ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2023 року м.Дніпро Справа № 904/166/14

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідача),

суддів: Паруснікова Ю.Б., Мороза В.Ф.

секретар судового засідання: Зелецький Р.Р.

за участю сторін:

позивач ОСОБА_1 - особисто;

представник позивача Уланівський Сергій Євгенійович, адвокат, свідоцтво №518 від 07.12.2011року;

представник відповідача Костенко Сергій Михайлович, директор, витяг з ЄДР №б/н від 02.04.2023 року

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Севеко" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 15.11.2022 року (повний текст ухвали складено 16.11.2022 року, у складі колегії суддів: головуючий суддя Ліпинський О.В., судді: Ярошенко В.І., Ніколенко М.О) у справі №904/166/14

за позовом ОСОБА_1 , м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Севеко", м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення вартості частки у статутному капіталі в розмірі 5 495 600,00 грн, інфляційних нарахувань у розмірі 5 511 485,00 грн та трьох відсотків річних у розмірі 666 626,30 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 15.11.2022 року у даній справі заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що частково не підлягає виконанню, задоволено.

Визнано наказ господарського суду Дніпропетровської області від 17.02.2017 року у справі №904/166/14 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Севеко" на користь ОСОБА_1 5 495 600,00 грн. вартості частини майна, 665 705,74 грн. трьох процентів річних, 5 511 485,00 грн. інфляційних втрат, 3 205,00 грн. витрат зі сплати судового збору, 23 971,20 грн. витрат на оплату судової експертизи, таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення грошових коштів у сумі 2 382 654,00 грн.

Ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що враховуючи факт вчинення позивачем одностороннього правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог, обов`язок відповідача щодо сплати на користь позивача суми коштів в розмірі 2 382 654,00 грн. є припиненим, що в силу положень ст.328 Господарського процесуального кодексу України є підставою для визнання виконавчого документа суду таким, що не підлягає виконанню у відповідній частині.

Не погодившись із вказаною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Севеко" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду скасувати повністю, відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про визнання виконавчого документа - наказу господарського суду Дніпропетровської області від 17.02.2017 у справі №904/166/14 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Севеко" на користь ОСОБА_1 5 495 600,00 грн. вартості частини майна, 665 705,74 грн. трьох процентів річних, 5 511 485,00 грн. інфляційних втрат, 3 205 грн. витрат зі сплати судового збору, 23 971,20 грн. витрат на оплату судової експертизи, таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на те, що ОСОБА_1 в межах справи №214/9128/14-ц також зверталася до Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області з заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Постановою Дніпровського апеляційного суду в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області від 25.01.2023 року скасовано ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.10.2022 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 11.11.2022 року), якою визнано виконавчий лист №214/9128/14-ц, виданий Саксаганським районним судом м.Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Торговий дім Севеко" грошових коштів в загальній сумі 2 379 000,0 грн., а також понесених судових витрат зі сплати судового збору в сумі 3 654,00 грн., таким, шо не підлягає виконанню; відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Скаржник вважає, що судом першої інстанції при розгляді заяви ОСОБА_1 не прийнято до уваги, що однією важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог є безспірність вимог, які зараховуються, а саме - відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань.

Вказує, що судом не досліджена та обставина, що ОСОБА_1 неодноразово в судовому порядку намагалася визнати факт зарахування зустрічних однорідних вимог і неодноразово суди відмовляли у задоволенні таких заяв, оскільки між сторонами - ОСОБА_1 та ТОВ "ТД Севеко" згоди щодо зарахування зустрічних вимог не досягнуто.

Такими судовими рішеннями, що набрали законної сили, є:

- ухвала Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 14.01.2019 року у справі №214/9128/14-ц, якою відмовлено у задоволенні заяви боржника ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, повернення безпідставно одержаних коштів;

- постанова Дніпровського апеляційного суду від 26.04.2022 року у справі №756/2131/20, якою рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 15.09.2021 скасовано та ухвалено нове рішення, яким ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог про визнання зобов`язань припиненими шляхом зарахування однорідних вимог.

Відповідач стверджує, що з прохальної частини зустрічної вимоги неможливо встановити, до кого з кредиторів зверталась боржниця та про яке саме зустрічне зарахування йшла мова у даній вимозі і в рахунок якого боргу повинно було відбутися зарахування.

Вказує, що в подальшому скаржником було з`ясовано, що вимоги боржника щодо зарахування 2 379 000,00 грн. у якості погашеної заборгованості за зустрічною вимогою від 09.02.2018 року стосувалися нового кредитора ТОВ "Компанія "Севеко", якому на підставі договору №0811-16 від 08.11.2016 року ТОВ "Торговий дім Севеко", як первісний кредитор, передало свої права вимоги.

