ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" серпня 2023 р. Справа № 924/611/23

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Субботіної Л.О. за участю секретаря судового засідання Мізика М.А., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Полісан" м.Суми

до ОСОБА_1 м. Славута Шепетівського району Хмельницької області

про стягнення 6000,00 грн грошової компенсації за неповернуте майно, 3668,38 грн пені, 288,99 грн 3% річних, 1952,04 грн інфляційних втрат

Представники сторін: не викликалися

ВСТАНОВИВ:

На адресу Господарського суду Хмельницької області 06.06.2023 надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Полісан" м.Суми до ОСОБА_1 м.Славута Шепетівського району Хмельницької області про стягнення з урахуванням заяви від 08.08.2023 про уточнення позовних вимог 6000,00 грн грошової компенсації за неповернуте майно, 3668,38 грн пені, 288,99 грн 3% річних, 1952,04 грн інфляційних втрат. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 05.03.2021 між сторонами був укладений договір позички торгового інвентарю №5/0503, на виконання умов якого відповідачу передано за актом прийому-передачі торговий інвентар, а саме стелажі під ЛКП в кількості 2 шт. вартістю 6000,00 грн. 30.09.2021 ТОВ "ВП "Полісан" надіслало відповідачу письмове повідомлення про дострокове розірвання договору позички торгового інвентарю з 20.10.2021 та з вимогою в строк до 20.10.2021 включно повернути наявні в користуванні відповідача два стелажа під ЛКП на загальну суму 6000,00 грн. Оскільки відповідач не вчинив будь-яких дій для повернення інвентарю, позивач 02.11.2021 звернувся до відповідача з вимогою про сплату грошової компенсації і штрафних санкцій у вигляді пені на загальну суму 6780,00 грн та повернення торгового інвентарю. Однак і вказана вимога була залишена відповідачем без задоволення, в зв`язку із чим позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.06.2023, вказану позовну заяву передано для розгляду судді Субботіній Л.О.

Ухвалою суду від 09.06.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №924/611/23 в порядку розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Даною ухвалою суд встановив сторонам строк для подачі відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

Відповідач відзиву на позов не подав.

Відповідно до ч.ч. 6-8 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, що не є підприємцем, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду. Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

За приписами ч. 1 ст. 4 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-комунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про зареєстроване або задеклароване місце проживання (перебування) особи.

Згідно з отриманими судом даними Єдиного державного демографічного реєстру (відповідь №106068 від 08.06.2023), адреса реєстрації ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 .

На виконання приписів ГПК України, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи, суд надсилав на її адресу ухвалу від 09.06.2023. Вказана ухвала була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на вищевказану адресу реєстрації місця проживання відповідача. Однак конверт з ухвалою суду повернуто до суду відділенням поштового зв`язку.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Таким чином, враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи та не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами відповідно до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Суд під час розгляду матеріалів справи встановив наступні обставини.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Полісан" (постачальник) та фізичною особою-підприємцем Алієвою Оленою Олегівною (покупець) 12.06.2019 були укладені договори поставки ВДМ № 2/1206 та ЛФМ №3/1206, за умовами п. 1.1 яких постачальник зобов`язувався в порядку та на умовах визначених цим договором передати у власність покупця водно-дисперсійну та алкідну лакофарбову продукцію, а покупець зобов`язувався в порядку та на умовах визначених цим договором прийняти товар та оплатити його вартість.

В подальшому між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Полісан" (далі - позичкодавець) та фізичною особою-підприємцем Алієвою Оленою Олегівною (далі - користувач) укладено договір № 5/0503 позички торгового інвентарю від 05.03.2021 (далі - договір), відповідно до п.1.1 якого позичкодавець передає користувачу у безоплатне користування об`єкт позички, визначений в п.1.2 цього договору, який користувач зобов`язується використовувати на умовах, викладених в цьому договорі та повернути його позичкодавцеві після закінчення строку, встановленого цим договором.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що об`єктом позички є торгові стелажі (далі - "торговий інвентар"), кількість, комплектність, технічний стан, договірна/ринкова вартість та фактичне місцезнаходження яких (адреса, назва торгово-роздрібної точки) зазначається сторонами у акті прийому-передачі, який є невід`ємною частиною цього договору.

