ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2023 року Справа № 915/1567/21

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Савки К.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва (54001, м. Миколаїв, вул. Нікольська, буд. 73; адреса електронної пошти: )

в інтересах держави в особі: Миколаївської міської ради (54027, м. Миколаїв, вул. Адміральська, буд. 20; адреса електронної пошти: , )

до відповідачів:

1) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; адреса електронної пошти невідома)

2) Фізична особа-підприємець Точилкін Сергій Анатолійович ( АДРЕСА_2 ; адреса електронної пошти невідома)

3) Фізична особа-підприємець Бєглов Олег Юрійович ( АДРЕСА_3 ; адреса електронної пошти невідома)

про: скасування державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, припинення права власності, зобов`язання усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення торгівельного комплексу,

за участі представників сторін:

від прокуратури: Григорян Е.Р., прокурор за посвідченням

від позивача: не з`явився,

від відповідача-1: не з`явився,

від відповідача-2 та відповідача-3: Бортик Р.О., адвокат за ордером,

Суть спору:

27.10.2021 Керівник Окружної прокуратури міста Миколаєва звернувся до Господарського суду Миколаївської області в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради до відповідачів ОСОБА_1 , Фізичної особи-підприємця Точилкіна Сергія Анатолійовича, Фізичної особи-підприємця Бєглова Олега Юрійовича, з позовною заявою № 51-9209вих-21 від 26.10.2021 (з додатками) в якій просить суд:

1. Відкрити провадження у справі.

2. Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на нежитлові приміщення торгівельного комплексу загальною площею 130,8 кв.м., що складається з приміщення магазину літ. А-1, магазину літ. В-І, навісу літ. Б-1 за адресою: АДРЕСА_4 (запис №28052312 від 19.09.2018) з одночасним припиненням такого права.

3. Визнати недійсним укладений 17.10.2018 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 договір купівлі-продажу №847 нежитлових приміщень торгівельного комплексу за адресою: АДРЕСА_4 , з одночасним припиненням права власності на нього (записи №28399488, №28399415 від 17.10.2018).

4. Зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні Миколаївській міській раді земельною ділянкою з кадастровим номером :10:016:0015 шляхом знесення самочинно збудованих нежитлових приміщень торгівельного комплексу загальною площею 130,8 кв.м., що складаються з приміщення магазину літ. А-1, магазину літ. В-1, навісу літ. Б-1 за адресою: АДРЕСА_4 .

5. Стягнути з відповідачів на користь Миколаївської обласної прокуратури (р/р UА0000340, , Банк ДКСУ м. Києва МФО 820172) сплачений судовий збір за подачу позову.

6. Про дату, час та місце розгляду справи повідомити Миколаївську обласну прокуратуру.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі: Договору оренди землі № 1376 від 25.10.2002, зі змінами від 11.12.2012 та 13.11.2015; даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.09.2018 за № 28052312; договору купівлі-продажу № 847 від 17.10.2018 та записів в реєстрі за № 28399415, № 28399488 від 17.10.2018; рішень Миколаївської міської ради № 5/18 від 26.09.2002, № 14/43 від 14.09.2007, № 19/40 від 21.08.2012, № 49/28 від 15.09.2015; інформації Управління державного архівно-будівельного контролю Миколаївської міської ради від 27.05.2021; акту обстеження земельної ділянки від 30.06.2021; застосування норм ст.ст. 8, 26, 29, 36, 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст.ст. 13, 203, 215, 376, 391, 629 Цивільного кодексу України, ст. 18 Закону України «Про автомобільні дороги», ст.ст. 2, 18, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», ст.ст. 80, 83, 152 Земельний кодекс України; та мотивовані, зокрема, тим, що здійснивши будівництво без відповідного дозвільного документа, який дає право виконувати будівельні роботи та яке на даний час прокурор вважає самочинним будівництвом, ОСОБА_4 , м. Миколаїв відчужив торгівельний комплекс, який не введено в експлуатацію у визначеному законом порядку, відповідачу - 2 та відповідачу - 3.

При цьому, як зазначив прокурор, відповідач - 1, який на час виникнення правовідносин щодо самочинної побудови спірного нерухомого майна був Фізичною особою - підприємцем та використовуючи земельну ділянку комунальної власності площею 32 кв. м., не мав права будувати на ній капітальні об`єкти та оформляти право власності на них у відповідності до умов договору оренди землі від 06.12.2007 року №5325. Також прокурор вказав, що будівництво торгівельного комплексу, право власності на який зареєстровано також незаконно та без наявності всіх необхідних документів, протиправно здійснено і за рахунок самовільно зайнятих ділянок землі комунальної власності, оскільки площа торгівельного комплексу в 4 рази перевищує площу орендованої земельної ділянки за договором оренди землі від 06.12.2007 року №5325.

Відтак, обґрунтовуючи підстави для представництва інтересів Миколаївської міської ради, м. Миколаїв, прокурор, посилаючись на наведені в позові норми, зазначив, що відповідачами допущено грубе порушення законодавства під час оформлення правовстановлюючого документу на нерухоме майно, незаконна забудова землі комунальної власності та створення перешкод у користуванні нею, що не може відповідати суспільному інтересу та порушує інтереси держави, у зв`язку із чим прокурор і звернувся до суду з відповідним позовом.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 01.11.2021 у справі № 915/1567/21 позовну заяву Керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва № 51-9209вих-21 від 26.10.2021 та додані до неї документи у справі № 915/1567/21 було повернуто заявнику.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.12.2021 у справі № 915/1567/21 ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 01.11.2021 про повернення позовної заяви у справі № 915/1567/21 скасовано, матеріали справи № 915/1567/21 передано Господарському суду Миколаївської області для розгляду.

