ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про передачу справи до іншого суду

09.08.2023 № 905/994/23

Суддя Господарського суду Донецької області Хабарова М.В., розглянувши позовну заяву Фізичної особи-підприємця Роговець Ріти Вікторівни

до Фізичної особи-підприємця Войтенка Максима Володимировича

про стягнення 397 178,70 грн

ВСТАНОВИВ:

Фізична особи-підприємець Роговець Ріта Вікторівна звернулась до Господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Войтенка Максима Володимировича основного боргу у розмірі 275000,00грн, пені у розмірі 92584,57 грн, 3% річних у розмірі 5669,00 грн та втрат від інфляції у розмірі 23925,13 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повної та своєчасної сплати орендної плати за договором №18-01/21 від 18.01.2021, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість з березня 2022 року по березень 2023 року у розмірі 275000,00 грн.

Положеннями статті 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Тотожні положення закріплені в частині 1 статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Порядок визначення територіальної підсудності господарських справ, закріплений в статтях 27-30 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких підсудність визначається за предметними і територіальними ознаками.

За загальним правилом, визначеним у ч. 1 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 30 Господарського процесуально кодексу України передбачено, що спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Як зазначено в постановах Верховного Cуду від 23.01.2018 у справі №460/4286/16-ц та від 16.05.2018 у справі №640/16548/16-ц до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 Цивільного кодексу України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 Цивільного кодексу України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 Цивільного кодексу України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №910/6644/18 та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №910/10647/18, від 16.02.2021 у справі №911/2390/18.

За визначенням, що дає Академічний тлумачний словник української мови, словосполука «з приводу» означає «у зв`язку з чим-небудь», тому словосполучення «з приводу нерухомого майна» треба розуміти як будь-який спір у зв`язку з нерухомим майно або певними діями, пов`язаними з цим майном.

Аналізуючи логічну послідовність зміни формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю, убачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.

Отже, слід дійти висновку, що за правилами чинного Господарського процесуального кодексу України виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Подібні висновки щодо застосування правила виключної підсудності спорів щодо нерухомого майна викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №910/10647/18 та від 16.02.2021 по справі №911/2390/18, а також у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №910/6644/18, від 07.06.2022 у справі №922/1010/21 та від 27.09.2022 у справі №922/423/19.

Згідно з частиною 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи вбачається, що спір виник внаслідок тверджень позивача про невиконання відповідачем свого обов`язку із сплати орендної плати за користування нерухомим майном - нежилим приміщенням загальною площею 106,70 кв.м, що знаходиться в будинку за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 27, корпус 2, а також нарахованих на вказану суму боргу пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Оскільки спір у справі №905/994/23 є саме спором про стягнення заборгованості, що виникла внаслідок невиконання наймачем своїх зобов`язань за договором оренди, то цей позов повинен розглядатися за правилами виключної підсудності, встановленими частиною 3 статті 30 Господарського процесуального кодексу України (за місцезнаходженням нерухомого майна), а тому підлягає передачі за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

У відповідності до вимог статті 31 Господарського процесуального кодексу України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Таким чином, матеріали позовної заяви Фізичної особи-підприємця Роговець Ріти Вікторівни про стягнення з Фізичної особи-підприємця Войтенка Максима Володимировича 397178,70 грн підлягають направленню до Господарського суду міста Києва.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 27, 29, 30, 31, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

1. Позовну заяву Фізичної особи-підприємця Роговець Ріти Вікторівни до Фізичної особи-підприємця Войтенка Максима Володимировича про стягнення 397178,70 грн з доданими до неї матеріалами передати за підсудністю до Господарського суду міста Києва (вул. Б. Хмельницького, 44-В, м. Київ, 01054).

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 09.08.2023.

Суддя М.В. Хабарова