У п.2.1.11 договору зазначено, що користувач зобов`язується повернути торговий інвентар по закінченню строку користування в належному стані та повній комплектності, а у разі прострочення його повернення нести відповідальність, передбаченому умовами цього договору.

За умовами п. 2.4 договору позичкодавець має право, зокрема: у будь-який час в односторонньому порядку розірвати цей договір та вимагати повернення торгового інвентарю (п.2.4.1); у разі неповернення торгового інвентарю у строк, вимагати його примусово повернення зі стягненням неустойки, збитків та інше (п.2.4.2).

Позичкодавець зобов`язаний передати торговий інвентар користувачеві у погоджений сторонами термін (п. 3.1 договору).

Згідно з п.3.2 договору об`єкт позички вважається переданим позичкодавцем користувачу з моменту підписання акту прийому-передачі торгового інвентарю уповноваженими представниками сторін.

Відповідно до п. 4.1 договору по закінченню терміну дії чи при достроковому розірванні цього договору, користувач зобов`язується протягом 2-х робочих днів повернути позичкодавцю торговий інвентар в такому самому стані, в якому він перебував на момент його передачі користувачу, з урахуванням його природного зносу.

Торговий інвентар вважається поверненим позичкодавцю користувачем з моменту підписання уповноваженими представниками сторін акту прийому-передачі (повернення) позички (п. 4.2 договору).

За умовами п.5.1 договору при порушенні користувачем строку повернення торгового інвентарю по закінченню терміну дії чи при достроковому розірванні цього договору він зобов`язаний сплатити позичкодавцеві компенсацію у вигляді вартості торгового інвентарю, встановленої у акті прийому-передачі.

Пунктом 5.2 договору передбачено, що у разі затримки виплати штрафів та компенсацій, передбачених п.2.1.2, 2.1.4, 2.1.6, 2.1.9, 5.1 цього договору більш ніж на 10 календарних днів з дня, коли торговий інвентар повинен бути повернутий, користувач додатково сплачує позичкодавцеві пеню в розмірі 1% від суми, необхідної для виплати компенсації за кожен день прострочення.

Цей договір вважається укладеним з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2021 (п.7.1 договору).

Згідно з п. 7.2 договору, якщо за 10 календарних днів до закінчення дії цього договору жодна із сторін не заявить намір про його розірвання, термін дії договору продовжується на кожен наступний календарний рік. Кожна сторона вправі вимагати дострокового розірвання договору, з попередженням іншої сторони не менш ніж за 20 календарних днів до бажаної дати розірвання.

Договір підписаний сторонами та скріплений відтиском печатки позивача.

На виконання умов договору за актом прийому-передачі торгового інвентарю від 05.03.2021, ТОВ "ВП "Полісан" передало, а ФОП Алієва О.О. прийняла в тимчасове користування торговий інвентар - стелажі під ЛКП в кількості 2 шт., загальною вартістю 6000,00 грн. У акті вказано, що користувач повідомляє про місцезнаходження торгового інвентарю, який передається в користування: м.Славута, вул.Сокола, 8. Торговий інвентар переданий в придатному для використання стані.

ТОВ "ВП "Полісан" зверталось до ФОП Алієвої О.О. з повідомленням від 30.09.2021 №30-09-1 про дострокове розірвання договору, в якому позивач на підставі п. 7.2 договору повідомив, що договір позички торгового інвентарю № 5/0503 від 05.03.2021 буде достроково розірваний з 20.10.2021. В зв`язку із вказаним позивач просив підготувати торговий інвентар для його передачі (повернення) представникам ТОВ "ВП "Полісан" та про готовність передачі (повернення) повідомити додатково. Також у повідомленні вказано, що торговий інвентар підлягає поверненню в строк до 20.10.2021 включно. Вказане повідомлення надіслано на адресу відповідача 30.09.2021, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком.

