ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2023 року м. Дніпро Справа № 904/5722/14 (216/2589/22)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів Коваль Л.А., Паруснікова Ю.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.03.2023 (повне рішення складено 16.03.2023, суддя Владимиренко І.В.) у справі № 904/5722/14 (216/2589/22)

за позовом ОСОБА_1 , м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до Публічного акціонерного товариства "Криворізьки турбінний завод "Констар", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я у розмірі 32 500,00 грн

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Криворізький турбінний завод "Констар" про відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я у розмірі 32 500,00 грн.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.11.2022 цивільну справу № 216/2589/22 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Криворізький турбінний завод "Констар" про відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я передано на розгляд Господарського суду Дніпропетровської області за підсудністю.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що 25.09.2011 орієнтовно о 07 годин 50 хвилин під час виконання ОСОБА_1 посадових обов`язків на підприємстві відповідача з нею стався нещасний випадок, що пов`язаний з виробництвом. Нещасний випадок стався внаслідок порушення відповідачем вимог законодавства в контексті забезпечення безпечних та нешкідливих умов праці, що призвело до ушкодження здоров`я ОСОБА_1 та як наслідок і якості її життя та професійного розвитку.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.03.2023 у даній справі позов задоволено частково; стягнуто з Публічного акціонерного товариства Криворізький турбінний завод Констар" на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я у розмірі 10 000 грн 00 коп, без утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів; стягнуто з Публічного акціонерного товариства Криворізький турбінний завод Констар" в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 763,38 грн; в решті позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що актом розслідування нещасного випадку зафіксовано недотримання також і позивачем вимог інструкції з охорони праці. Зміст вказаного акта позивачем не оскаржувався, а відтак акт є чинним. Судом також враховано обсяг заподіяних позивачеві моральних а також фізичних страждань, характер і тривалість цих страждань, стан здоров`я потерпілого, її вік, наслідки нещасного випадку, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках. Суд дійшов висновку, що необхідною та достатньою сумою на відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди, які підлягає стягненню з відповідача, є 10 000 грн. Такий розмір моральної шкоди визначений з врахуванням балансу інтересів сторін та з огляду на обставини цієї справи.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулась до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду змінити, збільшити розмір відшкодування моральної шкоди, що присуджений на її користь, до 32 500,00 грн; в іншій частині рішення залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржниця посилається на те, за результатами розгляду даної справи, суд першої інстанції об`єктивно встановивши факт завдання їй моральної шкоди, дійшовши до правильного висновку про необхідність її відшкодування за рахунок відповідача, не підійшов особливо ретельно до того, аби присуджений розмір відшкодування відповідав критеріям ст.23 Цивільного кодексу України та з урахуванням принципів розумності, виваженості і справедливості, був домірним завданій їй шкоді, а також не навів мотивів, що свідчили б про безпідставність розміру заявленого позивачем відшкодування.

Скаржник стверджує, що при зменшенні одноразової грошової допомоги відповідачем встановлено ступінь вини ОСОБА_1 у настанні нещасного випадку у розмірі 10%, отже, залишок, який складає 90% - вина відповідача.

Зважаючи на вказане, ОСОБА_1 вважає, що рішення суду першої слід змінити, збільшивши розмір відшкодування моральної шкоди, спричиненої позивачу до заявленого в позові.

Такий висновок, на думку скаржника, вбачається з аналізу вимушених негативних змін в її житті та перенесених страждань, які безпосередньо пов`язані з трудовим каліцтвом - "часткова ампутація нігтьової фаланги ІІ пальця лівої руки", наслідками якого починаючи з 49-річного віку, стали перенесення сильного фізичного болю, безстрокова втрата професійної працездатності в ступені 5% та відсутність однієї фаланги пальця. Внаслідок трудового каліцтва ОСОБА_1 тривалий час була вимушена проходити медичне лікування, була обмежена в можливості обслуговувати себе та задовольняти свої побутові потреби. Незважаючи, з що моменту травмування минув значний час, наслідки травмування переслідують заявницю та завдають страждання і по нині, зокрема вона відчуває тремор в руках, фантомні болі, головний біль на фону переживань, що не дає можливості спокійно відпочивати, призводить до зниження уваги в денний час доби, а також відчуття стомленості, слабкості, перебування у напруженому стані, стані роздратованості.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не надано.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч.3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України).

