ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2023 р. м. Київ Справа № 911/1318/23

Суддя Конюх О.В., при секретарі судового засідання Лівандовському О.О., розглянувши у порядку загального позовного провадження господарську справу

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Альбіон», м. Дніпро,

до відповідача Приватного підприємства «Корона-Сервіс+», с. Олізарівка Київської області

про повернення майна та стягнення 1 339 550,93 грн.

та

за зустрічним позовом Приватного підприємства «Корона-Сервіс+», с. Олізарівка Київської області

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Альбіон», м. Дніпро,

про визнання повідомлення про розірвання договору в односторонньому порядку недійсним,

за участю представників (за первісним позовом):

від позивача: Талоконов К.В., адвокат, ордер серії АЕ №1190111 від 23.03.2023;

від відповідача: Хурсевич С.В., адвокат, ордер серії АІ №1429806 від 24.07.2023;

СУТЬ СПОРУ:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Альбіон», м. Дніпро (далі за текстом - ТОВ «Компанія «Альбіон»), 01.05.2023 звернувся до Господарського суду Київської області з позовом вих. №2004/23-1К від 20.04.2023 до відповідача - Приватного підприємства «Корона-Сервіс+», с. Олізарівка Київської області (далі за текстом - ПП «Корона-Сервіс+»), в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 1339 550,93 грн. боргу. Крім того, позивач просить суд витребувати у ПП «Корона-Сервіс+» сівалку Kverneland Optima TF profi II e-drive II Cep. №WK6PD2VB1LD400346, 2020 р.в. та дискатор Kverneland Qualidisk 7000 T Cep. №RFDHCxx009665, 2018 р.в. шляхом їх вилучення на користь ТОВ «Компанія «Альбіон».

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 03.12.2020 між ТОВ «Компанія «Альбіон» (лізингодавець) та ПП «Корона-Сервіс+» (лізингоодержувач) було укладено Договір №42АН-20, відповідно до умов якого лізингодавець передає на умовах фінансового лізингу у платне користування предмет лізингу, а лізингоодержувач приймає предмет лізингу та зобов`язується сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору. Усі платежі за Договором лізингоодержувач зобов`язаний здійснювати в національній валюті України (гривнях) відповідно до умов цього Договору та Додатку №2 «Графік внесення лізингових платежів» до Договору шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця, вказаний у цьому Договорі (п. 3.1 Договору).

Як твердить позивач, відповідач взяті на себе зобов`язання згідно Договору від 03.12.2020 №42АН-20 не виконав, шостий та сьомий лізингові платежі, згідно Графіку внесення лізингових платежів, не сплатив, у зв`язку із чим за останнім рахується заборгованість в розмірі 33 179,54 євро (14 934,73 євро + 18 244,81 євро), яка відповідно до п. 10.3 Договору становить 1 339 550,93 грн. (станом на 19.04.2023). З огляду на що, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму основного боргу в розмірі 1339 550,93 грн.

Разом з тим, враховуючи, що прострочення сплати усіх платежів по Договору становить більше 30 календарних днів з дня їх настання, позивач, у відповідності до п. 9.2.1 направив відповідачу повідомлення №22/03/1 від 22.03.2023 про розірвання Договору фінансового лізингу №42АН-20 від 03.12.2020, в якому вимагав від ПП «Корона-Сервіс+» повернути предмет лізингу в строк не пізніше 5 днів з дати розірвання даного Договору.

У зв`язку з невиконанням відповідачем вимог, пред`явлених у повідомленні №22/03/1 від 22.03.2023, яке ним було отримано 07.04.2023, позивач просить суд повернути йому предмет лізингу від ПП «Корона-Сервіс+» - сівалку Kverneland Optima TF profi II e-drive II Cep. №WK6PD2VB1LD400346, 2020 р.в. та дискатор Kverneland Qualidisk 7000 T Cep. №RFDHCxx009665, 2018 р.в. шляхом їх вилучення на користь ТОВ «Компанія «Альбіон».

Крім того, позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №911/1318/23 в порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 29.05.2023. Забезпечено участь представника ТОВ «Компанія «Альбіон» адвоката Талоконова К.В. у судовому засіданні у справі №911/1318/23 у режимі відеоконференції.

Цією ж ухвалою зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі подати докази оплати за договором фінансового лізингу №42АН-20 від 03.12.2020.

03.05.2023 на електронну пошту суду від представника позивача - ТОВ «Компанія «Альбіон» адвоката Талоконова К.В. надійшла заява від 03.05.2023 вих. №0305/23-1К, в якій надано запитувану судом інформацію.

15.05.2023 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому просить позовні вимоги ТОВ «Компанія «Альбіон» до ПП «Корона-Сервіс+» про стягнення заборгованості та витребування майна задовольнити частково, стягнути з ПП «Корона-Сервіс+» на користь ТОВ «Компанія «Альбіон» заборгованість у розмірі 1 339 550,93 грн. У задоволені іншої частини позову відмовити.

Відповідач звертає увагу суду, що основними видами його діяльності є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, вирощування інших однорічних і дворічних культур. Відповідно, основний дохід відповідача від реалізації продукції припадає на кінець ІІІ кварталу та IV квартал року, відтак, з урахуванням вказаної специфіки було узгоджено графік сплати лізингових платежів.

Однак, промислова база ПП «Корона-Сервіс+» разом із технікою, землями, яка знаходиться в с. Олізарівка Вишгородського району Київської області, з перших днів війни опинилася в окупації на підконтрольних військам російської федерації територіях. Після звільнення Київської області від окупантів, ще близько місяця здійснювалося розмінування територій та баз, де перебували виробничі засоби підприємства. Відповідач наголошує на тому, що вказані обставини та порушення сезонності виробництва негативно вплинули на його платоспроможність.

Враховуючи вказані обставини, відповідач зазначає про існування у нього форс-мажорних обставин, у зв`язку з чим, не погоджується з достроковим розірванням договору. На підтвердження існування форс-мажорних обставин відповідач 20.04.2023 отримав від Київської обласної (регіональної) Торгово-промислової палати сертифікат №3200-23-1921 про форс-мажорні обставини.