Оскільки відповідач добровільно не повернув торговий інвентар, то позивач надіслав відповідачу вимогу № 02-11-3 від 02.11.2021, в якій вимагав у 7-денний строк з моменту отримання претензії перерахувати грошову компенсацію вартості торгових стелажів у розмірі 6000,00 грн та пеню за прострочення виплати грошової компенсації в розмірі 780,00 грн, а також здійснити дії щодо повернення власнику ТОВ "ВП "Полісан" торгових стелажів у кількості 2 шт.

Матеріали справи містять також витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до якого 11.02.2022 була проведена державна реєстрація зміни прізвища відповідача з ОСОБА_1 на ОСОБА_1, а 18.05.2022 - припинення підприємницької діяльності за її рішенням.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (далі - ГК України) майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 827 ЦК України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку.

Як вбачається із матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Полісан" та фізичною особою-підприємцем Алієвою Оленою Олегівною було укладено договір № 5/0503 позички торгового інвентарю від 05.03.2021 (далі - договір), відповідно до умов якого позивач передав відповідачу у безоплатне користування торговий інвентар - стелажі під ЛКП в кількості 2 шт., загальною вартістю 6000,00 грн, що підтверджується підписаним сторонами актом прийому-передачі торгового інвентарю від 05.03.2021. В свою чергу, відповідач зобов`язувався використовувати об`єкт позички на умовах, викладених в цьому договорі, та повернути його позивачу після закінчення строку, встановленого цим договором.

За приписами ч. 1 ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Подібні за змістом положення містяться також у ст. 651 ЦК України, згідно з якою зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (ч. 2 ст. 653 ЦК України).

У п. 2.4.1 договору сторони погодили, що позичкодавець має право у будь-який час в односторонньому порядку розірвати цей договір та вимагати повернення торгового інвентарю.

За умовами п. 7.2 договору кожна сторона вправі вимагати дострокового розірвання договору, з попередженням іншої сторони не менш ніж за 20 календарних днів до бажаної дати розірвання.

Відповідно до вищевказаних положень договору позивач звернувся до відповідача з повідомленням від 30.09.2021 №30-09-1 про дострокове розірвання договору, в якому повідомив, що договір позички торгового інвентарю № 5/0503 від 05.03.2021 буде достроково розірваний з 20.10.2021. В зв`язку із вказаним позивач просив підготувати торговий інвентар для його передачі (повернення) представникам ТОВ "ВП "Полісан" та про готовність передачі (повернення) повідомити додатково. Також у повідомленні вказано, що торговий інвентар підлягає поверненню в строк до 20.10.2021 включно. Вказане повідомлення надіслано на адресу відповідача 30.09.2021, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком.

Суд враховує, що відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Отже, з огляду на положення п. 7.2 договору, договір позички торгового інвентарю № 5/0503 від 05.03.2021 був розірваний з ініціативи позивача 20.10.2021.

За умовами п. 3 ч. 2 ст. 833 ЦК України користувач зобов`язаний повернути річ після закінчення строку договору в такому самому стані, в якому вона була на момент її передання.

Відповідно до п. 4.1 договору по закінченню терміну дії чи при достроковому розірванні цього договору, користувач зобов`язується протягом 2-х робочих днів повернути позичкодавцю торговий інвентар в такому самому стані, в якому він перебував на момент його передачі користувачу, з урахуванням його природного зносу.

Торговий інвентар вважається поверненим позичкодавцю користувачем з моменту підписання уповноваженими представниками сторін акту прийому-передачі (повернення) позички (п. 4.2 договору).

З урахуванням вищевикладених обставин та змісту п. 4.1 договору суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний був повернути позивачу торговий інвентар у строк по 22 жовтня 2021 року включно. При цьому враховується, що визначений позивачем у повідомленні від 30.09.2021 №30-09-1 строк повернення торгового інвентарю (до 20.10.2021 включно) суперечить п. 4.1 договору, тому не приймається судом до уваги.