10.01.2022 матеріали господарської справи № 915/1567/21 було повернуто до Господарського суду Миколаївської області.

Після отримання, у порядку, встановленому ст. 176 Господарського процесуального кодексу України інформації про відповідність наданих позивачем щодо реєстрації місця проживання відповідача фізичної особи, ухвалою суду від 28.01.2022 позовну заяву було прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/1567/21 за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 24 лютого 2022 року об 11:00; встановлено для учасників справи процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

02.02.2022 до суду від Окружної прокуратури міста Миколаєва надійшла заява № 51-1184вих-22 від 01.02.2022 про забезпечення позову, на яку суд відреагував відповідною ухвалою від 04.02.2022.

23.02.2022 до суду від ОСОБА_1 надійшли:

- заява б/н від 22.02.2022 (вх. № 2815/22) про закриття провадження у справі № 915/1567/21 відповідно до п. 1 ст. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

- заява б/н від 22.02.2022 (вх. № 2816/22) про застосування строку позовної давності;

Також, 23.02.2022 до суду від Фізичної особи-підприємця Точилкіна Сергія Анатолійовича та Фізичної особи-підприємця Бєглова Олега Юрійовича надійшов відзив б/н від 22.02.2022 (вх. № 2818/22) на позовну заяву, у якому відповідачі просять суд у задоволенні позову у справі № 915/1567/21 відмовити, посилаючись на таке:

- пропуск позивачем строку позовної давності. Так, відповідачі, керуючись ст. 256 Цивільного кодексу України, заявили про застосування у даній справі позовної давності, вказуючи, що строк позовної давності для оскарження державної реєстрації права власності сплив для Миколаївської міської ради в вересні 2021 року, про укладення оскаржуваного договору купівлі-продажу міська рада могла і повинна була знати 17.10.2018, а позов по справі подано 27.10.2021;

- практику Верховного Суду з питань ефективного способу захисту порушених прав, а також принципу єдності юридичної долі земельної ділянки і розташованої на ній будівлі або споруди. Відповідачі вбачають обов`язок Миколаївської міської ради передати їм у власність, або в користування земельну ділянку, необхідну для обслуговування торгівельного комплексу по АДРЕСА_4 , що виключає правові підстави для задоволення позову щодо усунення перешкод міській раді в користуванні цією ж земельною ділянкою.

23.02.2022 до суду від Миколаївської міської ради надійшла заява б/н та без дати (вх. № 2767/22) про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Підготовче засідання у даній справі, яке було призначено на 24 лютого 2022 року, не відбулося у зв`язку з обставинами, які зумовили загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду в умовах військової агресії Російської Федерації проти України.

05.01.2023 до суду від Окружної прокуратури міста Миколаєва надійшла відповідь на відзив № 51-50/2-2вих-23 від 12.01.2023, у якій прокурором викладено заперечення проти аргументів Фізичної особи-підприємця Точилкіна Сергія Анатолійовича та Фізичної особи-підприємця Бєглова Олега Юрійовича, викладених у відзиві.

08.02.2023 до суду від Миколаївської міської ради надійшли заяви б/н та без дати (вх. № 1442/23) та б/ та без дати (вх. № 1441/23) про розгляд справи за відсутності представника позивача.

03.03.2023 до суду від Окружної прокуратури міста Миколаєва надійшла заява б/н від 02.03.2023 (вх. № 2549/23) про надання відомостей про хід та результати розгляду справи.

Враховуючи воєнну ситуацію та стан безпеки у Миколаївській області, з метою забезпечення розумного балансу між нормами ст. 3 Конституції України, ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням положень Закону України «Про правовий режим воєнного стану», приймаючи до уваги обставини даної справи та достатність часу, наданого всім учасникам справи для висловлення своєї правової позиції, суд вважав за можливе продовжити розгляд справи, та ухвалою від 13.03.2023 підготовче засідання у даній справі було призначено на 11 квітня 2023 об 11:00.

10.04.2023 до суду від Миколаївської міської ради надійшло клопотання б/н та без дати (вх. № 4438/23), у якому позивач повідомляє, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі та просить провести судовий розгляд за відсутності її представника.

Ухвалою суду від 11.04.2023 було відкладено підготовче засідання на 09 травня 2023 року о 10:50.

18.04.2023 до суду від Окружної прокуратури міста Миколаєва надійшли заперечення № 51-50/2-3370вих-23 від 17.04.2023 проти заяви ОСОБА_1 від 22.02.2022 про застосування строку позовної давності.

08.05.2023 до суду від представника Фізичної особи-підприємця Точилкіна Сергія Анатолійовича та Фізичної особи-підприємця Бєглова Олега Юрійовича надійшов документ б/н від 08.05.2023(вх. № 5783/23), який заявник назвав відзивом на позовну заяву, який, однак, за своєю суттю фактично є клопотанням про проведення підготовчого засідання 09.05.2023 без участі представника відповідача-2 і відповідача-3, за змістом якого представник додатково повідомив суд про те, що заперечує проти позовних вимог та вважає за можливе закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 09.05.2023 було закрито підготовче провадження у справі № 915/1567/21 та призначено її до судового розгляду по суті на 06 червня 2023 року о 10:40.

В засіданні 06.06.2023 суд розпочав розгляд справи по суті, та, за результатами проведеного засідання, дійшов висновку про відкладення розгляду справи на 05 липня 2023 року о 10:30.