Постановою Верховного Суду від 26.05.2022 у справі №908/1730/18 (908/3089/20) від 26.05.2022 року визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 08.11.2016 року №0811-16, укладений між ТОВ "Компанія Севеко" та ТОВ "Торговий дім Севеко" та додаткову угоду від 22.02.2017 року №1 до договору відступлення права вимоги від 08.11.2016 року №0811-16.

Таким чином, на думку скаржника, вимога боржника, викладена у зустрічній вимозі від 09.02.2018, не могла бути виконана ТОВ "Торговий дім "Севеко", оскільки неможливо здійснити зарахування за договором, який у судовому порядку визнано недійсним.

Скаржник не заперечує, що 26.05.2022 року ТОВ "Торговий дім Севеко" отримало від ОСОБА_1 заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог, яка за своїм змістом містила вимогу вважати повністю припиненим її грошове зобов`язання перед ТОВ "Торговий дім Севеко" щодо сплати грошових коштів у розмірі 2 379 000,00 грн. та судових витрат у сумі 3 654,00 грн., які стягнуті на підставі заочного рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 15.01.2015 року у справі №214/9128/14-ц у рахунок часткового зарахування грошового зобов`язання ТОВ "Торговий дім Севеко" перед ОСОБА_1 щодо сплати грошових коштів у розмірі 45 495 600,00 грн. як вартості частини майна, які стягнуті на підставі рішення господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2017 року у справі №904/166/14, в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання.

Однак, приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозом О.М. в межах виконавчого провадження ЗВП №63349420, в якому боржником є ОСОБА_1 , стягувачем ТОВ "Компанія Севеко", було винесено постанову від 21.02.2022 року про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Оскільки майнові права ОСОБА_1 знаходяться під арештом та відносно цих прав встановлена заборона відчуження, на думку апелянта здійснення зарахування однорідних зустрічних вимог за ст.602 Цивільного кодексу України не допускається. При цьому, відповідно до ч.4 ст.35 Закону України "Про виконавче провадження" арешт, накладений виконавцем на майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах, протягом строку, на який виконавцеь зупиняє вчинення виконавчих дій, не знімається, крім випадків, передбачених пунктами 10,15 частини першої статті 34 цього Закону.

Відповідач зазначає, що він був позбавлений можливості прийняти участь у розгляді заяви ОСОБА_1 в господарському суді Дніпропетровської області, тому був позбавлений можливості надати свої заперечення на вказану заяву, що вплинуло на неправомірність прийнятого рішення та недослідження всіх обставин справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити у її задоволенні, ухвалу господарського суду залишити без змін.

Позивач вказує, що скаржником не зазначено, яким чином порушуються права ТОВ Торговий дім Севеко оскаржуваною ухвалою. Зустрічний розмір боргу ТОВ Торговий дім Севеко у декілька разів перевищує борг ОСОБА_1 перед вказаною юридичною особою, яка доведена засновником та керівником до банкрутства і не має активів для виконання зобов`язання перед ОСОБА_1 .

Звертає увагу суду, що:

- станом на дату подання апеляційної скарги ТОВ Торговий дім Севеко фактичного стягнення грошових коштів за наказом у справі №904/166/14 від 17.02.2017 року не відбулося;

- постановою Верховного Суду від 26.05.2022 року у справі №908/1730/18 (908/3089/20) договір про відступлення права вимоги №0811-16 від 08.11.2016 та додаткову угоду №1 від 22.02.2017 року до договору про відступлення права вимоги №0811-16 від 08.11.2016 визнано недійсними з посиланням на те, що вчинення безоплатного договору про відступлення права вимоги направлено на штучне створення підстав для унеможливлення проведення зарахування зустрічних однорідних вимог, що свідчить про вчинення такого правочину на шкоду кредитору та є підставою для визнання його недійсним.

Отже, на думку позивача, не відбулось правонаступництво прав ТОВ Торговий дім Севеко по відношенню до ОСОБА_1 внаслідок недійсності правочину і саме ТОВ Торговий дім Севеко увесь час залишалось кредитором ОСОБА_1 у відповідному цивільно-правовому зобов`язанні, права за яким не перейшли до ТОВ Компанія Севеко.

Враховуючи встановлений Верховним Судом факт недійсності відступлення права вимоги №0811-16 від 08.11.2016 року та додаткової угоди №1 від 22.02.2017 року до договору про відступлення права вимоги №0811-16 від 08.11.2016 року з моменту їх укладення, ОСОБА_1 09.02.2018 року було вчинено односторонній правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог саме з ТОВ Торговий дім Севеко, як її кредитором у зобов`язанні щодо сплати грошових коштів у розмірі 2 379 000,00 грн., а також понесених судових витрат зі сплати судового збору в сумі 3 654,00 грн., які стягнуті на підставі заочного рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 15.01.2015 року у справі №214/9128/140ц.