Суд встановив, що відповідач не виконав своїх зобов`язань з повернення об`єкту позички. Доказів на спростування вказаного матеріали справи не містять.

Статтею 836 ЦК України визначено, якщо після припинення договору користувач не повертає річ, позичкодавець має право вимагати її примусового повернення, а також відшкодування завданих збитків.

За умовами п. 2.4.2 договору позичкодавець має право у разі неповернення торгового інвентарю у строк, вимагати його примусово повернення зі стягненням неустойки, збитків та інше.

У п.2.1.11 договору передбачено, що користувач зобов`язується повернути торговий інвентар по закінченню строку користування в належному стані та повній комплектності, а у разі прострочення його повернення нести відповідальність, передбачену умовами цього договору.

При порушенні користувачем строку повернення торгового інвентарю по закінченню терміну дії чи при достроковому розірванні цього договору він зобов`язаний сплатити позичкодавцеві компенсацію у вигляді вартості торгового інвентарю, встановленої у акті прийому-передачі (п.5.1 договору).

На підставі вищевказаних положень договору, позивач звертався до відповідача з вимогою № 02-11-3 від 02.11.2021, в якій вимагав у 7-денний строк з моменту отримання претензії перерахувати грошову компенсацію вартості торгових стелажів у розмірі 6000,00 грн та пеню за прострочення виплати грошової компенсації в розмірі 780,00 грн, а також здійснити дії щодо повернення власнику ТОВ "ВП "Полісан" торгових стелажів у кількості 2 шт. Вказана вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Положеннями ч.1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає, як порушення зобов`язання.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідач не надав, а матеріали справи не містять доказів на підтвердження сплати позивачу компенсації у вигляді вартості торгового інвентарю, визначеної у акті прийому-передачі від 05.03.2021, яка становить 6000,00 грн.

За таких обставин позивні вимоги про стягнення 6000,00 грн грошової компенсації за неповернуте майно є обґрунтованими, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Також позивач просить стягнути з відповідача з урахуванням заяви від 08.08.2023 про уточнення позовних вимог пеню в розмірі 3668,38 грн, яка нарахована за період з 21.10.2021 по 29.05.2023 на суму грошової компенсації в розмірі 6000,00 грн.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другою ст. 551 ЦК України передбачено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У п. 5.2 договору сторони передбачили, що у разі затримки виплати штрафів та компенсацій, передбачених п.2.1.2, 2.1.4, 2.1.6, 2.1.9, 5.1 цього договору більш ніж на 10 календарних днів з дня, коли торговий інвентар повинен бути повернутий, користувач додатково сплачує позичкодавцеві пеню в розмірі 1% від суми, необхідної для виплати компенсації за кожен день прострочення.

Проаналізувавши наданий позивачем розрахунок пені, суд встановив, що позивач правомірно врахував положення ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та обмежив розмір пені, передбачений п. 5.2 договору, подвійною обліковою ставкою Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Також суд вважає правомірним посилання відповідача на п. 7 розділу ІХ "Прикінцеві положення" ГК України, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Так, за приписами ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" було установлено з 12 березня до 3 квітня 2020 року на усій території України карантин.

В подальшому відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 № 239, від 22.04.2020 № 291, від 04.05.2020 № 343, від 20.05.2020 № 392, від 17.06.2020 № 500, від 22.07.2020 № 641, від 26.08.2020 № 760, від 13.10.2020 № 956, від 09.12.2020 № 1236, від 17.02.2021 № 104, від 21.04.2021 № 405, від 16.06.2021 № 611, від 11.08.2021 № 855, від 22.09.2021 № 981, від 15.12.2021 № 1336, від 23.02.2022 №229, від 27.05.2022 № 630, від 19.08.2022 № 928, від 23.12.2022 № 1423 та від 25.04.2023 № 383 продовжено дію карантину на території України до 30 червня 2023 року.

За таких обставин позивач правомірно здійснив нарахування пені по 29.05.2023 включно.