23.06.2023 до суду від Миколаївської міської ради надійшла заява б/н від 22.06.023 (вх. № 8218/23) про розгляд справи без участі представника позивача.

Під час проведення 05.07.2023 судового засідання, зокрема, 10:44 у Миколаївській області було оголошено повітряну тривогу, за такого, з метою убезпечення учасників судового процесу, в судовому засіданні було оголошено перерву до 19 липня 2023 року о 10:00.

Станом на момент проведення судового засідання від учасників справи заяв чи клопотань як по суті справи, так і з процесуальних питань, до суду не надходило.

19.07.2023 в судове засідання з`явилися прокурор та представник відповідачів 2, 3, яких суд заслухав. Інші учасники справи своїх представників в судове засідання не направили, про час та місце його проведення були повідомлені належним чином. Враховуючи наведене та те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті за відсутності представників позивача та відповідача-1.

19.07.2023 відповідно до змісту статей 195, 240 ГПК України, за результатами розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, заслухавши в судових засіданнях прокурора та представника відповідачів 2, 3, суд

В С Т А Н О В И В

Статтею 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладена функція представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Право звернення прокурора до суду в інтересах держави передбачено також ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 53 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Рішенням Конституційного суду України від 08.04.1999 №3-рп/99 визначено, що під представництвом прокуратурою інтересів держави треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючи визначені Конституцією України повноваження, вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави з урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, у зв`язку із чим прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство підставу позову та зазначає, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту.

З контексту викладеного вище рішення Конституційного суду України, враховуючи положення чинного законодавства, вбачається, що прокурором прояв порушення інтересів держави визначається самостійно з урахуванням публічного інтересу. Держава зацікавлена у дотриманні процедур набуття прав на землю, так само як і у дотриманні норм чинного законодавства. Додержання вимог закону не може не являти публічного інтересу, оскільки є проявом управлінської функції держави та спрямоване на забезпечення єдиного підходу до врегулювання тих чи інших правовідносин, впровадження системності та прозорості у набутті і реалізації прав громадянами і юридичними особами, принципу конституційної рівності суб`єктів цивільних правовідносин.

У даній справі наявність «інтересу держави» полягає у стверджуваному прокурором порушенні законодавства під час оформлення правовстановлюючого документу на нерухоме майно, незаконній забудові землі комунальної власності та створенні перешкод у користуванні нею. Вказане не може відповідати суспільному інтересу та порушує інтереси держави, як гаранта дотримання принципу верховенства права у країні.

Отже, правовідносини щодо забезпечення законності цивільного обороту нерухомого майна та використання земель комунальної власності становлять суспільний інтерес, а незаконність у вказаній сфері правовідносин такому суспільному інтересу не відповідає.

Статтями 14 Конституції України, 373 Цивільного кодексу України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Незаконна забудова земельної ділянки територіальної громади м. Миколаєва та створення перешкод у її використанні грубо порушує інтереси держави, оскільки заподіює шкоду правам територіальної громади м. Миколаєва (як частини Українського народу) на відповідну земельну ділянку.

За таких обставин «суспільним», «публічним» інтересом звернення прокуратури до суду з цим позовом є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання щодо законності використання та розпорядження землями комунальної власності.

Зі змісту положень ч. 4 ст. 53 ГПК України, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» вбачається, що прокурор, звертаючись до суду з позовною заявою в інтересах держави, зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, яким не здійснюється або неналежним чином здійснюється захист цих інтересів.

У даному випадку у зв`язку з не здійсненням захисту інтересів держави, прокурор звертається до суду в інтересах Миколаївської міської ради, враховуючи наступне.

Земельна ділянка, на які знаходиться незаконно побудований магазин, належить до комунальної власності.

За змістом ст.ст. 80, 83 Земельного кодексу України, ч. 1 ст. 374 ЦК України суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності. Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають, зокрема, усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗК України, ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» розпорядження землями територіальних громад, здійснення контролю за додержанням земельного законодавства, використанням і охороною земель комунальної власності належить до повноважень органу місцевого самоврядування. Також, враховуючи положення ст. 60 даного Закону, правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності належать органу місцевого самоврядування.

Статтею 17 ЦК України передбачено, що орган місцевого самоврядування здійснює захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом.

За таких обставин право пред`явлення позову до відповідачів належить Миколаївській міській раді.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 10.07.2018 у справі №812/1689/16, постанові від 20.09.2018 у справі №924/1237/17, «не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень: він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Органами прокуратури міста 20.1 1.2020, 09.02.2021, 21.05.2021 письмово повідомлено міську раду про незаконність отримання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 права власності на торгівельний комплекс. Разом з тим, до цього часу міською радою не вжито заходів до усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою територіальної громади міста. До того ж міською радою 04.06.2021 письмово повідомлено про те, що відповідний позов на захист інтересів територіальної громади не пред`являвся.

Такі дії міської ради, як уповноваженого суб`єкта владних повноважень, свідчать про її усвідомлену пасивну поведінку, тобто нездійснення ним захисту інтересів держави в суді, що й стало підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом звернення до суду з даним позовом.

З урахуванням вищевикладеного, судом по суті спірних правовідносин встановлено такі обставини.