15.05.2023 ПП «Корона-Сервіс+» подало зустрічну позовну заяву про визнання повідомлення про розірвання договору в односторонньому порядку недійсним, у якій позивач за зустрічним позовом просить суд визнати недійсним повідомлення ТОВ «Компанія «Альбіон» №22/03/1 від 22.03.2023 про розірвання договору фінансового лізингу від 03.12.2020 за №42АН-20; поновити договір фінансового лізингу від 03.12.2020 за №42АН-20.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.05.2023 прийнято зустрічний позов ПП «Корона-Сервіс+» до спільного розгляду з первісним позовом ТОВ «Компанія «Альбіон» у справі №911/1318/23 та відкрито за ним провадження. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.05.2023 підготовче судове засідання відкладено на 12.06.2023. Забезпечено участь представника ТОВ «Компанія «Альбіон» адвоката Талоконова К.В. у судовому засіданні у справі №911/1318/23 в режимі відеоконференції.

31.05.2023 до Господарського суду Київської області представник позивача за первісним позовом подав відповідь на відзив вих. №1К від 23.05.2023, в якій ТОВ «Компанія «Альбіон» наголошує та тому, що порушення зобов`язання щодо першого-четвертого лізингових платежів відбулось, ще до настання дії форс-мажорних обставин, а тому повідомлення про розірвання договору фінансового лізингу не суперечить вимогам законодавства; позивачем не зазначено, яка саме підстава, встановлена частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 Цивільного кодексу України, на його думку, слугує підставою для визнання недійсним повідомлення відповідача про розірвання договору фінансового лізингу.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.06.2023 оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні до 26.06.2023. Забезпечено участь представника ТОВ «Компанія «Альбіон» адвоката Талоконова К.В. у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

16.06.2023 представник ПП «Корона-Сервіс+» направив відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просить суд задовольнити позовні вимоги за зустрічним позовом у повному обсязі.

У відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву ПП «Корона-Сервіс+» вказує, що на думку позивача за зустрічним позовом, відповідачем при вчинені ним правочину щодо розірвання договору фінансового лізингу в односторонньому порядку, було порушено закріплені у ст. 3 Цивільного кодексу України принципи справедливості, розумності та добросовісності, оскільки відповідач розумів ситуацію/обставини, яка відбулась у зв`язку із окупацією села Олізарівка Іванківського району Київської області військовими російської федерації, де перебувало майно позивача (земельні ділянки, с/г техніка та інше). Після визволення вищевказаного населеного пункту відбувалось розмінування території, що є досить складним та довгим процесом; сільськогосподарське виробництво носить сезонний характер, позивачу необхідні були вкладення грошових коштів у стислі періоди часу (підготовка ґрунту до посіву, посів та догляд за посівами); для збору врожаю (літньо-осінній період) позивачу необхідна с/г техніка, яка була отримана відповідно до договору фінансового лізингу та без якої позивач не зможе зібрати врожай, що призведе до його втрати, а відповідно до неможливості погашення заборгованості перед відповідачем, звільнення персоналу та банкрутства.

Крім того, ПП «Корона-Сервіс+» твердить, що у діях відповідача є ознаки протиправності, адже протиправними діями є не тільки ті дії, що порушують конкретні норми права, але й ті, що порушують цивільно-правові принципи (справедливості, розумності та добросовісності), які виступають морально-правовими засобами обмеження принципу свободи договору (правочину) у відповідності до ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України, де зазначено, що зобов`язання повинно ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

19.06.2023 представник ТОВ «Компанія «Альбіон» подав відзив на зустрічний позов вих. №2К від 24.05.2023, в якому просить у задоволенні зустрічної позовної заяви ПП «Корона-Сервіс+» відмовити повністю.

Заперечуючи проти задоволення зустрічного позову, ТОВ «Компанія «Альбіон» повторно наголошує на тому, що порушення зобов`язання щодо першого-четвертого лізингових платежів відбулось ще у 2021 році до настання дії форс-мажорних обставин, а тому повідомлення про розірвання договору фінансового лізингу не суперечить вимогам законодавства; позивачем не зазначено, яка саме підстава, встановлена частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 Цивільного кодексу України, на його думку, слугує підставою для визнання недійсним повідомлення відповідача про розірвання договору фінансового лізингу.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 26.06.2023 підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 10.07.2023. Забезпечено участь представника ТОВ «Компанія «Альбіон» адвоката Талоконова К.В. у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

03.07.2023 представник ТОВ «Компанія «Альбіон» подав заперечення вих. №6К від 26.06.2023, в якому просить суд у задоволенні зустрічної позовної заяви ПП «Корона-Сервіс+» відмовити повністю.

Заперечуючи доводи ПП «Корона-Сервіс+», ТОВ «Компанія «Альбіон» вказує на те, що наразі у призмі загальновизнаних суспільством України фундаментальних принципів соціальної моралі одностороннє розірвання договору фінансового лізингу внаслідок порушення грошового зобов`язання лізингоодержувачем більше 30 календарних днів не суперечить моральним засадам суспільства.

Також ТОВ «Компанія «Альбіон» звертає увагу суду, що доказів вжиття всіх залежних від позивача заходів щодо належного виконання зобов`язання або ж конструктивних пропозицій щодо реструктуризації боргу за весь цей час з боку ПП «Корона-Сервіс+» на адресу ТОВ «Компанія «Альбіон» не надходило, доказів протилежного не надано.

Позивач за первісним позовом вважає, що вказані обставини, у свою чергу, навпаки свідчать про недобросовісність ПП «Корона-Сервіс+» в частині реалізації своїх цивільних прав та обов`язків і договірних відносин із ТОВ «Компанія «Альбіон».

07.07.2023 представник ТОВ «Компанія «Альбіон» подав заяву вих. №4К від 05.07.2023, в якій просить постановити ухвалу про повернення ТОВ «Компанія «Альбіон» з бюджету 60 583,23 грн. судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення №6851 від 25.04.2023, посилаючись на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 21.12.2020 у справі №905/98/20.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 10.07.2023 судове засідання з розгляду справи по суті відкладено на 24.07.2023. Забезпечено участь представника ТОВ «Компанія «Альбіон» адвоката Талоконова К.В. у судовому засіданні у справі №911/1318/23, призначеному на 24.07.2023 о 12:20, у режимі відеоконференції

У судове засідання 24.07.2023 з`явились представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні після виходу з нарадчої кімнати суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши первісний позов ТОВ «Компанія «Альбіон» до ПП «Корона-Сервіс+» про повернення майна та стягнення 1 339 550,93 грн., та зустрічний позов ПП «Корона-Сервіс+» до ТОВ «Компанія «Альбіон» про визнання повідомлення про розірвання договору в односторонньому порядку недійсним, дослідивши наявні у матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, суд

УСТАНОВИВ:

відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) й сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

