

59. накладна № ОД1719 від 30.09.2021 (ТТН № ОД1719 від 30.09.2021) на суму 30980,00 грн. з ПДВ;

60. накладна № ОД1381 від 17.08.2021 (ТТН № ОД1381 від 17.08.2021) на суму 32577,50 грн. з ПДВ;

61. накладна № ОД1334 від 10.08.2021 (ТТН № ОД1334 від 10.08.2021) на суму 23739,00 грн. з ПДВ;

62. накладна № ОД1317 від 09.08.2021 (ТТН № ОД1317 від 09.08.2021) на суму 72175,02 грн. з ПДВ.

Так, згідно тверджень Товариства з обмеженою відповідальністю КАРТІС БІЛДІНГ несплата у повному обсязі вартості поставленого товару згідно вищезазначених видаткових накладних і стала підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю НВФ ДНІПРОПРОЕКТ із позовною заявою до господарського суду про стягнення із Товариства з обмеженою відповідальністю КАРТІС БІЛДІНГ 990 427,09 грн.

5. Позиція суду.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст.11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї ж статті, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом ч.1 ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч.1 ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.

Статтями 525, 526 і 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами Договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є договором поставки.

У відповідності зі статтею 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець - прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами ст.663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 664 ЦК України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

За умовами ч.1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 3 статті 13 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Як встановлено судом, між сторонами виникли договірні відносини, за якими позивач зобов`язався поставити відповідачу товар, а відповідач, своєю чергою, зобов`язався прийняти та оплатити вартість отриманого товару в порядку та на умовах, визначених договором.

Також, як встановлено судом, в матеріалах справи відсутні докази щодо повернення відповідачем товару після його отримання або заявлення претензій до позивача щодо його якості, а також здійснення відповідачем повної оплати вартості товару, поставленого за вищевказаними накладними.

Водночас, як вбачається із матеріалів справи, ТОВ КАРТІС БІЛДІНГ, було здійснено часткову сплату відповідачем заборгованості за цим договором на загальну суму 16 493 850,25 грн.

Між тим у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази оплати заборгованості у розмірі 1 255 844,23 грн. та відповідачем не наведено обґрунтованих мотивів невиконання свого обов`язку щодо здійснення оплати згідно умов Договору № 190720211 від 19.07.2021, на підставі чого суд дійшов висновку, що відповідач порушив умови укладеного між сторонами Договору та не здійснив оплату у визначений строк, з огляду на що, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення основної суми заборгованості у розмірі 1 255 844,23 грн обґрунтованими та правомірними.

Водночас, окрім основного, позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню у сумі 568742,61 грн, 3 % річних у сумі 40255,83 грн, штраф у сумі 125584,42 грн (за період з 24.02.2022 по 20.03.2023).

Між тим, у матеріалах справи відсутні докази оплати нарахованих та заявлених позивачем до стягнення з відповідача 3% річних, пені та штрафу.

Разом з тим з огляду на те, що відповідач свої зобов`язання в частині оплати поставленого товару не виконав у встановлений строк, то відповідно відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, що в свою чергу тягне за собою відповідні правові наслідки.

За приписами ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних (за період з 24.02.2022 по 20.03.2023 на суму неоплаченої заборгованості у розмірі 1 255 844,23 грн) у розмірі 40255,83 грн суд встановив його обґрунтованість та арифметичну правильність.

Як передбачено частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 5.1. Договору, за прострочення строків оплати товару, встановлених в цьому Договорі та додатках до нього, покупець сплачує постачальникові пеню 0,5 %, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, від суми заборгованості за кожен день прострочення. У разі прострочення оплати більш ніж на 10 календарних днів покупець додатково до пені сплачує штраф у розмірі 10 % від вартості неоплаченого своєчасно товару.

За приписами ч. 1 ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Частини 1, 2, 4 статті 217 Господарського кодексу України передбачають, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

Як передбачено ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

В силу положень ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано.

Враховуючи те, що ТОВ КАРТІС БІЛДІНГ належним чином не виконувало договірні зобов`язання в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару, позивачем було нараховано пеню у сумі 568742,61 грн та штраф у сумі 125584,42 грн.

Так, дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені та штрафу, судом встановлено, що вказані розрахунку є вірними, а отже, з відповідача підлягає стягненню пеня у сумі 568742,61 грн та штраф у сумі 125584,42 грн.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Вказані положення ЦК кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи надані позивачем докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю НВФ ДНІПРОПРОЕКТ щодо стягнення заборгованості за договором поставки № 190420211 від 19.04.2021 р. у сумі 1 255 844,23 грн., пені у сумі 568742,61 грн., 3 % річних у сумі 40255,83 грн., штрафу у сумі 125584,42 грн обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

У зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та рішення відбулось на користь позивача, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 29856,41 грн, понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 ст. 123 ГПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом ч. 4 ст. 129 ГПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з позовної заяви, окрім судового збору позивачем також заявлено до стягнення з відповідача 10000,00 грн. витрат на правову допомогу.