Окружною прокуратурою міста Миколаєва виявлено факти незаконної забудови земельної ділянки комунальної власності міста Миколаєва, протиправного оформлення права власності на торгівельний комплекс та створення власнику перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Рішенням Миколаївської міської ради №5/l8 від 26.09.2002 року «Про вилучення, надання земельних ділянок, продовження строку користування земельними ділянками юридичним і фізичним особам для тимчасового розміщення споруд та малих архітектурних форм і внесення змін до рішень міської ради та міськвиконкому» приватному підприємцю Відяпіну Миколі Івановичу було надано в оренду на 5 років земельну ділянку, загальною площею 32 кв.м., у тому числі 16 кв.м. для розміщення та обслуговування торговельного павільйону, 16 кв.м. під проїздами й проходами, із земель населеного пункту, не наданих у власність або користування, зарахувавши їx до земель комерційного використання, поблизу житлового будинку АДРЕСА_5 .

На підставі рішення №5/18 від 26.09.2002 року між міською радою і ФОП ОСОБА_5 , 25.10.2002 було укладено договір оренди землі, зареєстрований 12.11.2002 за №1376. Строк оренди земельної ділянки площею 32 кв.м. з кадастровим номером :10:016:0015 продовжувався ФОП Відяпіну M.І. рішенням Миколаївської міської ради № 14/43 від 14.09.2007 та договором оренди землі №5325 від 26.11.2007 (зареестрований 06.12.2007), рішенням №19/40 від 21.08.2012 та договором про зміни №340-12 від 11.12.2012, рішенням №49/28 від 15.09.2015 та договором про зміни №439-15 від 13.11.2015. Строк дії договору був встановлений до 26.09.2018.

Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 19.09.2018 за ОСОБА_5 зареєстровано за №28052312 право власності на нерухоме майно - нежитлові приміщення торгівельного комплексу загальною площею 130,8 кв.м., що складається з приміщення магазину літ. А-1, магазину літ. В-1, навісу літ. Б-1 по АДРЕСА_4 . Місцем розташування торгівельного комплексу вказано земельну ділянку з кадастровим номером :10:016:0015.

Як зазначив прокурор, за даними вказаного вище Реєстру, на підставі договору купівлі-продажу № 847 від 17.10.2018 ОСОБА_4 продав зазначений вище торгівельний комплекс ОСОБА_6 та ОСОБА_2 по кожному. Право їх спільної часткової власності підтверджується записами в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № № 28399415, 28399488 від 17.10.2018.

Прокурор стверджує, що спорудження ОСОБА_5 спірного об`єкту здійснено без визначених законом документів на будівництво.

ОСОБА_4 не отримував вихідні дані у вигляді містобудівних умов та обмеження на забудову земельної ділянки з кадастровим номером :10:016:0015, здійснив будівництво без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, а торгівельний комплекс не введено в експлуатацію у визначеному законом порядку.

Всупереч умовам договору оренди землі будівництво ОСОБА_5 торгівельного комплексу, як самочинного об`єкту, здійснено на земельній ділянці комунальної власності, яка не була відведена для цієї мети, а також за рахунок самовільно зайнятої частини земельної ділянки комунальної власності.

До того ж будівництво торгівельного комплексу протиправно здійснено і за рахунок самовільно зайнятих земель комунальної власності. Зазначене підтверджується тим, що площа торгівельного комплексу (130,8 кв.м.) в 4 рази перевищує площу орендованої земельної ділянки (32 кв.м.).

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 протиправно побудував торгівельний комплекс у межах червоних ліній магістральної вулиці загальноміського значення, порушивши вищевказані вимоги законодавства.

Посилаючись на вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майна та їх обтяжень», прокурор наголошує, що державну реєстрацію за ОСОБА_5 права власності на спірний торгівельний комплекс здійснено без наявності всіх необхідних документів.

У зв`язку із указаними у позові підставами, позивач вказує, що ОСОБА_7 не набув права власності на торгівельний комплекс у визначений законом спосіб, як того вимагає ст. 328 Цивільного кодексу України і не отримав передбачені ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України повноваження власника ділянки, тому не мав права розпоряджатись ним, у т.ч. продавати його ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Таким чином, на думку прокурора, договір купівлі - продажу торгівельного комплексу 847 від 17.10.2018 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , згідно із ч. 1, 2 ст. 203, ст. 215 Цивільного кодексу України підлягає визнанню недійсним.

Вищенаведені обставини стали підставами для звернення прокурора в інтересах Миколаївської міської ради, м. Миколаїв до господарського суду з відповідним позовом.

Предметом даного позову виступають три вимоги немайнового характеру, а саме про:

- скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на спірні нежитлові приміщення торгівельного комплексу (запис №28052312 від 19.09.2018) з одночасним припиненням такого права;

- визнання недійсним укладеного 17.10.2018 між відповідачами договору купівлі-продажу № 847 нежитлових приміщень торгівельного комплексу, з одночасним припиненням права власності на нього;

- зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні Миколаївській міській раді земельною ділянкою з кадастровим номером :10:016:0015 шляхом знесення самочинно збудованих нежитлових приміщень торгівельного комплексу.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Прокурор на підтвердження власної правової позиції по суті спірних правовідносин надав суду такі докази:

- рішення Миколаївської міської ради № 5/18 від 26.09.2002, № 14/43 від 14.09.2007, № 19/40 від 21.08.2012, №49/28 від 15.09.2015;

- Договір оренди землі від 25.10.2022, Договір оренди землі від 26.11.2007, Договір про зміни № 340-12 від 11.12.2012, Договір про зміни № 439-15 від 13.11.2015;

- акт про перенесення меж земельної ділянки на місцевість з прив`язкою кутів повороту ділянки до місцевих предметів від 04.10.2007;

- акт приймання-передачі земельної ділянки від 06.12.2007;

- договору купівлі-продажу №847 від 17.10.2018 року;

- Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна № 281200893 від 26.10.2021; договір купівлі-продажу від 17.10.2018; акт обстеження земельної ділянки від 30.06.2021;

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (номер кримінального провадження: 0000058);

- інформація Департаменту архітектури та містобудування Миколаївської міської ради від 02.07.2021;

- інформації Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради від 27.05.2021;

- акта від 30.06.2021 обстеження земельної ділянки з кадастровим номером :10:016:0015;

- листи Миколаївської місцевої прокуратури № 1 (№ 31-13252вих-20 від 20.11.2020, № 31-1297вих-21 від 09.02.2021) та Окружної прокуратури міста Миколаєва (№ 51-2514вих-21 від 21.05.2021, № 51-8559вих-21 від 11.10.2021);

- листи Виконавчого комітету Миколаївської міської ради (№3846/02.02.01-40/14/21 від 04.06.2021, № 4803/02.01.01-40/14/21 від 09.07.2021.

Інші учасники справи доказів до суду не надавали.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 ГПК України, проаналізувавши обставини справи відносно норм чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд встановив таке.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 29 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) фізична або юридична особа, яка подала заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва. Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі.

Як вбачається з матеріалів справи, всупереч вищевказаним вимогам законодавства ОСОБА_1 не отримував вихідні дані у вигляді містобудівних умов та обмеження на забудову земельної ділянки з кадастровим номером :10:016:0015, що також підтверджується інформацією Департаменту архітектури та містобудування Миколаївської міської ради від 02.07.2021.

Також ч. 2 ст. 36 та ч. 8 ст. 39 цього Закону забороняється виконання будівельних робіт без подання документів, що надають таке право, та експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію (якщо таке прийняття передбачено законодавством).

Згідно з інформацією Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради від 27.05.2021 серед справ, переданих Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області, відсутні повідомлення, декларація або дозвіл про початок виконання підготовчих або будівельних робіт, декларація про готовність до експлуатації об`єкта по АДРЕСА_4 . Станом на 26.05.2021 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради аналогічні документи за цією ж адресою не реєструвало.

Розділом 3 ДБН В.2.2-23:2009 «Будинки і споруди. Підприємства торгівлі» визначено, що павільйон - це торгівельний об`єкт у роздрібній торгівлі, призначений для організації продажу товарів кінцевим споживачам, розміщений в окремій споруді полегшеної конструкції та має торговельну залу для покупців.

Відповідно до пунктів 7, 9 договору оренди землі №5325 від 26.11.2007 з усіма подальшими змінами, у разі закінчення строку оренди, припинення або розірвання договору орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку вільну від споруд та актом приймання-передачі без відшкодування витрат орендаря, у тому числі вартості майна, з приведенням земельної ділянки у стан, придатний для подальшого використання. У разі відчуження споруд, розташованих на земельній ділянці, до або після спливу строку договору орендар зобов`язаний привести земельну ділянку у стан, придатний для її використання за призначенням. У разі відчуження споруд, розташованих на земельній ділянці, орендар зобов`язаний демонтувати споруди, привести земельну ділянку у стан, придатний для її використання за призначенням.

Таким чином, між Миколаївською міською радою і ФОП Відяпіним М.І. у визначений законом спосіб було досягнуто згоду про те, що цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером :10:016:0015 тимчасове розміщення розміщеного торговельного павільйону без права оформлення свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Відповідно до підпунктів «а», «в» п. 9.4 договору оренди землі №5325 від 06.12.2007 ФОП Відяпін М.І. повинен виконувати зобов`язання щодо об`єкта оренди та використовувати земельну ділянку відповідно до її цільового призначення.

Всупереч умовам договору оренди землі та вимогам законодавства щодо обов`язковості умов договору ОСОБА_1 19.09.2018 отримав право власності на нерухоме майно торгівельний комплекс загальною площею 130,8 кв.м. по АДРЕСА_4 на земельній ділянці з кадастровим номером :10:016:0015, яка не була відведена для цієї мети.

Оскільки згідно із інформацією Миколаївської міської ради від 04.06.2021 рішення про збільшення площі земельної ділянки, орендованої ФОП Відяпіним М.І., не приймались, а з чотирьох сторін вона є суміжною до земель міста загального користування (що вбачається з плану ділянки з договору оренди землі, який надано до позовної заяви), то частина торгівельного комплексу площею 98,8 кв.м. (із загальних 130,8 кв.м.) побудована на самовільного зайнятих землях комунальної власності.

Так, ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

З урахуванням викладеного, оскільки ОСОБА_1 здійснив будівництво на земельній ділянці, що не була відведена в користування для цієї мети, без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, то торгівельний комплекс є об`єктом самочинного будівництва.

При цьому, реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №916/2791/13).

Суд також зауважує, що відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.

За ч. 4 ст. 26 цього Закону України право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Аналогічний обов`язок забудовника передбачений абзацом 2 ст. 48 Закону України «Про охорону земель».

Відповідно до ст. 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Всупереч указаним вимогам законодавства торгівельний комплекс побудовано на земельній ділянці, яка за містобудівними документами розташована в зоні, що взагалі не дозволяє будівництво такого об`єкту.

Так, згідно з інформацією Департаменту архітектури та містобудування Миколаївської міської ради від 02.07.2021 земельна ділянка з кадастровим номером :10:016:0015, на якій ОСОБА_1 побудував спірний торгівельний комплекс, відповідно до Генерального плану міста віднесена до території дорожньо-вуличної мережі магістральних вулиць.

Згідно з Правилами використання та забудови території міста Миколаєва вказана земельна ділянка належить до зони магістральних вулиць загальноміського значення.