03.12.2020 між ТОВ «Компанія «Альбіон» (лізингодавець) та ПП «Корона-Сервіс+» (лізингоодержувач) було укладено Договір №42АН-20 фінансового лізингу (далі по тексту - Договір). За умовами Договору:

- в порядку та на умовах, визначених цим Договором, лізингодавець передає на умовах фінансового лізингу у платне користування предмет лізингу (надалі - предмет лізингу або майно), а лізингоодержувач приймає предмет лізингу та зобов`язується сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору. Найменування, марка, модель, ціна одиниці, кількість і загальна вартість майна на момент укладення договору наведені в Додатку №1 «Специфікація» (п. 1.1 Договору);

- вартість майна становить гривневий еквівалент 121 500,00 Євро, що розраховується за курсом продажу Євро, встановленим у міжбанківській інформаційній системі «УкрДілінг» (http://www.udinform.com/), сформованим на 16:00 за Київським часом (надалі - Міжбанківський курс) на дату, що передує даті укладання цього Договору, збільшеного на розмір зборів (податків), пов`язаних із здійсненням операцій купівлі іноземної валюти юридичними особами (надалі - Міжбанківський курс), та на дату укладення цього Договору становить 4 163 829,30 грн., у тому числі ПДВ 693 971,55 грн. (надалі - вартість майна). Вартість майна у гривні підлягає перерахунку за Міжбанківським курсом на дату, що передує даті підписання Акту приймання-передачі майна, збільшеного на розмір зборів (податків), пов`язаних із здійсненням операцій купівлі іноземної валюти юридичними особами (надалі - Міжбанківський курс Акту приймання-передачі), відповідно до умов п. 2.1.1 Договору. Сторони погодили використовувати банківські дні для визначення Міжбанківського курсу. Сторони погодили, що лізингодавець залишає за собою право в якості Міжбанківського курсу середньозважений курс Євро, встановлений на інтернет-сайті http://coursedealing.com.ua на власний розсуд (п. 2.1 Договору);

- усі платежі за Договором лізингоодержувач зобов`язаний здійснювати в національній валюті України (гривнях) відповідно до умов цього Договору та Додатку №2 «Графік внесення лізингових платежів» до Договору (надалі - Графік) шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця, вказаний у цьому Договорі (п. 3.1 Договору);

- розмір, склад, терміни сплати лізингових платежів встановлюються в графіку. Сума чергового лізингового платежу є гривневим еквівалентом відповідної суми (в Євро), зазначеної в графіку, виходячи з Міжбанківського курсу на дату, що передує даті сплати лізингоодержувачем чергового лізингового платежу, зазначеного в Графіку, збільшеного на розмір зборів (податків), пов`язаних із здійсненням операцій купівлі іноземної валюти юридичними особами (надалі - Міжбанківський курс Графіку). Такий порядок застосовується до усіх Лізингових платежів та будь-яких інших сум, які підлягають сплаті згідно з Договором. Сторони домовились, що при зміні Міжбанківського курсу фактичної оплати, Міжбанківського курсу Графіку, Міжбанківського курсу Акту приймання-передачі по відношенню до Міжбанківського курсу Договору, пропорційно автоматично змінюється і ціна договору в гривні, і, в даному випадку, не має потреби в підписанні додаткової угоди про зміну ціни договору в гривні (п. 3.4 Договору);

- у випадку, якщо лізингоодержувач здійснить оплату лізингового платежу після строку його оплати, вказаного в Графіку, і на дату фактичної оплати лізингового платежу Міжбанківський курс фактичної оплати лізингового платежу буде більшим, ніж Міжбанківський курс Графіку, лізингоодержувач зобов`язаний здійснити оплату такого лізингового платежу, виходячи з Міжбанківського курсу фактичної оплати (п. 3.4.1 Договору);

- датою сплати лізингового платежу є дата зарахування коштів на поточний рахунок лізингодавця. Якщо строк сплати будь-якого лізингового платежу припадає на неробочий (вихідний, святковий або ін.) день, то лізингоодержувач зобов`язаний сплатити такий платіж не пізніше дня, який передує останньому робочому дню, за яким настає такий неробочий (вихідний, святковий або ін.) день (п. 3.6 Договору);

- предмет лізингу передається лізингодавцем та приймається в лізинг лізингоодержувачем впродовж 30 (тридцяти) календарних днів з моменту сплати лізингоодержувачем лізингодавцю авансового платежу, а також комісії, зазначеної в п. 3.3 Договору, та лише після виконання лізингоодержувачем вимог щодо страхування майна (п. 4.1 Договору);

- лізингоодержувач зобов`язаний повернути майно лізингодавцю у випадках, передбачених цим Договором, в тому стані, в якому в якому воно було отримано з урахуванням нормального зносу відповідно до встановлених норм амортизації, сплативши при цьому лізингодавцю заборгованість по всіх лізингових платежах, що мають бути сплачені на поточну дату, а також відшкодувати заподіяні цим збитки в строк не пізніше 5 днів з дати розірвання даного Договору (п. 6.4.2 Договору);

- у випадку, якщо лізингоодержувач порушить строк оплати будь-якого лізингового платежу, який встановлений в графіку, лізингоодержувач несе відповідальність перед лізингодавцем у вигляді сплати сімдесяти процентів річних від суми простроченого лізингового платежу (відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України) (п. 8.1 Договору);

- договір може бути розірваний в односторонньому порядку з ініціативи лізингодавця якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж (частково або в повному обсязі) та прострочення сплати становить більше 30 календарних днів з дня настання строку платежу, встановленого в цьому Договорі (на підставі письмового повідомлення лізингодавця про розірвання Договору). В цьому випадку Договір вважається розірваним з моменту отримання лізингоодержувачем письмового повідомлення лізингодавця про розірвання Договору (п. 9.2.1 Договору);

- у разі розірвання (відмови від) Договору з ініціативи лізингодавця на підставі в. 9.2.1 Договору всі платежі, що були сплачені лізингоодержувачем за Договором до моменту його розірвання, вважаються платою за користування предметом лізингу та не підлягають поверненню (п. 9.3.1 Договору);

- всі несплачені до дати розірвання Договору суми, які компенсують частину вартості предмету лізингу, будуть вважатися платою за користування предметом лізингу та підлягають сплаті на умовах, передбачених розділом 3.4 Договору (п. 9.3.2 Договору);

- лізингоодержувач зобов`язаний сплатити всі несплачені до дати розірвання Договору лізингові платежі, на умовах, передбачених цим Договором (п. 9.3.3 Договору);

- припинення дії Договору з будь-яких підстав не звільняє сторони від виконання зобов`язань за цим Договором, що мали місце під час його дії (п. 9.5 Договору);

- ціна договору становить гривневий еквівалент 139 748,16 Євро, що за Міжбанківським курсом Договору на дату його укладання становить 4 789 197,39 грн., у тому числі ПДВ 693 971,55 грн. (п. 11.1 Договору);

- строк дії договору з « 03» грудня 2020 р. по « 20» грудня 2023 р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами всіх зобов`язань за цим Договором. Зазначений строк може бути змінений відповідно до умов даного Договору (п. 12.1 Договору).