Вказаний односторонній правочин у судовому порядку ТОВ Торговий дім Севеко не оскаржувався, недійсним судом не визнавався, а тому є чинним і обов`язковим для його сторін.

Щодо посилання апелянта на постанову Дніпровського апеляційного суду від 25.01.2023 року у справі №214/9128/14-ц, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, позивачка зазначає, що суд апеляційної інстанції, не надаючи правової оцінки наслідкам вчинення одностороннього правочину зарахуванням зустрічних вимог, дійшов висновку про передчасність висновків суду про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, в порядку, передбаченому ст.432 ЦПК України, скасувавши ухвалу суду першої інстанції з процесуальних підстав. В той же час, Дніпровський апеляційний суд відхилив доводи апеляційної скарги ТОВ Торговий дім Севеко щодо неможливості припинення зобов`язань боржника шляхом їх зустрічного зарахування у зв`язку з відступленням права вимоги на підставі договору №0811-16 від 08.11.2016 року.

Позивачка звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що у постанові від 26.04.2022 року у справі №756/2131/20 Дніпровським апеляційним судом зазначено, що право грошової вимоги ОСОБА_1 до ТОВ "Торговий дім Севеко" та її безспірність встановлено з дня набрання законної сили рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2017 року у справі №904/166/14 - тобто з 29.01.2018 року.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 15.01.2015 року у справі №214/9128/14-ц з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Торговий дім Севеко" стягнуто 2379 000,00 грн., що свідчить про наявність у ОСОБА_1 безспірних грошових зобов`язань перед ТОВ "Торговий дім Севеко", строк виконання яких настав.

Враховуючи вимоги ст. 601 Цивільного кодексу України, колегія суддів у постанові від 26.04.2022 року у справі №756/2131/20 дійшла висновку, що ОСОБА_1 набула права на припинення її зобов`язань перед ТОВ "Торговий дім Севеко" шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, з 29.01.2018 року.

Відповідна заява була надіслана ТОВ "Торговий дім Севеко" 09.02.2018 року та отримана вказаною юридичною особою 17.02.2018 року. На момент вчинення вказаного одностороннього правочину грошові вимоги ОСОБА_1 та ТОВ "Торговий дім Севеко" були зустрічними, однорідними, строк їх виконання настав. Законність зустрічних грошових вимог була встановлена судовими рішеннями, які набрали законної сили.

Та обставина, що у вказаній заяві зазначена інша юридична особа - ТОВ "Компанія Севеко", на думку позивача, не змінює правової природи та юридичних наслідків вказаної заяви для ТОВ "Торговий дім Севеко", яке фактично було кредитором станом на 09.02.2018 року (у зв`язку з недійсністю фраудаторного правочину про відступлення права вимоги на користь ТОВ "Компанія Севеко" з моменту його вчинення, що встановлено постановою Верховного Суду від 26.05.2022 року у справі №908/1730/18 (908/3089/20)).

Позивачка вказує, що Верховний Суд під час розгляду справи №908/1730/18 (908/3089/20) встановив факт вчинення ОСОБА_2 дій, направлених на ухилення від виконання ТОВ "Торговий дім Севеко" зобов`язань перед ОСОБА_1 шляхом проведення заліку однорідних зустрічних вимог.

Позивачка вважає безпідставними посилання апелянта на постанову приватного виконавця Сивокозова О.М. про опис та арешт майна (коштів) боржника, оскільки правочин зарахування зустрічних однорідних вимог було вчинено 09.02.2018 року, задовго до відкриття виконавчого провадження, в межах якого 21.01.2022 року накладено арешт на майно ОСОБА_1 . Саме цей односторонній правочин і став правовою підставою для визнання наказу господарського суду від 17.02.2017 року у даній справі таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення грошових коштів у сумі 2 382 654,00 грн.

В заяві від 26.05.2022 року, тобто в день визнання Верховним Судом договору про відступлення права вимоги недійсним, ОСОБА_1 підтвердила ТОВ "Торговий дім Севеко" факт вчинення 09.02.2018 року зазначеного правочину.

