УХВАЛА

02.08.2023Справа № 910/5041/22
За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Маддокс Україна"

про відстрочення виконання постанови

у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс Країна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Маддокс Україна"

про стягнення 22 303 048, 24 грн

Суддя Трофименко Т.Ю.

Представники сторін:

Від позивача: Тележинський М.М.,

Від відповідача: не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Люкс Країна" звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Маддокс Україна" про стягнення 22 303 048,24 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва (суддя Турчин С.О.) від 29.09.2022 у справі № 910/5041/22 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2022, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 09.03.2023, рішення господарського суду міста Києва від 29.09.2022 у справі № 910/5041/22 скасовано, ухвалено нове, яким позовні вимоги задоволено; вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Маддокс Україна" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс Країна" 22 303 048,24 грн, 334 545,72 грн судового збору за подачу позову та 501 818,58 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

27.12.2022 на виконання вказаної постанови судом видано відповідні накази.

11.01.2022 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Маддокс Україна" надійшла заява про відстрочення виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2022 у справі № 910/5041/22.

За наслідками повторного автоматизованого розподілу судової справи у зв`язку з відпусткою судді Турчина С.О. вказану справу передано для розгляду судді Трофименко Т.Ю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2023 розгляд заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Маддокс Україна" про відстрочення виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2022 у справі № 910/5041/22 призначено на 13.02.2023.

Разом з тим, 20.01.2023 до суду надійшла ухвала Верховного Суду від 18.01.2023 про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Маддокс Україна" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2022 у справі №910/5041/22 та витребування з Господарського суду міста Києва та Північного апеляційного господарського суду матеріали справи №910/5041/22.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.01.2023 зупинено розгляд заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Маддокс Україна" про відстрочення виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2022 у справі № 910/5041/22 до розгляду Верховним Судом касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Маддокс Україна" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2022 у справі №910/5041/22 та повернення її матеріалів до Господарського суду міста Києва.

У зв`язку з поверненням матеріалів справи № 910/5041/22 до Господарського суду міста Києва, ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2023 поновлено провадження із розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Маддокс Україна" про відстрочення виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2022 у справі № 910/5041/22, розгляд вказаної заяви призначено на 02.08.2023.

В судове засідання 02.08.2023 з`явився представник позивача.

Представник відповідача (заявника) не з`явився, про дату, час та місце розгляду поданої ним заяви повідомлений належним чином, що підтверджується роздруківкою про надсилання ухвали суду від 06.07.2023 на електронну адресу відповідача, вказану ним у заяві про відстрочення виконання постанови суду апеляційної інстанції, яка також міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за ідентифікаційним кодом 41588143.

Згідно із ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України до Єдиного державного реєстру вносяться відомості про організаційно-правову форму юридичної особи, її найменування, місцезнаходження, органи управління, філії та представництва, мету установи, а також інші відомості, встановлені законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - єдина державна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадські формування, що не мають статусу юридичної особи.

Згідно із ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Таким чином, суд доходить до висновку, що відомості, які внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "Маддокс Україна", у т.ч. його електронна адреса, вважаються достовірними та можуть бути використані судом з метою повідомлення відповідача про прийняті судові рішення.

Частиною 5 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Підпунктом 5.8) п.5 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого Рішенням Вищої ради правосуддя 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, визначено, що офіційна електронна адреса - сервіс Електронного кабінету ЄСІТС, адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, або адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.

Отже, суд належним чином виконав свій обов`язок щодо повідомлення відповідача про судове засідання, призначене на 02.08.2023.

Правомірність здійснення повідомлення сторони через електронну адресу про судове засідання або вчинення певної дії по справі підтверджується висновками Верховного Суду.

А саме, у постановах Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 759/14068/19, від 06.03.2023 у справі №753/19393/20, від 29.03.2023 у справі №922/226/21, від 28.04.2023 у справі №904/272/22 Верховний Суд виснував, що якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи з допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому, слід виходити з "презумпції обізнаності": особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.

В судовому засіданні 02.08.2023 представник позивача заперечував проти задоволення заяви відповідача про відстрочення виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2022 у справі № 910/5041/22.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Маддокс Україна» про відстрочення виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2022 у справі № 910/5041/22, суд зазначає таке.

В обґрунтування вказаної заяви відповідач посилається на відсутність його вини у виникненні даного спору, а також на ризик банкрутства, а тому, за доводами заявника, негайне виконання постанови суду апеляційної інстанції значно ускладнить або може спричинити імовірність унеможливлення виконання зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Маддокс Україна» перед контрагентами, в той час як відстрочення виконання вказаного судового рішення дозволить належним чином виконати наявні зобов`язання, а також забезпечить дотримання балансу інтересів сторін даного спору.

Позивач, в свою чергу, проти задоволення заяви відповідача заперечував з підстав, викладених у запереченнях на заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Маддокс Україна» про відстрочення виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2022 у справі № 910/5041/22.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Стаття 326 Господарського кодексу України встановлює, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Частиною 1 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до частин 3-5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Законодавство України не містить вичерпного переліку обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення на підставі яких суд може прийняти рішення про надання розстрочки.

Тобто перелік «обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення» у національному законодавстві є нечітким. Обмеження стосовно можливого та допустимого строку розстрочки (відстрочки) виконання остаточного рішення у законі відсутнє.