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.05.2023 апеляційну скаргу залишено без руху. Скаржнику наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме подання до апеляційного суду належних доказів направлення копії апеляційної скарги відповідачу у справі.

На виконання вказаної ухвали від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги та долучення до матеріалів апеляційної скарги витребуваних судом доказів.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.06.2023 поновлено строк подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.03.2023 у письмовому провадженні без виклику та повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Відкритим акціонерним товариством "Криворізький турбінний завод "Констар" (найменування якого змінено на Публічне акціонерне товариство "Криворізький турбінний завод" Констар").

В період з 23.01.2010 по 17.12.2012 ОСОБА_1 працювала на посаді охоронника в відділі охорони Відкритого акціонерного товариства "Криворізький турбінний завод "Констар", що підтверджується відомостями з трудової книжки НОМЕР_1 (записи №23-25).

З 24 на 25 вересня 2011 року позивачка працювала у нічну зміну та виконувала свої трудові обов`язки, передбачені посадовою інструкцією. Орієнтовно о 07 год. 50 хв. на вимогу майстра ковальського виробництва ОСОБА_3 , позивач відкрила центральні ворота корпусу №5 ковальського виробництва для в`їзду електрокара з метою перевезення матеріальних цінностей до цеху №15. Після виїзду електрокара позивач почала зачиняти ворота, знаходячись всередині корпусу, тож спочатку позивач лівою рукою зачинила ліву частину воріт, маючись за кріплення для навісного замка, потім почала підтягувати праву частину воріт правою рукою. В цей час, під впливом пориву вітру права частина воріт почала дуже швидко зачинятися і затиснула другий палець лівої руки між двома частинами кріплення для навісного замка, тим самим спричинивши позивачу тілесні ушкодження. Згодом позивача доставили до лікарні, де було поставлено діагноз - "часткова ампутація нігтьової фаланги II пальця лівої руки".

Згідно з п. 6 акту №1 форми Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, 24.09.2011 охоронник ОСОБА_1 приступила до роботи в нічну зміну о 19:00 год., після прийняття зміни від охоронника ОСОБА_4 , почала виконувати посадові обов`язки, відповідно до посадової інструкції охоронника відділу охорони, затвердженої генеральним директором 27.06.2007. 25.09.2011 о 07 год. 50 хв. ОСОБА_1 , на вимогу майстра ковальського виробництва ОСОБА_3 , відкрила центральні ворота корпусу №5 ковальського виробництва для в`їзду електрокара і перевезення матеріальних цінностей з ковальського виробництва в ц. №15 не застопоривши ворота. Після виїзду електрокара із корпусу №5, ОСОБА_1 почала зачиняти ворота корпусу знаходячись в середині корпусу. Спочатку вона лівою рукою зачинила ліву частину воріт, тримаючись за кріплення для навісного замка, потім почала підтягувати праву частину воріт правою рукою, ліва рука залишилась на кріпленні для навісного замка на лівій частині воріт. В цей час під впливом пориву вітру права частина воріт почала дуже швидко зачинятися і затиснула другий палець лівої руки між двома частинами кріплення для навісного замка, спричинивши травму. Майстер ОСОБА_3 , надала першу допомогу потерпілій та повідомила про травму старшого охоронника ОСОБА_5 . Потерпілу було доставлено "швидкою допомогою" в КЗ "Міська лікарня №11" де їй встановлено діагноз: часткова ампутація нігтьової фаланги ІІ пальця лівої кисті.

Комісією було встановлено: 1. Для безпечного закривання воріт з зовнішньої сторони воріт є ручки. 2. ОСОБА_1 при відкриванні воріт, не застопорила їх. А при закриванні знаходилась з внутрішньої сторони воріт, де не передбачено ручки для тримання воріт. 3. ОСОБА_5 не забезпечила застосування охоронником ОСОБА_1 безпечних прийомів праці.