На підтвердження понесених витрат позивачем надано договір про надання правничої допомоги укладений 13.03.2023 між адвокатом Швець Мариною Вікторівною (адвокат) та Товариством з обмеженою відповідальністю НВФ ДНІПРОПРОЕКТ (клієнт).

Згідно з п. 1.1. договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором, адвокат зобов`язується надати клієнту визначену цим договором правничу допомогу щодо захисту прав та інтересів клієнта в процесі вирішення питання про стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю КАРТІС БІЛДІНГ (код 43006241).

Умовами п. 1.4. договору визначено орієнтовний перелік послуг, які надаватимуться адвокатом клієнту:

- підготовка і подання до суду позову до зазначеного в цьому договорі ТОВ;

- повний супровід розгляду справи в суді (представництво, підготовка необхідних процесуальних документів: заяв, в тому числі про забезпечення позову, клопотань, відповіді на відзив, заперечень, пояснень тощо; участь в судових засіданнях);

- отримання виконавчого документа та подання його на виконання; супровід виконавчого провадження;

- підготовка заяви про забезпечення адміністративного позову тощо.

Зазначений перелік послуг є орієнтовним (а не вичерпним), тому, у разі виникнення необхідності, клієнту можуть надаватися інші послуги.

Відповідно до п. 2.1. договору, строк надання послуг починається з 13 березня 2023 року та діє до 13 березня 2025 року.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що клієнт оплачує послуги адвоката з урахуванням співмірності зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних послуг, обсягом наданих адвокатом послуг. Сторони домовилися, що вартість однієї години роботи адвоката складає 2000,00 грн. Надання адвокатом правничої допомоги клієнту підтверджується актами приймання-передачі правничої допомоги та квитанціями про оплату.

20.03.2023 між сторонами підписаний Акт приймання-передачі правничої допомоги відповідно до умов договору про надання правничої допомоги, відповідно до якого клієнт отримав в повному обсязі, а адвокат надала в повному обсязі наступну правничу допомогу відповідно до умов укладеного між ними договору про надання правничої допомоги від 13 березня 2023 року, за таке:

1. Підготовку позовної заяви до TOB "Картіс Білдінг" (договір поставки № від 19.07.2021) про стягнення заборгованості за договором поставки (усього за 3 години загальною вартістю 6000,00 грн: 20 березня 2023 року з 09:00 год. до 12:00 год.);

2. Підготовку розрахунку штрафних санкцій (до вказаного в п. 1 позову; за 2 години загальною вартістю 4000,00 грн: 20 березня 2023 року з 13:00 год. до 15:00 год.).

В матеріалах справи також наявна розрахункова квитанція №131317 від 20.03.2023 на суму 10000,00 грн про оплату ТОВ НВФ ДНІПРОПРОЕКТ послуг адвоката.

А на підтвердження наявних повноважень, представником позивача, до матеріалів справи додано ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ №1186198.

Згідно з ст.124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч.ч.1, 2, ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом ч.ч. 3-6 ст. 126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до сталої практики Верховного Суду, у разі недотримання вимог ч.4 ст.126 ГПК суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 ст.126 ГПК, постанова Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19).

Відповідно до ч.ч.5-7 ст.129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно нижчою від суми, заявленої в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.

Так, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону "Про адвокатуру і адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 19 Закону «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

За змістом ч.3 ст.27 Закону «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За змістом наведеної норми адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (Аналогічна за змістом позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зокрема, у постанові від 19.01.2022 у справі №910/1344/19).

У постанові від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 Верховний Суд дійшов висновку, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України, заява19336/04).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №910/16322/18.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

При цьому, критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема наданих у підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.

Надавши оцінку наявним у матеріалах справи доказам у сукупності з урахуванням усіх аспектів і складності цієї справи, обсягу наданих адвокатом послуг, виходячи з характеру спірних правовідносин, обсягу матеріалів справи, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 129, 130, 191, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю КАРТІС БІЛДІНГ (65026, Одеська обл., м. Одеса, Ланжеронівський узвіз, буд. 1; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю НВФ ДНІПРОПРОЕКТ (50072, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Кременчуцька, буд. 69; ) основну заборгованість у розмірі 1 255 844/один мільйон двісті п`ятдесят п`ять тисяч вісімсот сорок чотири/грн 23 коп., пеню у сумі 568 742/п`ятсот шістдесят вісім тисяч сімсот сорок дві/грн 61 коп., 3 % річних у сумі 40 255/сорок тисяч двісті п`ятдесят п`ять/грн 83 коп., штраф у сумі 125 584/сто двадцять п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят чотири/грн 42 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 29 856/двадцять дев`ять тисяч вісімсот п`ятдесят шість/грн 41 коп. та 10 000/десять тисяч/грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Повне рішення складено 31 липня 2023 року.

Суддя Ю.М. Невінгловська