Отже, суд, який прийняв рішення, має широкі дискреційні повноваження щодо підстав та строку для надання відстрочки виконання рішення, і у кожному конкретному випадку за своїм внутрішнім переконанням оцінює наявні у справі докази і вирішує питання про наявність чи відсутність обставин для вчинення таких процесуальних дій.

Вирішуючи питання про відстрочку/розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, оцінки доводів боржника та заперечень кредитора, зокрема, й щодо його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Подібна за своїм змістом правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2020 у справі №910/1180/19 та від 03.09.2020 у справі №905/30/16.

Із підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки чи розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

У п. 40 рішення від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" Суд зазначив, що затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції. На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці.

Відповідно до позиції Європейського суд з прав людини, зазначеної у його рішеннях, межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання відстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, тобто виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Особа, яка подала заяву про відстрочку/розстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у даній справі, а також повідомити суд, що така обставина зникне за час на який здійснена відстрочка виконання рішення.

Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання відстрочки виконання судового рішення, має бути підтверджена відповідними засобами доказування, а до заяви повинні бути додані докази щодо неможливості чи ускладнення виконання рішення.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, відповідач зазначає про відсутність його вини у виникненні спору, оскільки з 24.02.2022, з початком повномасштабного вторгнення російської федерації, яке відповідач визначає надзвичайною подією, доля товару, який останнім постачався залізничним транспортом через кордон Білорусі (з боку Чернігівської області) за накладною № 23256882, невідома.

В той же час, суд, дослідивши матеріали справи № 910/5041/22, встановив, що на виникнення вказаних вище форс-мажорних обставин відповідач не посилався як на підставу для відмови у задоволенні заявлених позивачем позовних вимог, а навпаки, вказував на виконання своїх зобов`язання щодо поставки товару позивачу за договором поставки №11.21-236РН від 26.11.2021 належним чином.

Більше того, суд зазначає, що твердження заявника про відсутність його вини у виникненні спору спростовуються висновками Північного апеляційного господарського суду, викладеними у постанові від 13.12.2022 у цій справі, згідно з якими суд апеляційної інстанції із посиланням на п. 5 додаткової угоди №3 до договору поставки № 11.21-236РН від 26.11.2021 встановив, що право власності на товар до позивача переходить саме з дати його митного оформлення, а відповідачем не доведено факту підтвердження поставки через відсутність на залізничній накладній відмітки станції митного оформлення.

Отже, із наведеного слідує, що в силу вказаного п. 5 додаткової угоди №3 до договору, не лише право власності, а й ризик втрати (псування) товару не є такими, що перейшли до позивача.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено факт порушення відповідачем відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, яке виявилось як у неповерненні останнім попередньої оплати позивачу, так і у нездійсненні поставки товару відповідно до умов укладеного між сторонами договору.

Отже, вказаним судовим рішенням встановлено наявність вини відповідача як складової частини господарського правопорушення, в зв`язку із чим постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2022 рішення суду першої інстанції про відмову в позові у справі № 910/5041/22 скасовано та прийнято нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс Країна" задоволено.

За наведених обставин, суд відхиляє доводи заявника про відсутність його вини у виникненні спору, на які він, зокрема, посилається в обґрунтування заяви про відстрочення вказаної вище постанови Північного апеляційного господарського суду, як необґрунтовані та такі, що не підтверджені жодними доказами в порядку приписів статей 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України.

Також необхідність відстрочення виконання постанови Північного апеляційного господарського суду, викладеними у постанові від 13.12.2022 заявник обґрунтовує ризиком його неплатоспроможності, зазначаючи про те, що господарська діяльність відповідача передбачає укладення ланцюгів пов`язаних між собою контрактів, за якими у останнього наявна заборгованість у значних розмірах.

В контексті зазначених доводів заявника суд відзначає, що скрутне фінансове становище чи необхідність виконання зобов`язань перед іншими контрагентами не є безумовними підставами для відстрочення виконання рішення суду.

За положеннями ст. 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно зі ст. 44 Господарського кодексу України підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Такі обставини як зростання договірних зобов`язань суб`єкта підприємницької діяльності є комерційним ризиком і суб`єкт підприємницької діяльності повинен самостійно нести відповідальність за власні комерційні ризики (постанова Вищого господарського суду України від 16.11.2011 у справі № 5023/2327/11).

Отже, суд зазначає, що підприємство організовує свою господарську діяльність на власний ризик, що як наслідок, покладає на останнє нести тягар несприятливих наслідків такої діяльності. Ризики при збитковій підприємницькій діяльності несе сам суб`єкт господарювання, а відповідно неприбутковість відповідача стосується виключно діяльності самого відповідача, в зв`язку з чим, наведені ризики щодо банкрутства не можуть бути ризиками іншої сторони, оскільки в протилежному випадку порушується принцип збалансованості інтересів сторін.

Жодних доказів фінансової неспроможності виконання своїх грошових зобов`язань відповідачем не надано, як і не надано доказів реальної можливості виконати постанову суду апеляційної інстанції за умови надання відстрочення виконання боржником, а також не отримано згоди стягувача на розстрочення виконання судового рішення.

Отже, оскільки відповідачем не доведено існування виключних обставин, які б підтверджували дійсне ускладнення або неможливість виконання судового рішення, заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Маддокс Україна" про відстрочення виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2022 у справі № 910/5041/22 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 233-235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Маддокс Україна" про відстрочення виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2022 у справі № 910/5041/22 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня складення повного тексту ухвали.

Дата складання та підписання повного тексту ухвали: 07.08.2023.

Суддя Т. Ю. Трофименко