Позивачка звертає увагу, що ухвалою господарського суду Запорізької області від 27.11.2018 року у справі №908/1730/18 визнано кредиторські вимоги ОСОБА_1 до боржника ТОВ "Торговий дім Севеко" у розмірі 9 317 312,94 грн. У вказаній ухвалі господарським судом встановлено факт вчинення ОСОБА_1 09.02.2018 року одностороннього правочину щодо зарахування зустрічних однорідних вимог на загальну суму 2 382 654,00 грн. та визнано кредиторські вимоги ОСОБА_1 до ТОВ "Торговий дім Севеко" за вирахуванням вказаної грошової суми, яка була зарахована. Однак, постановою Центрального апеляційного господарського суду від 07.04.2021 року провадження у справі №908/1730/10 про банкрутство ТОВ "Торговий дім Севеко" припинено.

Позивачка зазначає, що факт недійсності договору про відступлення права вимоги від 0811-16 від 08.11.2016 року та додаткової угоди №1 від 22.02.2017 року до договору про відступлення права вимоги №0811-16, встановлений постановою Верховного Суду від 26.05.2022 року у справі №908/1730/18 (908/3089/20). Факт вчинення ОСОБА_1 09.02.2018 року одностороннього правочину з ТОВ "Торговий дім Севеко" із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, в результаті якого припинено грошове зобов`язання ОСОБА_1 перед ТОВ "Торговий дім Севеко" щодо стягнення грошових коштів у розмірі 2 379 000,00 грн., а також понесених судових витрат зі сплати судового збору в сумі 3 654,00 грн., які стягнуті на підставі заочного рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 15.01.2015 року у справі №214/9128/14-ц, на думку позивача, є матеріально-правовими підставами для визнання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 17.02.2017 року у справі №904/166/14 таким, що частково не підлягає виконанню, а саме - в частині стягнення з ТОВ "Торговий дім Севеко" на користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 2 382 654,00 грн.

17.04.2023 року та 16.06.2023 року через систему "Електронний суд" до Центрального апеляційного господарського суду надійшли клопотання представника позивача про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Торговий дім Севеко" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 15.11.2022 року.

Вказані клопотання обґрунтовані посиланням на те, що в порушення п.1 ч.3 ст.258 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги не було додано належних доказів наявності у особи, що її підписала, повноважень на здійснення самопредставництва юридичної особи в суді.

Колегія суддів не вбачала підстав для задоволення клопотань представника позивача про закриття апеляційного провадження, оскільки в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань наявні відомості про призначення ОСОБА_2 керівником Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Севеко".

Отже, враховуючи приписи ч.3 ст.56 Господарського процесуального кодексу України ОСОБА_2 , як керівник відповідача, наділений правом підпису від імені ТОВ "Торговий дім Севеко" апеляційної скарги без довіреності.

У запереченні на відзив відповідач зазначає, що питання можливості зарахування грошових вимог повинно вирішуватися в межах існуючих договірних відносин, у відповідності до законів України та відповідних процесуальних норм. ОСОБА_1 не зазначено, якими саме рішеннями встановлена законність зустрічних грошових вимог.

Відповідач звертає увагу, що справа №214/9128/14-ц та справа №904/166/14 містять однаковий склад учасників ( ОСОБА_1 та ТОВ "Торговий дім Севеко"); однакову вимогу - визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню; однакову підставу для прийняття рішення про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню - заяву ОСОБА_1 від 09.02.2018 року. Тобто ОСОБА_1 свідомо намагається приховати факти того, що ці дві справи є повністю тотожними з однаковим предметом, складом учасників та підставами подання заяви.

Посилання ОСОБА_1 на заяву про зарахування як на не новий правочин не знаходить свого правового обґрунтування виходячи зі змісту норм Господарського та Господарського процесуального кодексів України.

Представником позивача надані заперечення на відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в яких зазначено, що за своєю правовою природою заява ОСОБА_1 є саме заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог. Станом на дату вчинення цього правочину договір про відступлення права вимоги ще не був визнаний Верховним Судом недійсним, тому заява була адресована як новому, так і первісному кредиторам. В той же час, у зв`язку з недійсністю з моменту укладення договору про відступлення права вимоги кредитором у зустрічних зобов`язаннях залишався весь час ТОВ "Торговий дім Севеко", якому було направлено і який отримав вказану заяву ОСОБА_1 . Отже, відповідний правочин вчинено з ТОВ "Торговий дім Севеко". В силу презумпції правомірності правочину він є чинним.

Щодо доводів апелянта про відсутність посилань у відзиві на судові рішення, якими встановлена законність зустрічних однорідних вимог, позивач вказує, що посилання на вказані рішення містяться у заяві ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що частково не підлягає виконанню, зокрема на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 15.01.2015 року у справі №214/9128/14-4 та на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2017 року у справі №904/166/14.