Додатком №1 до Договору №42АН-20 від 03.12.2020 сторонами договору погоджена специфікація майна, що передається в лізинг.

Додатком №2 до Договору №42АН-20 від 03.12.2020 сторонами договору погоджено наступний графік внесення лізингових платежів:

1) 11.03.2021 - 5 795,55 Євро (сума, яка компенсує частину вартості предмету лізингу з урахуванням ПДВ) та 1,00 Євро (платіж як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане у лізинг майно, без ПДВ), що разом складає 5 796,55 Євро (сума чергового лізингового платежу);

2) 20.08.2021 - 8 104,05 Євро (сума, яка компенсує частину вартості предмету лізингу з урахуванням ПДВ) та 1,00 Євро (платіж як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане у лізинг майно, без ПДВ), що разом складає 8 105,05 Євро (сума чергового лізингового платежу);

3) 20.11.2021 - 8 104,05 Євро (сума, яка компенсує частину вартості предмету лізингу з урахуванням ПДВ) та 1,00 Євро (платіж як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане у лізинг майно, без ПДВ), що разом складає 8 105,05 Євро (сума чергового лізингового платежу);

4) 20.12.2021 - 8 091,90 Євро (сума, яка компенсує частину вартості предмету лізингу з урахуванням ПДВ) та 1,00 Євро (платіж як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане у лізинг майно, без ПДВ), що разом складає 8 092,90 Євро (сума чергового лізингового платежу);

5) 20.08.2022 - 14 179,05 Євро (сума, яка компенсує частину вартості предмету лізингу з урахуванням ПДВ) та 9 520,05 Євро (платіж як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане у лізинг майно, без ПДВ), що разом складає 23 699,10 Євро (сума чергового лізингового платежу);

6) 20.11.2022 - 14 179,05 Євро (сума, яка компенсує частину вартості предмету лізингу з урахуванням ПДВ) та 755,68 Євро (платіж як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане у лізинг майно, без ПДВ), що разом складає 14 934,73 Євро (сума чергового лізингового платежу);

7) 20.12.2022 - 14 179,05 Євро (сума, яка компенсує частину вартості предмету лізингу з урахуванням ПДВ) та 4 065,76 Євро (платіж як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане у лізинг майно, без ПДВ), що разом складає 18 244,81 Євро (сума чергового лізингового платежу);

8) 20.08.2023 - 14 179,05 Євро (сума, яка компенсує частину вартості предмету лізингу з урахуванням ПДВ) та 1 103,17 Євро (платіж як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане у лізинг майно, без ПДВ), що разом складає 15 282,22 Євро (сума чергового лізингового платежу);

9) 20.11.2023 - 14 166,90 Євро (сума, яка компенсує частину вартості предмету лізингу з урахуванням ПДВ) та 266,26 Євро (платіж як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане у лізинг майно, без ПДВ), що разом складає 14 433,16 Євро (сума чергового лізингового платежу);

10) 20.12.2023 - 14 166,90 Євро (сума, яка компенсує частину вартості предмету лізингу з урахуванням ПДВ) та 103,24 Євро (платіж як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане у лізинг майно, без ПДВ), що разом складає 14 270,14 Євро (сума чергового лізингового платежу).

Додатком №3 до Договору №42АН-20 від 03.12.2020 сторонами підписано Акт приймання-передачі від 23.12.2020, згідно якого лізингодавець передав, а лізингоодержувач отримав наступне майно:

сівалка Kverneland Optima TF profi II e-drive II - сер. №WK6PD2VB1LD400346, 2020 р.в., вартістю 58 000,00 Євро;

дискатор Kverneland Qualidisk 7000 Т - сер. №RFDHCxx009665, 2018 р.в., вартістю 63500,00 Євро.

Правовідносини, що виникли між сторонами у справі є правовідносинами фінансового лізингу, що врегульовані положенням параграфу 6 «Лізинг» глави 58 Цивільного кодексу України та положеннями спеціального Закону України «Про фінансовий лізинг» - у відповідній редакції, зокрема, станом на дату укладення договору - в редакції Закону від 16.12.1997 №723/97-ВР.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

За приписами частин другої та третьої статі 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про фінансовий лізинг» від 16.12.1997 №723/97-ВР суб`єктами лізингу можуть бути, зокрема: лізингодавець - юридична особа, яка передає право володіння та користування предметом лізингу лізингоодержувачу; лізингоодержувач - фізична або юридична особа, яка отримує право володіння та користування предметом лізингу від лізингодавця.

За частинами другою, третьою статті 10 Закону України «Про фінансовий лізинг» від 16.12.1997 № 723/97-ВР обов`язками лізингодавця є: у передбачені договором строки надати лізингоодержувачу предмет лізингу у стані, що відповідає його призначенню та умовам договору; попередити лізингоодержувача про відомі йому особливі властивості та недоліки предмета лізингу, що можуть становити небезпеку для життя, здоров`я, майна лізингоодержувача чи інших осіб або призводити до пошкодження самого предмета лізингу під час користування ним; відповідно до умов договору своєчасно та у повному обсязі виконувати зобов`язання щодо утримання предмета лізингу; відшкодовувати лізингоодержувачу витрати на поліпшення предмета лізингу, на його утримання або усунення недоліків у порядку та випадках, передбачених законом та/або договором; прийняти предмет лізингу в разі дострокового розірвання договору лізингу або в разі закінчення строку користування предметом лізингу. Лізингодавець може мати інші права та обов`язки відповідно до умов договору лізингу, цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів (частина друга статті 7 Закону України «Про фінансовий лізинг»).

Пунктами 3, 7 частини другої статті 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» від 16.12.1997 №723/97-ВР передбачено, що лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі; у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу, лізингоодержувач зобов`язаний повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» від 16.12.1997 №723/97-ВР лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.

Належне виконання лізингоодержувачем обов`язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна.

Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Оскільки в силу особливостей регулювання правовідносин лізингу договором та законом право власності на передане в лізинг майно залишається за лізингодавцем, то наслідком припинення договору лізингу внаслідок відмови лізингодавця за приписами частини другої статті 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» є відсутність у ТОВ «Компанія «Альбіон» обов`язку надати предмет лізингу в майбутньому у власність відповідачу і, відповідно, відсутність права вимагати оплати вартості предмета лізингу.

Згідно графіку внесення лізингових платежів (додаток №2 до Договору №42АН-20 від 03.12.2020)

6 платіж в сумі 14 934,73 Євро мав бути здійснений 20.11.2022, відтак, з 21.11.2022 настало прострочення;

7 платіж в сумі 18 244,81 Євро мав бути здійснений 20.12.2022, відтак, з 21.12.2022 настало прострочення.

Згідно банківської виписки АБ «Південний» та довідки АТ «Сенс Банк» від 17.03.2023 №17.3-10932 по рахунках ТОВ «Компанія «Альбіон» вбачається відсутність внесення ПП «Корона-Сервіс+» 6 та 7 лізингових платежів.

Суд встановив, що відповідач взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної сплати 6 та 7 лізингових платежів не виконав, в обумовлені строки лізингові платежі за вказаним договором не сплатив, у зв`язку з чим за ним рахується прострочена заборгованість перед позивачем в розмірі 33 179,54 Євро (14 934,73 Євро 6 лізинговий платіж та 18 244,81 Євро 7 лізинговий платіж).

У рішенні Господарського суду Київської області від 21.11.2022 у справі №911/999/22 суд встановив, що ПП «Корона-Сервіс+» взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної сплати лізингових платежів 1-5 також не виконало, в обумовлені строки 1-5 лізингові платежі за вказаним договором також не сплачувало, у зв`язку з чим за ним рахується прострочена заборгованість перед позивачем в розмірі 35 099,82 Євро, яка станом на дату подачі заяви про збільшення позовних вимог становила гривневий еквівалент 1 247 380,91 грн. Однак, станом на дату розгляду справи вказане рішення не набрало законної сили.

Згідно графіку внесення лізингових платежів (додаток №2 до Договору №42АН-20 від 03.12.2020) 1 платіж в сумі 5 796,55 Євро мав бути здійснений 11.03.2021, відтак, з 12.03.2021 настало прострочення;

2 платіж в сумі 8 105,05 Євро мав бути здійснений 20.08.2021, відтак з 25.08.2021 настало прострочення;

3 платіж в сумі 8 105,05 Євро мав бути здійснений 20.11.2021, відтак з 22.11.2021 настало прострочення;

4 платіж в сумі 8 092,90 Євро мав бути здійснений 20.12.2021, відтак з 21.12.2021 настало прострочення;

5 платіж в сумі 23 699,10 Євро мав бути здійснений 20.08.2022, відтак з 23.08.2022 настало прострочення.

6 платіж в сумі 14 934,73 Євро мав бути здійснений 20.11.2022, відтак з 21.11.2022 настало прострочення;

7 платіж в сумі 18 244,81 Євро мав бути здійснений 20.12.2022, відтак з 21.12.2022 настало прострочення.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вказано у частині 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відтак, закон покладає на покупця (лізингоодержувача) обов`язок доведення належного виконання господарського зобов`язання з оплати лізингових платежів.

Доказів здійснення відповідачем оплати за договором в розмірі більшому, ніж визнає та доводить суду позивач, суду не подано, в тому числі і на вимогу пункту 5 ухвали суду від 02.05.2023 про відкриття провадження, яка набрала законної сили та є обов`язковою для виконання на всій території України.

Відтак, суд встановив, що відповідач взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної сплати 6 та 7 лізингових платежів (а також раніше 3, 4 та 5 платежів) не виконав, в обумовлені строки лізингові платежі за вказаним договором не сплатив, у зв`язку з чим понад 30 календарних днів за ним рахується прострочена заборгованість перед позивачем за 6 та 7 платежами (яка не була предметом розгляду у справі №911/999/22) в розмірі 33 179,54 Євро, яка станом наперед день подачі позовної заяви становила гривневий еквівалент 1 339 550,93 грн.

Відповідно до п. 9.2.1 Договору, договір може бути розірваний в односторонньому порядку з ініціативи лізингодавця якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж (частково або в повному обсязі) та прострочення сплати становить більше 30 календарних днів з дня настання строку платежу, встановленого в цьому Договорі (на підставі письмового повідомлення лізингодавця про розірвання Договору). В цьому випадку Договір вважається розірваним з моменту отримання лізингоодержувачем, письмового повідомлення лізингодавця про розірвання Договору.

Оскільки лізингоодержувач не виконував зобов`язань з оплати лізингових платежів належним чином та протягом тривалого проміжку часу, що призвело до виникнення заборгованості за договором, позивач скористався своїм правом на відмову від договору та у відповідності до умов п. 9.2.1 Договору 22.03.2023 направив на адресу відповідача повідомлення №22/03/1 про розірвання договору, в якому просив погасити заборгованість за договором і повернути предмет лізингу відповідно до умов договору та чинного законодавства не пізніше 5 днів з дати розірвання договору. Докази направлення повідомлення від 22.03.2023 №22/03/1 про розірвання договору на адресу відповідача листом з описом вкладення №600 долучено до матеріалів справи.

Направляючи відповідачу повідомлення від 22.03.2023 №22/03/1 про розірвання договору, позивач таке обґрунтував простроченням сплати усіх платежів по Договору більше 30 календарних днів.

Як вбачається з роздруківки трекінгу АТ «Укрпошта» щодо відстеження поштового відправлення, ПП «Корона-Сервіс+» повідомлення від 22.03.2023 №22/03/1 про розірвання договору отримало 07.04.2023.

За умовами пункту 9.2.1 Договору, Договір від 03.12.2020 №42АН-20 фінансового лізингу укладений між позивачем та відповідачем, є розірваним з 07.04.2023.

Суд бере до уваги, що лізингодавець не може вимагати і повернення об`єкта лізингу, і відшкодування вартості об`єкта лізингу (у межах здійснення лізингових платежів) одночасно, тому для вирішення питання щодо стягнення заборгованості слід аналізувати умови договору та структуру лізингових платежів.