Згідно з п. 10 акту №1 форми Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, особи, які допустили порушення законодавства про охорону праці:

- ОСОБА_1 , охоронник відділу охорони ПАТ "Констар", яка порушила п. 3.3. Інструкції з охорони праці №28а/154 для охоронника відділу охорони;

- ОСОБА_6 , старший охоронник відділу охорони ПАТ "Констар" порушила п.2.19. Робочої інструкції старшого охоронника.

Згідно з актом ф. Н-5 від 28.09.2011 розслідування нещасного випадку, що стався 25 вересня 2011 року о 08 годині 10 хвилин у ПАТ "Криворізький турбінний завод "Констар", комісією зроблено наступний висновок: згідно з п. 14 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 25.08.2004 року №1112, нещасний випадок з охоронником ОСОБА_1 вважається пов`язаним з виробництвом, складається акт форми Н.-1. Особи дії або бездіяльність яких привели до нещасного випадку: охоронник ОСОБА_1 , порушила п. 3.3. інструкції з охорони праці №28а/154 для охоронника; старший охоронник ОСОБА_6 порушила п.2.19 "Робочої інструкції старшого охоронника". Комісія пропонує притягти до дисциплінарної відповідальності старшого охоронника ОСОБА_6 . Члени комісії мали зустріч з потерпілою з метою розгляду питань щодо розв`язання соціальних проблем, які виникли внаслідок нещасного випадку та пояснили її права згідно чинного законодавства.

23.11.2011 ОСОБА_1 встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках - 5%, що підтверджується довідкою МСЕК серії 10 ААА №009796 від 23.11.2011.

Відповідно до виписки з постанови №10 від 16.12.2011 засідання комісії з питання вирішення спорів у справах потерпілих по відділенню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі, на порядок денний було поставлено питання щодо встановлення відсотка зменшення розміру одноразової допомоги потерпілій внаслідок нещасного випадку на виробництві ОСОБА_1 , в якої ушкодження здоров`я настало не лише з причин, що залежать від роботодавця, а і внаслідок порушення застрахованою особою нормативних актів з охорони праці.

За результатами розгляду порядку денного, члени комісії вирішили: прийнявши до уваги інформацію начальника відділу організації профілактики нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань відділення Фонду ОСОБА_7 та ознайомившись з усіма представленими для розгляду справи матеріалами, та беручи до уваги той факт, що потерпіла ОСОБА_1 була ознайомлена з вимогами Інструкції з охорони праці для охоронника №28а/154, зокрема з безпечними прийомами праці під час відкривання та закривання дверей, мала стаж роботи охоронником один рік, встановити зменшення одноразової допомоги ОСОБА_1 в розмірі десять відсотків. Рішення членами комісії прийнято одноголосно.

29.12.2011 Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України прийнято постанову №0407/20202/20202.1/4, призначено потерпілій ОСОБА_1 одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності в сумі 6 409,30 грн.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач зазначила, що ушкодження здоров`я стало причиною необхідності залучення чи немалих зусиль для організації життя позивача, у позивача відсутні можливості в достатній мірі реалізовувати свої наміри в професійній сфері, повноцінно працювати та набувати професійного розвитку як спеціаліст своєї справи. Позивач зазначила, що відчуває зниження якості свого життя. В неї з`явився сильний тремор в руках, іноді вона відчуваю фантомні болі, головний біль на фоні переживань, що не дає можливості спокійно відпочивати, призводить до зниження уваги в денний час доби, призводить до відчуття стомленості, слабкості, перебування в напруженому стані, стані роздратованості. До того ж, позивача регулярно турбує біль в області травмованого пальця, особливо при навантаженні лівої руки. Окрім цього доволі часто виникають значні труднощі та незручності в обслуговуванні себе, наявне обмеження рухомості та зниження сили у кисті лівої руки. Все це призвело до втрати життєвого часу, який позивач могла витратити на спілкування зі своїми близькими людьми, сім`єю, приділити увагу своєму духовному та інтелектуальному розвитку.