28.07.2023 року до апеляційного господарського суду через систему "Електронний суд" надійшло клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи доказів, зокрема, копії листа приватного виконавця Сивокозова О.М. від 16.06.2023 року №2643; копії клопотання ОСОБА_1 від 22.06.2022 року; копії листа Комунарського відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 07.07.2023 року №26232; копії листа приватного виконавця Сивокозова О.М. від 29.06.2023 року №3085; копії листа про надання інформації про виконавче провадження від 08.06.2023 року.

Колегія суддів не приймає до розгляду надані представником позивача додаткові докази, оскільки вони не існували на момент постановлення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали.

31.07.2023 року у судове засідання з`явилися представники сторін, які надали відповідні пояснення.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та надані заперечення, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2017 року у даній справі стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Севеко" на користь ОСОБА_1 5 495 600,00 грн.. вартості частини майна, 665 705,74 грн. процентів річних, 5 511 485,00 грн. інфляційних втрат, 3 205,00 грн. витрат зі сплати судового збору, 23 971,20 грн. витрат на оплату судової експертизи.

17.02.2017 року на виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2017 року видано відповідні накази, встановлено строк пред`явлення наказів для виконання до 18.02.2020 року.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.01.2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.02.2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.01.2018 року та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2017 року у справі №904/166/14.

17.06.2021року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Севеко" на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.01.2018 року та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2017 року у справі №904/166/14.

Ухвалою господарського суду від 04.08.2021 року поновлено строк пред`явлення до виконання наказу господарського суду про стягнення з ТОВ "Торговий дім Севеко" на користь ОСОБА_1 5 495 600,00 грн.. вартості частини майна, 665 705,74 грн. процентів річних, 5 511 485,00 грн. інфляційних втрат, 3 205,00 грн. витрат зі сплати судового збору, 23 971,20 грн. витрат на оплату судової експертизи.

08.11.2022 року до місцевого господарського суду надійшла заява ОСОБА_1 про визнання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 17.02.2017 року у справі №904/166/22 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення грошових коштів у сумі 2 382 654, 00 грн.

Вказана заява обґрунтована посиланням на те, що:

- рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2017 року у справі №904/166/14 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Севеко" на користь ОСОБА_1 5 495 600,00 грн. вартості частини майна, 665 705,74 грн. процентів річних, 5 511 485,00 грн. інфляційних втрат, 3 205,00 грн. витрат зі сплати судового збору, 23 971,20 грн. витрат на оплату судової експертизи;

- заочним рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 15.01.2015 року у справі №214/9128/14-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Торговий дім Севеко" грошові кошти у розмірі 2 379 000,00 грн., а також понесені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 3 654,00 грн.;

- 09.02.2018 року ОСОБА_1 за допомогою засобів поштового зв`язку, звернулась до ТОВ "Торговий дім Севеко" та ТОВ "Компанія Севеко" із зустрічною вимогою до первісного кредитора проти вимоги нового кредитора, в якій вимагала від кредиторів вважати зобов`язання у вигляді грошових коштів в сумі 2 379 000,00 грн. та понесених судових витрат зі сплати судового збору в сумі 3 654,00 грн. зарахованими, а відтак, припиненими;

- крім того, 26.05.2022 року, після прийняття Верховним Судом постанови від 26.05.2022 року по справі №908/1730/18 (908/3089/20), ОСОБА_1 звернулась до ТОВ "Торговий дім Севеко" із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог, у якій підтвердила факт вчинення нею 09.02.2018 одностороннього правочину з ТОВ "Торговий дім Севеко" про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Предметом апеляційного перегляду є ухвала місцевого господарського суду про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Обов`язковість судового рішення належить до основних засад (принципів) господарського судочинства (статті 2, 18 Господарського процесуального кодексу України).

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012).

Згідно з частиною першою статті 327 Господарського процесуального кодексу України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Частинами 1, 2 статті 328 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Згідно зі статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Згідно зі статтею 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтями 202, 203 Господарського кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється, зокрема, зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 601 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Статтею 602 Цивільного кодексу України передбачено, що не допускається зарахування зустрічних вимог: про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; про стягнення аліментів; щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності; в інших випадках, встановлених договором або законом.

Не допускається зарахування вимог, щодо яких за заявою другої сторони належить застосувати строк позовної давності і строк цей минув, а також в інших випадках, передбачених законом (частина 5 статті 203 Господарського кодексу України).