Водночас, при визначенні початку терміну прострочення зобов`язання зі сплати грошової компенсації позивач не врахував умови, визначені в п.п. 4.1, 5.1, 5.2 договору.

Як встановлено судом вище, відповідач зобов`язаний був повернути позивачу торговий інвентар у строк по 22 жовтня 2021 року включно. Отже, відповідно до п. 5.1 договору обов`язок сплатити позивачу компенсацію за неповернуте майно виник у відповідача з 23.10.2021.

З огляду на вказане, суд провів перерахунок заявленої до стягнення пені та встановив, що позивач правомірно заявив до стягнення пеню в розмірі 3662,79 грн за період з 23.10.2021 по 29.05.2023.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача 288,99 грн 3% річних, нарахованих за період з 21.10.2021 по 29.05.2023, та 1952,04 грн інфляційних втрат, нарахованих за листопад 2021 року - квітень 2023 року.

Проаналізувавши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд встановив, що позивач правомірно заявив до стягнення 1952,04 грн інфляційних втрат.

Разом з тим при нарахуванні 3% річних позивач неправильно визначив початок терміну прострочення, в зв`язку із чим суд провів перерахунок та встановив, що 3% річних за період з 23.10.2021 по 29.05.2023, нараховані на суму компенсації (6000,00 грн), становлять 288,00 грн

Додатково при прийнятті рішення суд враховує, що станом на момент укладення договору - 05.03.2021 та виникнення спірних правовідносин ОСОБА_1 була зареєстрованим як фізична особа-підприємець.

Станом на день звернення позивача до суду та прийняття рішення відповідач позбавлена статусу підприємця, в зв`язку із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису 18.05.2022 про припинення підприємницької діяльності за її рішенням.

Відповідно до ст. 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Отже, у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою як її права, так і обов`язки за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

Таким чином, господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за п. 1 ч.1 ст. 20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Викладена позиція узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду у справах №338/180/17 (постанова від 05.06.2018), № 904/1083/18 (постанова від 25.06.2019).

Також враховується, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 11.02.2022 була проведена державна реєстрація зміни прізвища відповідача з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 .

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Відповідно до ст. 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13, ст. 74 ГПК України).

Приймаючи до уваги наведені вище положення закону, враховуючи встановлені судом факти та зміст позовних вимог, суд вважає правомірними вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 6000,00 грн грошової компенсації за неповернуте майно, 3662,79 грн пені, 1952,04 грн інфляційних втрат, 288,00 грн 3% річних. У стягненні 5,59 грн пені та 0,99 грн 3% річних слід відмовити.

Згідно з ч. 9 ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, в зв`язку із тим, що спір виник внаслідок невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань.

Керуючись ст. ст. 20, 24, 27, 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240-242, 247, 252, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Полісан" м.Суми до ОСОБА_1 м. Славута Шепетівського району Хмельницької області про стягнення 6000,00 грн грошової компенсації за неповернуте майно, 3668,38 грн пені, 288,99 грн 3% річних, 1952,04 грн інфляційних втрат задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Полісан" (м.Суми, вул. Іванна Піддубного, буд. 25, код 32318370) 6000,00 грн (шість тисяч гривень 00 коп.) грошової компенсації за неповернуте майно, 3662,79 грн (три тисячі шістсот шістдесят дві гривні 79 коп.) пені, 1952,04 грн (одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят дві гривні 04 коп.) інфляційних втрат, 288,00 грн (двісті вісімдесят вісім гривень 00 коп.) 3% річних, 2684,00 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні 00 коп.) витрат на оплату судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

У стягненні 5,59 грн пені та 0,99 грн 3% річних відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення. Порядок подання апеляційної скарги визначений ст. 257 ГПК України та підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України.

Суддя Л.О. Субботіна

Виготовлено у 3 примірниках:

1- до справи,

2- позивачу на ел. адресу: ,

3- відповідачу ( АДРЕСА_2 ) рекомендованим листом.