Суд встановив, що до моменту розірвання договору відповідач згідно графіка сплати лізингових платежів мав здійснити оплату семи платежів:

1) 11.03.2021 - 5 795,55 Євро (сума, яка компенсує частину вартості предмету лізингу з урахуванням ПДВ) та 1,00 Євро (платіж як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане у лізинг майно, без ПДВ), що разом складає 5 796,55 Євро (сума чергового лізингового платежу);

2) 20.08.2021 - 8 104,05 Євро (сума, яка компенсує частину вартості предмету лізингу з урахуванням ПДВ) та 1,00 Євро (платіж як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане у лізинг майно, без ПДВ), що разом складає 8 105,05 Євро (сума чергового лізингового платежу);

3) 20.11.2021 - 8 104,05 Євро (сума, яка компенсує частину вартості предмету лізингу з урахуванням ПДВ) та 1,00 Євро (платіж як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане у лізинг майно, без ПДВ), що разом складає 8 105,05 Євро (сума чергового лізингового платежу);

4) 20.12.2021 - 8 091,90 Євро (сума, яка компенсує частину вартості предмету лізингу з урахуванням ПДВ) та 1,00 Євро (платіж як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане у лізинг майно, без ПДВ), що разом складає 8 092,90 Євро (сума чергового лізингового платежу);

5) 20.08.2022 - 14 179,05 Євро (сума, яка компенсує частину вартості предмету лізингу з урахуванням ПДВ) та 9 520,05 Євро (платіж як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане у лізинг майно, без ПДВ), що разом складає 23 699,10 Євро (сума чергового лізингового платежу);

6) 20.11.2022 - 14 179,05 Євро (сума, яка компенсує частину вартості предмету лізингу з урахуванням ПДВ) та 755,68 Євро (платіж як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане у лізинг майно, без ПДВ), що разом складає 14 934,73 Євро (сума чергового лізингового платежу);

7) 20.12.2022 - 14 179,05 Євро (сума, яка компенсує частину вартості предмету лізингу з урахуванням ПДВ) та 4 065,76 Євро (платіж як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане у лізинг майно, без ПДВ), що разом складає 18 244,81 Євро (сума чергового лізингового платежу).

За частиною другою статті 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.

Ураховуючи склад лізингових платежів, ці платежі не є рівнозначними платі за користування, на відміну від орендної плати, позаяк містять в собі таку складову, як відшкодування частини вартості предмета лізингу, і з моменту розірвання договору лізингу зобов`язання лізингодавця щодо передачі об`єкта лізингу у власність лізингоодержувача є припиненим, відповідно в лізингоодержувача припинилось зобов`язання щодо відшкодування вартості цього об`єкта.

Водночас у Договорі від 03.12.2020 №42АН-20 фінансового лізингу сторони врегулювали свої відносини таким чином, що у випадку розірвання договору з ініціативи лізингодавця на підставі в. 9.2.1 Договору всі платежі, що були сплачені лізингоодержувачем за Договором до моменту його розірвання, вважаються платою за користування предметом лізингу та не підлягають поверненню (п. 9.3.1 Договору).

Також пунктом 9.3.2 Договору сторони погодили, що всі несплачені до дати розірвання Договору суми, які компенсують частину вартості предмету лізингу, будуть вважатися платою за користування предметом лізингу та підлягають сплаті на умовах, передбачених розділом 3.4 Договору.

Суд зауважує, що цивільне законодавство презюмує свободу договору та обов`язковість виконання, зміст якого в силу статті 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За своєю правовою природою відносини лізингу передбачають право лізингоодержувача користуватися предметом лізингу, тобто містять елементи договору оренди (найму), у яких користування предметом оренди є платним, тож узгоджене сторонами регулювання не суперечить змісту лізингових відносин, за якими лізингоодержувачу майно надається у виключне користування на визначений термін, та положенням законодавства.

Ураховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення заборгованості за 6 та 7 лізинговими платежами, що мали бути сплачені 20.11.2022 та 20.12.2022 до моменту розірвання договору (07.04.2023), в сумі 1 339 550,93 грн. належать до задоволення.

За частиною третьою статті 615 ЦК України внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана з правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 ЦК України, статей 283, 284, 286 ГК України. З припиненням договірних відносин у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ. Відповідні висновки є застосовними і до відносин лізингу у випадках дострокового припинення договору у зв`язку з порушеннями лізингоодержувача.

Отже, з моменту розірвання договору фінансового лізингу з ініціативи лізингодавця в лізингоодержувача припиняється обов`язок сплачувати лізингові платежі, натомість виникає обов`язок негайно повернути об`єкт лізингу у відповідному стані.

Вказаний обов`язок закріплений сторонами в п. 6.4.2 Договору, за умовами якого лізингоодержувач зобов`язаний повернути майно лізингодавцю у випадках, передбачених цим Договором, в тому стані, в якому в якому воно було отримано з урахуванням нормального зносу відповідно до встановлених норм амортизації, сплативши при цьому лізингодавцю заборгованість по всіх лізингових платежах, що мають бути сплачені на поточну дату, а також відшкодувати заподіяні цим збитки в строк не пізніше 5 днів з дати розірвання даного Договору.

Також вказаний обов`язок передбачено п. 7 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» від 16.12.1997 №723/97-ВР, відповідно до якого лізингоодержувач зобов`язаний у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу - повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

Доказів у підтвердження повернення об`єкта лізингу лізингодавцю відповідач суду не надав.

Після припинення дії договору лізингу невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірні дії лізингоодержувача. Тому права та обов`язки лізингодавця та лізингоодержувача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням відповідно до умов договору та положень законодавства, які регламентують наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення предмета лізингу.

Такі висновки узгоджуються із правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №904/5726/19.

Суд, дослідивши умови договору, встановивши, що прострочення сплати ПП «Корона-Сервіс+» лізингових платежів становить більше 30 календарних днів, дійшов висновку про відповідність дій ТОВ «Компанія «Альбіон» щодо розірвання договору умовам договору та законодавства.

Щодо долученого ПП «Корона-Сервіс+» сертифікату №3200-23-1921 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 20.04.2023, суд зазначає таке.

У пункті 1 частини першої статті 263 Цивільного кодексу України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути.

За змістом частини другої статті 218 Господарського кодексу України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько- правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

В статті 14-1 Закону України «Про Торгово-промислові палати в Україні» вказано, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс- мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами у відповідності до статей 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» шляхом видачі сертифіката.

Настання форс-мажорних обставин, в кожному окремому випадку, засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово- промисловими палатами, шляхом видачі сертифікату про такі обставини.

Статтями 4.1, 4.2, 4.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 №44 (5), Торгово-промислова палата України відповідно до статті 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» здійснює засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з усіх питань договірних відносин, інших питань, а також зобов`язань/обов`язків, передбачених законодавчими, відомчими нормативними актами та актами органів місцевого самоврядування, крім договірних відносин, в яких сторонами уповноваженим органом із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено безпосередньо регіональну ТПП.