Статтею 603 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі заміни кредитора боржник має право пред`явити проти вимоги нового кредитора свою зустрічну вимогу до первісного кредитора. У разі заміни кредитора зарахування проводиться, якщо вимога виникла на підставі, що існувала на момент одержання боржником письмового повідомлення про заміну кредитора, і строк вимоги настав до його одержання або цей строк не встановлений чи визначений моментом пред`явлення вимоги. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора, зарахування проводиться, якщо вимога виникла на підставі, що існувала на момент пред`явлення боржникові вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є особливим способом припинення одночасно двох зобов`язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому).

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду); строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо). Такий правовий висновок, зокрема, сформовано в пункті 65 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 у справі № 914/3217/16.

Умова щодо безспірності вимог, які зараховуються, а саме: відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, випливає із тлумачення змісту визначених законом вимог і застосовується судами відповідно до усталеної практики, що вбачається із постанов Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №910/21652/17, від 11.09.2018 у справі №910/21648/17, від 11.10.2018 у справі №910/23246/17, від 15.08.2019 у справі №910/21683/17, від 11.09.2019 у справі №910/21566/17, від 25.09.2019 у справі №910/21645/17, від 01.10.2019 у справі №910/12968/17, від 05.11.2019 у справі №914/2326/18.

Встановлено, що 09.02.2018 року ОСОБА_1 на адресу ТОВ "Торговий дім Севеко" та ТОВ "Компанія Севеко", з урахуванням приписів статті 603 Цивільного кодексу України, була надіслана зустрічна вимога до первісного кредитора проти вимоги нового кредитора, в якій ОСОБА_1 вимагала від кредиторів вважати зобов`язання у вигляді грошових коштів в сумі 2 379 000,00 грн. та понесених судових витрат зі сплати судового збору в сумі 3 654,00 грн., зарахованими, а відтак, припиненими.

Відповідно до роздруківки з офіційного веб-сайту Укрпошти, відправлення за трекінгом №26, адресоване ТОВ "Торговий дім Севеко", вручено 17.02.2018 року.

Зазначена зустрічна вимога мотивована тим, що:

- з урахуванням вимог статті 54 Закону України "Про господарські товариства" передбачені законом виплати вартості частини майна у статутному капіталі в сумі 5 495 600,00 грн. мали бути проведені ТОВ "Торговий дім Севеко" у строк до 12.12.2012 року, проте проведені боржником не були;

- обставини невиконання ТОВ "Торговий дім Севеко" цього грошового зобов`язання підтверджуються рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2017 року у справі №904/166/14, яке остаточно набрало чинності 29.01.2018 року;

- заочним рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 15.01.2015 року у справі №214/9128/14-ц встановлено, що 04.07.2014 року ТОВ "Торговий дім Севеко" було направлено ОСОБА_1 поштове відправлення №698, що містило письмову вимогу перерахувати грошові кошти в загальній сумі 2 379 000,00 грн.; пізніше, 08.11.2016 року, між ТОВ "Торговий дім Севеко" та ТОВ "Компанія Севеко" було укладено договір про відступлення права вимоги; таким чином, вимога ОСОБА_1 в сумі 5 495 600,00 грн. до ТОВ "Торговий дім Севеко" виникла з 12.12.2012 року, тобто до моменту одержання боржником письмового повідомлення про заміну кредитора.

Колегія суддів звертає увагу, що постановою Верховного Суду від 26.05.2022 року у справі №908/1730/18 (908/3089/20), зокрема, визнано недійсними договір про відступлення права вимоги від 08.11.2016 року №0811-16, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Севеко" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Севеко" та додаткову угоду від 22.02.2017 року №1 до договору про відступлення права вимоги від 08.11.2016 року № 0811-16, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Севеко" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Севеко".

Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить Цивільному кодексу України, Верховним Судом враховано, що ОСОБА_1 після відчуження Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Севеко" (відповідачем - 1) майнової вимоги, позбавлена можливості зарахування зустрічних вимог до відповідача - 1 на суму 2 382 654,00 грн., в підтвердження чого свідчить ухвала Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.01.2019 року у справі у справі № 214/9128/14-ц про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчого документу № 2/214/1180/15 від 07.11.2016 року таким, що не підлягає виконанню на підставі статті 603 ЦК України.

Верховний Суд зазначив, що сукупність встановлених обставин у цій справі свідчить, що укладення відповідачем - 1 у період наявності спору про стягнення з нього вартості частки у статутному капіталі товариства договору із юридичною особою (відповідач - 2), в якій керівником є та ж сама особа, що і відповідача - 1, про безоплатне відчуження права вимоги до ОСОБА_1 , штучно створило неможливість зарахування зустрічних однорідних вимог для ОСОБА_1 , є спрямованим на завдання шкоди кредитору та ухилення задоволення відповідачем - 1 наявних в нього кредиторських вимог перед позивачем.