Відповідно до Плану зонування території міста Миколаєва ділянка з кадастровим номером :10:016:0015 належить до зони транспортної інфраструктури - зони вулиць в червоних лініях (ТР-2), до якої входять території, що знаходяться в межах червоних ліній магістральних та основних житлових вулиць.

ОСОБА_1 усвідомлював, що починає нове будівництво капітального об`єкту (торгівельного павільйону) без будь-яких дозвільних документів на будівництво до того ж на земельній ділянці комунальної власності, оренда якої містила чітку заборону оформлення свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Зазначене підтверджує усвідомлене зловживання ОСОБА_1 правами орендаря і використання земельної ділянки з кадастровим номером :10:016:0015 всупереч умовам договору її оренди та містобудівному законодавству.

Крім наведеного, за твердженням прокурора, всупереч вищевказаним вимогам законодавства державну реєстрацію права власності на торгівельний комплекс АДРЕСА_4 здійснено без документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (інформація Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради від 27.05.2021), та без документа, який підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (інформація Департаменту архітектури та містобудування Миколаївської міської ради від 02.07.2021).

З урахуванням виявлених обставин Окружною прокуратурою міста Миколаєва 20.09.2021 внесено відомості Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000058 про кримінальне провадження за ч. 1 ст. 365-2 Кримінального кодексу України через зловживання державним реєстратором Миколаївської філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Мар`янчук Н.В. своїми службовими повноваженнями з метою отримання неправомірної вигоди під час державної реєстрації за ОСОБА_1 права власності на торгівельний комплекс по АДРЕСА_4 .

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

При розгляді справи судом також взято до уваги приписи статті 215 ЦК України, яка встановлює загальне правило про те, що правочин є недійсним у зв`язку з недодержанням в момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

З наведених вище підстав вбачається, що ОСОБА_1 не набув права власності на торгівельний комплекс у визначений законом спосіб, як того вимагає ст. 328 ЦК України і не отримав передбачені ч. 1 ст. 317 ЦК України повноваження власника ділянки, тому не мав права розпоряджатись ним, у т.ч. продавати його другому та третьому відповідачам.

Таким чином, договір купівлі-продажу торгівельного комплексу №847 від 17.10.2018 між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , ОСОБА_3 згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 203, ст. 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним (записи від 17.10.2018 №№28399488,28399415).

При цьому, судом враховано, що статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право на мирне володіння своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Водночас, ст. 1 Першого протоколу Конвенції гарантує захист права на мирне володіння майном тільки тій особі, яка законним шляхом, добросовісно набула його у власність. У зв`язку цим для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення особи майна мають значення обставини, за яких воно набуте у власність. Тобто виправданість втручання у право власності особи напряму корелюється із законністю набуття нею майна, поведінкою під час його придбання та наявністю суспільного інтересу, з метою задоволення якого таке втручання здійснюється.

У зв`язку з цим, втручання держави у право власності відповідачів у даній справі здійснюється з легітимною метою та дотриманням справедливого балансу між їхніми інтересами та інтересами суспільства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача (п. 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17).

Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (п. 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Статтею 391 ЦК України установлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 2 статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 376 Цивільного кодексу України визначено, що за рішенням суду самочинно збудований об`єкт підлягає знесенню з компенсацією витрат, пов`язаних із знесенням об`єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво.

Відповідно до акту обстеження від 30.06.2021, який міститься в матеріалах справи, на земельній ділянці з кадастровим номером :10:016:0015 знаходиться торгівельний комплекс, що складається з приміщень двох магазинів і навісу. Вказаний торгівельний комплекс підлягає знесенню з підстав, указаних у позові.

Чинність права власності відповідачів на незаконно побудований торгівельний комплекс та державної реєстрації таких прав, договір купівлі-продажу цього торгівельного комплексу, а також його фактичне перебування на земельній ділянці Миколаївської міської ради суттєво перешкоджають власнику користуватись і розпоряджатись цією ділянкою.

Так, при дослідженні доказів, що містяться в матеріалах справи, та які надані лише прокурором, судом взято до уваги чисельні порушення відповідачем-1 у спірних правовідносинах прав як власника земельної ділянки (територіальної громади міста Миколаєва), так і необхідність убезпечення суспільства від об`єкта, який не введено в експлуатацію.

Тому на підставі ст.ст. 16, 391 ЦК України, ст. 152 ЗК України прокурор в інтересах власника правомірно звернувся до суду з даним негаторним позовом.

У зв`язку з цим, захист інтересів держави потребує покладення судом обов`язку на ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні Миколаївській міській раді земельною ділянкою з кадастровим номером :10:016:0015 шляхом знесення самочинно збудованого торгівельного комплексу загальною площею 130,8 кв.м., що складається з приміщення магазину літ. А-1, магазину літ. В-1, навісу літ. Б-1 за адресою: АДРЕСА_4 .

При цьому, судом у ході розгляду справи були дослідженні заперечення відповідачів проти задоволення позовних вимог.

Разом із тим, жодних аргументів та доказів на спростування зазначених в позові порушень, відповідачі, зокрема, ОСОБА_1 , суду не надали, по суті спору лише зроблено акцент на сплив строків позовної давності.

Також, суд вважає хибним твердження відповідачів 2 та 3 про те, що останні законно набули право власності на торгівельний комплекс загальною площею 130,8 кв.м. по АДРЕСА_4 , а тому за принципом єдності юридичної долі землі й розташованої на ній будівлі мають право користування земельною ділянкою комунальної власності з кадастровим номером :10:016:0015.