Також позивач вказала, що нещасний випадок стався внаслідок порушення відповідачем вимог законодавства в контексті забезпечення безпечних та нешкідливих умов праці, що призвело до ушкодження здоров`я позивача, а як наслідок і якості її життя та професійного розвитку.

Отже, з урахуванням ушкодження здоров`я, наслідків вимушених негативних змін у житті позивача, ступеня втрати професійної працездатності, позивач оцінила розмір компенсації моральної шкоди у сумі 32 500 гривень.

З урахуванням викладених обставин позивач просила суд стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я у розмірі 32 500 грн., без утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

За приписами ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частиною 4 статті 43, частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтями 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою ст.1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Колегія суддів враховує, що під поняттям "моральна шкода" охоплюються негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов`язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів.

Фізичні страждання це фізичний біль, функціональний розлад організму, зміни в емоційно-вольовій сфері, інші відхилення від звичайного стану здоров`я, які є наслідком дій (бездіяльності), що посягають на немайнові блага або майнові права громадянина. Суд наголошує, що моральна, і фізична шкода після нанесення, по суті є непоправними і не завжди можуть бути відшкодовані. Неможливо відшкодувати (визначити еквівалент) втрати здоров`я, неможливо відшкодувати почуття страху, відчуття болю.

При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину фізичних і моральних страждань, та суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів.

Глибина переживань, викликаних ушкодженням здоров`я, ставиться в залежність від самої особи, тому призначення компенсації моральної шкоди полягає і в тому, аби певною мірою відновити втрату щастя особи і можливості насолоджуватися життям тепер і в майбутньому.

У пунктах 9,13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

У відповідності до статті 4 Закону України "Про охорону праці" державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Згідно частин 1,3 ст.13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі №1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди.

Акт №1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом віл 28.09.2011 свідчить про те, що особи, які допустили порушення вимог законодавства з охорони праці віднесено працівників: охоронник ОСОБА_1 , яка порушила п.3.3. Інструкції з охорони праці №28а/154 для охоронника; старший охоронник ОСОБА_6 , яка порушила п. 2.19 Робочої інструкції старшого охоронника.

Факт заподіяння моральної шкоди ОСОБА_1 у зв`язку з нещасним випадком на виробництві доведений матеріалами справи.

Судом першої інстанції правомірно враховано, що трудове каліцтво позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло також й з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника безпечних умов праці. Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачу під час виконання ним трудових обов`язків, спричиняє йому моральні й фізичні страждання, які полягають в обмеженні можливості вести звичний спосіб життя, повною мірою реалізовувати свої наміри в професійній сфері, призводять до відчуття болю та завдають незручностей позивачу у повсякденному житті, призводять до необхідності залучення додаткових зусиль для організації життя.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №210/5258/16-ц зазначено, що суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

При визначенні розміру моральної шкоди суд врахувавши те, що актом розслідування нещасного випадку зафіксовано недотримання позивачем вимог інструкції з охорони праці, обсяг заподіяних позивачеві моральних а також фізичних страждань, характер і тривалість цих страждань, стан здоров`я потерпілого, її вік, наслідки нещасного випадку, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що необхідною та достатньою сумою на відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди, які підлягає стягненню з відповідача, є 10 000,00 грн. Такий розмір моральної шкоди визначений з врахуванням балансу інтересів сторін та з огляду на обставини цієї справи.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника, що при зменшенні одноразової грошової допомоги відповідачем встановлено ступінь вини ОСОБА_1 у настанні нещасного випадку у розмірі 10%, отже, залишок, який складає 90% - вина відповідача, оскільки зміст протоколу №10 засідання комісії з питання вирішення спорів у справах потерпілих від 16.12.2011 свідчить про те, що оскільки комісією прийнято рішення не про встановлення ступіні вини потерпілого в розмірі 10%, а про встановлення зменшення одноразової допомоги ОСОБА_1 в розмірі 10%.

Враховуючи викладене, судова колегія апеляційного суду вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а оскаржуване рішення таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення господарського суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 271, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.03.2023 у справі №904/5722/14 (216/2589/22) - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя Л.А. Коваль

Суддя Ю.Б. Парусніков