Колегія суддів звертає увагу, що 26.05.2022 року ОСОБА_1 звернулась до ТОВ "Торговий дім Севеко" із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог, у якій підтвердила факт вчинення нею 09.02.2018 року одностороннього правочину з ТОВ "Торговий дім Севеко" про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Відповідач не заперечує факт отримання заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 26.05.2022 року.

Вказана заява про зарахування зустрічних однорідних вимог мотивована тим, що грошове зобов`язання ОСОБА_1 перед ТОВ "Торговий дім Севеко" щодо сплати грошових коштів у розмірі 2 379 000,00 грн., а також понесених судових витрат зі сплати судового збору в сумі 3 654,00 грн., які стягнуті на підставі заочного рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.01.2015 року у справі №214/9128/14-ц є припиненим повністю у рахунок часткового зарахування грошового зобов`язання ТОВ "Торговий дім Севеко" перед ОСОБА_1 щодо сплати грошових коштів у розмірі 5 495 600,00 грн., як вартості частини майна, які стягнуті на підстав рішення господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2017 року у справі №904/166/14, в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання.

Колегія суддів враховує, що за своєю правовою природою взаємні зобов`язання ТОВ "Торговий дім Севеко" і ОСОБА_1 є грошовими зобов`язаннями, однорідними вимогами та зустрічними, оскільки ТОВ "Торговий дім Севеко" і ОСОБА_1 одночасно є і кредиторами, і боржниками відносно один одного; строк виконання цих зобов`язань на момент вчинення одностороннього правочину є таким, що настав.

Статтею 204 Цивільного кодексу України передбачено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

У разі, якщо угода про зарахування зустрічних однорідних вимог суперечить вимогам чинного законодавства та інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, така сторона має право звернутись за захистом своїх охоронюваних законом прав з позовом до суду про визнання її недійсною, з урахування статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України.

Згідно з частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В матеріалах даної справи відсутні будь-які докази визнання недійсним правочину - заяви ОСОБА_1 від 26.05.2022 року про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, а відповідно припинення зобов`язання шляхом заліку зустрічних однорідних вимог є таким, що відбулося в силу вищенаведених обставин справи та правових підстав для припинення зобов`язання зарахуванням.

За таких обставин суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо наявності підстав для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення грошових коштів в сумі 2 382 654,00 грн.

Колегія суддів ще раз наголошує, що саме заява ОСОБА_1 від 26.05.2022 року є підставою для зарахування зустрічних однорідних вимог вказаних сторін.

У зв`язку з цим колегія суддів відхиляє та вважає безпідставними посилання апелянта на те, що питання щодо зарахування зустрічних однорідних вимог вже були предметом судового розгляду та дана обставина не врахована судом першої інстанції.

Дійсно, ОСОБА_1 зверталася до Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області з заявою про визнання виконавчого листа №214/9128/14-ц, виданого 07.11.2016 року Саксаганським районним судом м.Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Торговий дім Севеко" 2 379 000,00 грн. та витрат зі сплати судового збору в сумі 3 654,00 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Скасовуючи ухвалу суду від 05.10.2022 року ( з урахуванням ухвали про виправлення описки від 11.11.2022 року) Дніпровський апеляційний суд в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області у постанові від 25.01.2023 року у справі №214/9128/14-ц, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, акцентував увагу на тому, що звертаючись з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 посилалась на факт вчинення нею 09.02.2018 року одностороннього правочину з ТОВ "Торговий дім Севеко" із зарахування зустрічних однорідних вимог, в результаті якого припинено її грошове зобовязання перед ТОВ "Торговий дім Севеко" щодо сплати грошових коштів у розмірі 2 379 000,00 грн. та витрат зі сплати судового збору в сумі 3 654,00 грн. Однак, судом при вирішенні спору не було враховано, що 08.11.2016 року між ТОВ "Торговий дім Севеко" та ТОВ "Компанія Севеко" було укладено договір відступлення прав вимоги, а ухвалою Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.11.2016 року було замінено стягувача ТОВ "Торговий дім Севеко" на його правонаступника ТОВ "Компанія Севеко".

Отже, обставини, встановлені судом апеляційної інстанції у справі №214/9128/14-ц, є відмінними від обставин, які встановлені судом у справі, що розглядається.

У справі №214/9128/14-ц, на відміну від справи №904/166/14, апеляційним судом не досліжувалося питання вчинення ОСОБА_1 одностороннього правочину про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 26.05.2022 року.