ТПП України уповноважує регіональні ТПП засвідчувати форс-мажорні обставини з усіх питань, що належать до компетенції ТПП України, за винятком засвідчення форс- мажорних обставин (обставин непереборної сили), що стосуються зобов`язань за:

- умовами зовнішньоторговельних угод і міжнародних договорів України;

- умовами зовнішньоекономічних договорів, контрактів, типових договорів, угод, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції ТПП України;

- умовами договорів, контрактів, типових договорів, угод між резидентами України, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції ТПП України.

У випадку настання тимчасової неможливості виконання регіональною ТПП своєї функції із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зокрема, через відсутність уповноваженої особи, окупацію території, настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) тощо дану функцію виконує ТПП України або інша регіональна торгово-промислова палата, найближча за розташуванням, якщо це не суперечить умовам договору, контракту, угоди тощо між сторонами, або за письмовою угодою сторін.

Статтями 1, 2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України.

Законом України від 24.02.2022 №2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», яким введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб; в подальшому строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався і продовжує діяти.

Отже, в силу приписів ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» введення воєнного стану в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили), засвідчення якої за погодженням сторін Договору здійснюється у встановленому законодавством порядку.

ПП «Корона-Сервіс+» під час розгляду справи надало суду Сертифікат №3200-23-1921 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 20.04.2023, в якому зазначено, що Київська обласна (регіональна) торгово-промислова палата засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) щодо обов`язку (зобов`язання), а саме: володіння, користування та оплата за об`єкт лізингу, а саме: сівалка Kverneland Optima TF profi II - 1 шт., Дискатор Kverneland Qualidick 7000 T - 1 шт., загальною вартістю 4 217 815,50 грн., з врахуванням ПДВ, у термін: 20.08.2022, 20.11.2022, 20.12.2022, за Договором фінансового лізингу №42AH-20 від 03.12.2020.

Згідно вказаного сертифікату період дії форс-мажорних обставин розпочався з 24.02.2022 та триває станом на 20.04.2023.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 у справі №908/2287/17 зазначив, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №926/2343/16, від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі №905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що відповідач не направляв на адресу позивача за первісним позовом повідомлень про настання форс-мажорних обставин з відповідними документами, та звернувся до Київської обласної (регіональної) торгово-промислової палати для засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) лише 03.04.2023 під час другого судового розгляду, який виник у зв`язку з не виконанням ПП «Корона-Сервіс+» умов Договору від 03.12.2020 №42АН-20 фінансового лізингу.

Разом з тим, суд враховує правовий висновок Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №910/15264/21, що неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про форс-мажорні обставини позбавляє сторону, яка порушила цей обов`язок, права посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності, якщо це передбачено договором (втрата стороною права посилання на форс-мажор).

Аналогічний підхід міститися в узагальнених нормах європейського звичаєвого права. Так, у Принципах міжнародних комерційних договорів (Принципи УНІДРУА в редакції 2016 року) у ч.3 ст.7.1.7 «Непереборна сила (форс-мажор)» вказано, що сторона, яка не виконала зобов`язання, має повідомити іншу сторону про виникнення перешкоди та її вплив на здатність виконувати зобов`язання. Якщо повідомлення не отримане іншою стороною протягом розумного строку після того, як сторона яка не виконала дізналася або могла дізнатися про перешкоду, вона несе відповідальність за збитки, які стали результатом неотримання повідомлення. У Принципах Європейського договірного права (ст.8.108(3)), присвяченій питанням форс-мажору, вказано, що невиконуюча зобов`язання сторона має впевнитися у тому, що повідомлення про перешкоду та її вплив на виконання отримане іншою стороною впродовж розумного строку після того, як невиконуюча сторона дізналася або повинна була дізнатися про ці перешкоди. Інша сторона має право на компенсацію збитків, завданих внаслідок неотримання такого повідомлення.

Відтак, враховуючи що

село Олізарівка було звільнено від окупації 1 квітня 2022 року;

відповідач не звертався до ТПП за отриманням сертифікату до 03.04.2023 та не повідомляв лізингодавця про існування в ПП «Корона-Сервіс+» протягом тривалого часу форс-мажорних обставин;

прострочення оплати лізингових платежів настало у 2021 році задовго до початку повномасштабної агресії; зокрема з довідки від 17.03.2023 АТ «Сенс Банк» вбачається, що у жовтні 2022 року відповідач оплачував частину другого лізингового платежу, хоча мали бути вже сплачені 1-5 лізингові платежі;

відповідач не вживав заходів до врегулювання заборгованості, зокрема не звертався до лізингодавця із пропозиціями розстрочки, відстрочки або зміни графіку сплати лізингових платежів,

суд зробив висновок про те, що ПП «Корона-Сервіс+» позбавлена права посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності.

Решта доводів відповідача за первісним позовом та всі подані докази судом уважно досліджені та розглянуті, та не спростовують вказаного висновку суду.

Щодо зустрічного позову про визнання одностороннього правочину відмови від договору лізингу суд додатково зазначає таке.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 серпня 2020 року у справі № 201/16327/16-ц вказано, що правочин є найбільш розповсюдженим юридичним фактом, за допомогою якого набуваються, змінюються, або припиняються права та обов`язки в учасників цивільних правовідносин. До односторонніх правочинів, зокрема, відноситься: видача довіреності, відмова від права власності, складання заповіту, публічна обіцянка винагороди, прийняття спадщини. При вчиненні одностороннього правочину воля виражається (виходить) від однієї сторони. Односторонні правочини: є вольовими діями суб`єкта; вчиняються суб`єктами для здійснення своїх цивільних прав і виконання обов`язків; спрямовані на настання правових наслідків (набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків).

Тобто суд погоджується з позивачем за зустрічним позовом, що одностороння відмова від договору лізингу, вчинена лізингодавцем у спосіб надіслання повідомлення про розірвання договору від 22.03.2023 №22/03/1, яке було отримано лізингоодержувачем 07.04.2023, є одностороннім правочином.

Недійсність такого одностороннього правочину законом прямо не встановлена, а тому в аспекті положень частини першої статті 204 ЦК України такий правочин є правомірним, якщо він не визнаний судом недійсним. Тобто, він може бути оспорений лише в судовому порядку і належним способом захисту в такому разі має бути визнання правочину недійсним (пункт 2 частини другої статті 16 ЦК України).