Суду не було надано відповідачем-2 та відповідачем-3 доказів того, що останні зверталися до позивача щодо оформлення відповідно до закону права користування земельною ділянкою, на якій розташовано торгівельний комплекс.

Згідно з ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України (в редакції як на час виникнення спірних правовідносин) якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває в користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналогічно за приписами ст. 377 ЦК України, відповідно до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Суд погоджується з обґрунтуваннями прокурора про те, що в даних правовідносинах відповідачі усвідомлено набули право власності на торгівельний комплекс з неодноразовими порушеннями закону.

Так, як вже вище було наведено: по-перше, як зазначено в позові, підтверджено інформацією управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області та не спростовано відповідачем-1, спорудження торгівельного комплексу здійснено ОСОБА_1 без містобудівних умов і обмежень на забудову земельної ділянки комунальної власності та без документів про право на здійснення будівельних робіт і введення в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту, чим порушено ч. 5 ст. 26, ч.ч. 2, 3 ст. 29, ч. 2 ст. 36, ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

По-друге, незаконність перебування у власності торгівельного комплексу обґрунтована прокурором протиправністю його будівництва на ділянці комунальної власності площею 32 кв.м. з кадастровим номером :10:016:0015, яка відводилась в оренду ОСОБА_1 лише для тимчасового розміщення торговельного павільйону без права оформлення свідоцтва про право власності на нерухоме майно. З урахуванням умов договорів оренди землі № 1376 від 12.11.2002. №5325 від 06.12.2007 (з подальшими змінами, внесеними договорами № 340-12 від 11.12.2012 та №439-15 від 13,11.2015), прокурором зроблено висновок про порушення ОСОБА_1 вимог ст. 629 ЦК України під час набуття права власності на спірний торгівельний комплекс.

Згідно з інформацією Миколаївської міської ради від 04.06.2021 позивачем не приймались рішення про внесення змін до договору оренди землі №5325 від 06.12.2007 в частині надання ФОП Відяпіну М.І. згоди на оформлення свідоцтва про право власності на нерухоме майно та в частині збільшення площі земельної ділянки, з урахуванням чого, ФОП Відяпін М.І., використовуючи земельну ділянку комунальної власності площею 32 кв. м. з кадастровим номером :10:016:0015, не мав права будувати на ній капітальні об`єкти та оформляти право власності на них.

По-третє, необхідність скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на торгівельний комплекс з одночасним припиненням такого права обгрунтована прокурором незаконністю будівництва спірного об`єкту за рахунок самовільно зайнятої частини земельної ділянки комунальної власності. При цьому, оскільки площа торгівельного комплексу (130,8 кв.м.) в 4 рази перевищує площу орендованої земельної ділянки (32 кв.м.), то на торгівельний комплекс відповідача поширюється правовий режим самовільно побудованого об`єкту.

Крім цього: торгівельний комплекс збудовано в межах червоних ліній магістральної вулиці загальноміського значення. Такі дії відповідача суперечать ст. 18 Закону України «Про автомобільні дороги», п. 1.3 ДБН В. 2.3-5-2001 «Споруди транспорту. Вулиці та дороги населених пунктів», пункту 1.2 глави 1 частини II Правил використання та забудови території м. Миколаєва, затверджених рішенням Миколаївської міської ради № 15/41 від 17.10.2003 та ін.; підставою для скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на торгівельний комплекс вказано ч. 3 ст. 13 ЦК України, що забороняє зловживання цивільними правами. Останні полягали в будівництві ОСОБА_1 спірного об`єкту без будь-яких дозвільних документів на земельній ділянці, оренда якої містила чітку заборону оформлення свідоцтва про право власності на нерухоме майно; підставою для визнання недійсним укладеного 17.10.2018 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 договору купівлі - продажу №847 щодо торгівельного комплексу є недобросовісність останніх, як покупців.

Оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 під час придбання торгівельного комплексу повинні були проявити розумну обачність шляхом самостійного або за допомогою фахівця у галузі права ознайомлення з документами, що стосувались прав попереднього власника на нього. Зокрема, технічним паспортом на торгівельний комплекс, договором оренди земельної ділянки під ним. Всі ці документи були доступними та цілком передбачувано дозволяли ОСОБА_3 , ОСОБА_2 зробити висновок про придбання ними торгівельного комплексу площею 130,8 кв.м., що в 4 рази перевищує площу орендованої земельної ділянки (32 кв.м.). Аналогічні висновки щодо поведінки добросовісного власника викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №469/1044/17.

Суд погоджується з тим, що скасування правового титулу на торговельний комплекс, побудований з численними порушеннями закону, повинно бути нерозривно пов`язано з усуненням перешкод позивачу в користуванні земельною ділянкою під ним шляхом знесення самочинно збудованого торгівельного комплексу.

Таким чином, з огляду на вище викладе, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених у даній справі позовних вимог.

Слід зауважити, що відповідачі у даній справі також заявляли про застосування строків позовної давності, зазначаючи, зокрема, що строк позовної давності для оскарження державної реєстрації права власності сплив для Миколаївської міської ради в вересні 2021 року, про укладення оскаржуваного договору купівлі-продажу міська рада могла і повинна була знати 17.10.2018, а позов по справі подано 27.10.2021.

Прокурор, заперечуючи проти вказаних заяв, зазначав про те, що до матеріалів справи не надано жодних доказів, які б поза розумним сумнівом доводили те, що Миколаївська міська рада могла об`єктивно дізнатися та/або була зобов`язана дізнатись про порушення прав у вересні 2018 року, з 17.10.2018, у жовтні 2018 року чи в будь-який інший більш ранній період.

Суд не погоджується з позицією прокурора щодо необізнаності позивача відносно факту державної реєстрації права власності за відповідачем на зведений торгівельний комплекс, оскільки міська рада, як власник земельної ділянки, на якій саме і відбувалося будівництво, повинна була знати, по-перше, про вихід відповідача за межі орендованої ділянки, а по-друге, про можливість подальшої реєстрації збудованого об`єкту.

Тому, відповідний позов мав бути поданий до суду в межах 3 річного строку позовної давності.

Суд зауважує, що з наданих суду доказів та обставин справи вбачається, що позивач міг та повинен був дізнатися про порушення його прав відповідачами 19.09.2018 по факту реєстрації за відповідачем-1 права власності на нежитлові приміщення та 17.10.2018 по факту укладання оскаржуваного договору купівлі-продажу, разом із тим, позов до суду надійшов 27.10.2021.

Однак, суд звертає увагу учасників справи на те, що відповідно до п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Так, постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 р., було запроваджено на усій території України карантин, який, з урахуванням неодноразових продовжень, тривав до 30.06.2023 (постанова Кабінету Міністрів України № 651 від 27.06.2023).

Крім того, відповідно до п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022р. №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який станом на даний час ще триває.

Вказане свідчить про те, що строки, визначені статтями 257, 258 ЦК України (загальна та спеціальна позовна давність), у спірних правовідносинах були продовжені з 12.03.2020 та тривають станом на даний час.

Вказане свідчить про те, що прокурором при зверненні до суду в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради строки позовної давності пропущені не були.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наявними в матеріалах справи доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема, відомості про розподіл судових витрат.

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, судовий збір за подання позову в сумі 6810,00 грн підлягає покладенню на відповідачів.

Судом також здійснюється розподіл судового збору, сплаченого прокурором за подання заяви про забезпечення позову.

Так, з огляду на часткове задоволення судом відповідної заяви ухвалою суду від 04.02.2022, з відповідачів належить стягнути (пропорційно до обсягу задоволених вимог судом вжито 4 з 5 заходів забезпечення позову, про які просив прокурор) 1 136,40 грн судового збору.

Крім цього, з тексту постанови Південно-Західного апеляційного господарського суду від 21.12.2021 у справі № 915/1567/21 вбачається, що розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, повинен бути здійснений судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України

Отже, судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2270,00 грн також підлягає покладенню на відповідачів.

Отже, загальна сума судового збору, яка підлягає до стягненню з відповідачів у даній справі складає 10 216,40 грн.

При цьому, відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З огляду на те, що спір у даній справі виник у більшій мірі внаслідок неправильних дій відповідача-1, суд вважає за доцільне покласти на цього учасника 50 % розміру судового збору.

Решта 50 % судового збору підлягає стягненню з відповідача-2 та відповідача-3 порівну.

Також суд звертає увагу учасників справи на те, що відповідно до положень ч. 7 ст. 45 ГПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-78, 86, 129, 219, 220, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на нежитлові приміщення торгівельного комплексу загальною площею 130,8 кв.м., що складається з приміщення магазину літ. А-1, магазину літ. В-І, навісу літ. Б-1 за адресою: АДРЕСА_4 (запис №28052312 від 19.09.2018).

3. Визнати недійсним укладений 17.10.2018 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 договір купівлі-продажу №847 нежитлових приміщень торгівельного комплексу за адресою: АДРЕСА_4 .

4. Зобов`язати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) усунути перешкоди в користуванні Миколаївській міській раді (54027, м. Миколаїв, вул. Адміральська, буд. 20; ідентифікаційний код 26565573) земельною ділянкою з кадастровим номером :10:016:0015 шляхом знесення самочинно збудованих нежитлових приміщень торгівельного комплексу загальною площею 130,8 кв.м., що складаються з приміщення магазину літ. А-1, магазину літ. В-1, навісу літ. Б-1 за адресою: АДРЕСА_4 .

5. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Миколаївської обласної прокуратури (54001, м. Миколаїв, вул. Спаська, буд. 28; ідентифікаційний код 02910048; р/р НОМЕР_2 , , Банк ДКСУ м. Києва МФО 820172) 5 108,20 грн судового збору.

6. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Точилкіна Сергія Анатолійовича ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь Миколаївської обласної прокуратури (54001, м. Миколаїв, вул. Спаська, буд. 28; ідентифікаційний код 02910048; р/р НОМЕР_2 , , Банк ДКСУ м. Києва МФО 820172) 2 554,10 грн судового збору.

7. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Бєглова Олега Юрійовича ( АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) на користь Миколаївської обласної прокуратури (54001, м. Миколаїв, вул. Спаська, буд. 28; ідентифікаційний код 02910048; р/р НОМЕР_2 , , Банк ДКСУ м. Києва МФО 820172) 2 554,10 грн судового збору.

8. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

Орган, якому законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб: Керівник Окружної прокуратури міста Миколаєва (54001, м. Миколаїв, вул. Нікольська, буд. 73);

Позивач: Миколаївська міська рада (54027, м. Миколаїв, вул. Адміральська, буд. 20; ідентифікаційний код 26565573);

Відповідач-1: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

Відповідач-2: Фізична особа-підприємець Точилкін Сергій Анатолійович ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 );

Відповідач-3: Фізична особа-підприємець Бєглов Олег Юрійович ( АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ).

Повне рішення складено та підписано судом 31.07.2023.

Суддя О.Г. Смородінова