Подібний за змістом висновок міститься у постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 569/22588/18, та від 23 вересня 2020 року у справі № 497/1085/16-ц.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

- правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За приписом статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Зазначене вище кореспондує спеціальним положенням Закону України «Про фінансовий лізинг», за якими лізингодавцю надано право відмовитися від договору лізингу у випадках, передбачених договором лізингу або законом, вимагати розірвання договору та повернення предмета лізингу в передбачених законом та договором випадках; вимагати від лізингоодержувача відшкодування збитків відповідно до закону та договору.

Відтак, ТОВ «Компанія «Альбіон» користуючись своїм правом правомірно відмовилось від Договору №42АН-20 від 03.12.2020, а отже суд не встановив наявність обставин, які мали б бути підставами для визнання одностороннього правочину відмови від договору лізингу недійсним.

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши матеріали справи, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунки заборгованості, суд задовольняє первісний позов ТОВ «Компанія «Альбіон» повністю, ухвалює рішення про стягнення з ПП «Корона-Сервіс+» на користь ТОВ «Компанія «Альбіон» 1 339 550,93 грн. боргу та про витребування у ПП «Корона-Сервіс+» сівалки Kverneland Optima TF profi II e-drive II Cep. №WK6PD2VB1LD400346, 2020 р.в. та дискатора Kverneland Qualidick 7000 T Cep. №RFDHCxx009665, 2018 р.в. шляхом їх вилучення на користь ТОВ «Компанія «Альбіон».

У зв`язку із задоволенням первісного позову, суд відповідно до ст. 129 ГПК України покладає на відповідача за первісним позовом відшкодування позивачу судового збору у розмірі 72 815,95 грн.

Суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову ПП «Корона-Сервіс+» до ТОВ «Компанія «Альбіон» про визнання повідомлення про розірвання договору в односторонньому порядку недійсним.

У зв`язку із відмовою у зустрічному позові відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання зустрічного позову суд залишає за ПП «Корона-Сервіс+».

Щодо клопотання ТОВ «Компанія «Альбіон» про повернення з бюджету судового збору, помилково сплаченого за вимогу про повернення майна як за вимогу майнового характеру, суд звертає увагу сторін на позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 26.04.2023 у справі 910/19407/21 (910/1125/19).

Майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 162, пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 163 ГПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Ціна позову визначається: 1) у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; 2) у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; 3) у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього.

Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову (пункт 8.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 907/9/17).

Натомість до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.

Суд звертає увагу на те, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17).

Такі висновки узгоджуються із правовими позиціями, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25.08.2020 у справі № 910/13737/19 та у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 14.04.2021 у справі № 905/1818/19.

Враховуючи викладене, заявлена позивачем позовна вимога про витребування у ПП «Корона-Сервіс+» сівалки Kverneland Optima TF profi II e-drive II Cep. №WK6PD2VB1LD400346, 2020 р.в. та диска тор Kverneland Qualidick 7000 T Cep. №RFDHCxx009665, 2018 р.в. шляхом їх вилучення на користь ТОВ «Компанія «Альбіон» має майновий характер, отже судовий збір за таку вимогу визначається з урахуванням вартості спірного майна.

Відтак, суд не погоджується із твердженням позивача ТОВ «Компанія «Альбіон», що судовий збір в сумі 60 583,23 грн. сплачений помилково за немайнову вимогу про повернення майна як за майнову.

Разом з тим, суд дійшов висновку про неможливість включення податку на додану вартість у вартість майна при визначенні ціни позову та відповідно розрахунку розміру судового збору за майнову вимогу про витребування майна. Повернення майна лізингодавцю, який був і залишається власником цього майна, не створює додану вартість (на відміну наприклад від плати за користування предметом лізингу, або також відшкодування вартості майна лізингоодержувачем лізінгодавцю у складі лізингових платежів за договором, який передбачає перехід права власності на предмет лізингу після сплати всіх лізингових платежів).

Згідно Акту приймання-передачі від 23.12.2020, вартість предмету лізингу з ПДВ становить 4 217 815,50 грн., отже без ПДВ 3 514 846,25 грн.

Отже, судовий збір який підлягав сплаті при зверненні до суду з даним первісним позовом становив 72 815,95 грн., а саме:

20 093,26 грн. (сума боргу 1 339 550,93 грн. * 1,5%) за вимогу про стягнення заборгованості;

52 722,69 грн. (вартість переданого майна без врахування ставки податку на додану вартість 3 514 846,25 грн. * 1,5%) за вимогу про повернення майна.

Позивачем за первісним позовом при зверненні до суду з позовом було сплачено судовий збір у розмірі 83 360,49 грн., що підтверджується платіжним дорученням №6851 від 25.04.2023.

Відповідно до пункту 1 частини 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі зокрема зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Позивач заявив клопотання про повернення сплаченого судового збору у заяві від 05.07.2023 №4К.

Відтак, зайво сплачений судовий збір у розмірі 10 544,54 грн. (83 360,49 грн. - 72 815,95 грн.) належить повернути позивачу з державного бюджету шляхом постановлення Господарським судом Київської області відповідної ухвали на підставі частини 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 4, 12, 73-92, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Альбіон» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Корона-Сервіс+» (07231, Київська обл., с. Олізарівка, вул. Миру, буд. 4, ідентифікаційний код 40970242)

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Альбіон» (49083, м. Дніпро, проспект Слобожанський, буд. 31 Д, ідентифікаційний код 35396734)

1 339 550,93 грн. (один мільйон триста тридцять девять тисяч п`ятсот п`ятдесят гривень дев`яносто три копійки) основного боргу,

81 521,65 грн. (вісімдесят одну тисячу п`ятсот двадцять одну гривню шістдесят п`ять копійок) судового збору.

3. Витребувати у Приватного підприємства «Корона-Сервіс+» (07231, Київська обл., с. Олізарівка, вул. Миру, буд. 4, ідентифікаційний код 40970242)

сівалку Kverneland Optima TF profi II e-drive II - сер. №WK6PD2VB1LD400346, 2020 р.в.,

дискатор Kverneland Qualidisk 7000 Т - сер. №RFDHCxx009665, 2018 р.в.,

шляхом їх вилучення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Альбіон» (49083, м. Дніпро, проспект Слобожанський, буд. 31 Д, ідентифікаційний код 35396734).

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

4. У задоволенні зустрічного позову Приватного підприємства «Корона-Сервіс+» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Альбіон» про визнання повідомлення про розірвання договору в односторонньому порядку недійсним відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 03.08.2023.

Суддя О.В. Конюх