Також скаржник посилався на постанову Дніпровського апеляційного суду від 26.04.2022 року у справі №756/2131/20, якою скасовано рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.09.2021 року про задоволення позову ОСОБА_1 до ТОВ "Торговий дім Севеко" та ТОВ "Компанія Севеко" про визнання зобовязання припиненим шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

У зазначеній справі суд апеляційної інстанції встановив, що є необгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що зобовязання ТОВ "Торговий дім Севеко" перед ОСОБА_1 виникли на підставі нотаріальної заяви ОСОБА_1 від 12.12.2011 року про вихід зі складу учасників Товариства і це зобовязання повинно було бути виконано ТОВ"Торговий дім Севеко" до 12.12.2012 року.

Апеляційний суд у вказаній справі встановив, що ОСОБА_1 набула право вимоги з 29.01.2018 року - з дня набрання законної сили рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2017 року у справі №904/166/14; що 08.11.2016 року між ТОВ "Торговий дім Севеко" та ТОВ "Компанія Севеко" було укладено договір відступлення прав вимоги; що ОСОБА_1 направила заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог на адресу обох Товариств 09.02.2018 року; що у звязку з заміною кредитора зарахування зустрічних однорідних вимог ТОВ "Торговий дім Севеко" та ОСОБА_1 за вимогою останньої можливо у випадку, якщо вимога ОСОБА_1 виникла на підставі, що існувала на момент одержання нею повідомлення про заміну кредитора і строк вимоги настав до його одержання або цей строк не встановлений чи визначений моментом предявлення вимоги.

Суд вказав, що повідомлення-вимога про заміну кредитора позивачка ОСОБА_1 отримала 11.11.2016 року, а на цей момент рішення господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2017 року у справі №904/166/14 ще не набрадо законної сили.

Отже, у справі №756/2131/20 Дніпровським апеляційним судом докази, що є предметом дослідження у даній справі а саме: заява ОСОБА_1 від 26.05.2022 року про зарахування зустрічних однорідних вимог, не досліджувались. Тому висновки постанови, яку вказує апелянт, не можуть бути взяті до уваги при вирішенні даного спору.

Апеляційний господарський суд відхиляє також доводи скаржника про те, що спірна заборгованість не є безспірною, оскільки у даному випадку заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Севеко" перед ОСОБА_1 підтверджується рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2017 року у справі 904/166/14. В свою чергу заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ "Торговий дім Севеко" підтверджується заочним рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 15.01.2015 року у справі №214/9128/14-ц.

При цьому, колегія суддів враховує висновок Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладений у постанові від 22.01.2021 року у справі №910/11116/19 про те, що:

" …47. Відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором.

48. За дотримання умов, передбачених статтею 601 ЦК України, та відсутності заборон, передбачених статтею 602 ЦК України, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним.

49. Заява сторони щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав, має бути аргументована, підтверджена доказами і перевіряється судом, який вирішує спір про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог.

51. Наявність заперечень однієї сторони щодо зарахування не є перешкодою для зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони, відмова цієї сторони від прийняття заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог і проведення такого зарахування не має юридичного значення".

Колегія суддів звертає увагу, що постановою Верховного Суду від 26.05.2022 року у справі №908/1730/18 (908/3089/20) договір про відступлення права вимоги від 08.11.2016 року №0811-16 та додаткова угода від 22.02.2017 року №1 до договору про відступлення права вимоги від 08.11.2016 року № 0811-16, які були укладені між ТОВ "Торговий дім Севеко" на ТОВ "Компанія Севеко", визнані недійсними.

Отже, у справах №756/2131/20 та №214/9128/14-ц судами, на відміну від справи, що розглядається, не надавалась правова оцінка заяві ОСОБА_1 про зарахування зустрічних однорідних вимог від 26.05.2022 року, а саме ця заява є підставою для задоволення заявлених ОСОБА_1 вимог.

Суд апеляційної інстанції вважає також необгрунтованими доводи скаржника про те, що майнові права ОСОБА_1 знаходяться під арештом та відносно цих прав встановлена заборона відчуження; тому здійснення зарахування однорідних зустрічних вимог за статтею 602 Цивільного кодексу України не допускається.

Як вказано вище, припинення зобов`язання зарахуванням зустрічної вимоги є односторонньою угодою, яка оформляється заявою однією з сторін. Зарахування, проведене за заявою однієї сторони, діє з моменту, коли є у наявності всі умови для зарахування. Заяви однієї сторони достатньо для проведення зарахування.

Якщо друга сторона вважає, що заява першої сторони є нікчемним правочином, а відтак не припиняє зобов`язань (наприклад, недопустимість зарахування зустрічних вимог згідно з статтею 203 Господарського кодексу України та статтею 602 Цивільного кодексу України), то друга сторона вправі звернутися до господарського суду з позовом про примусове виконання зобов`язання першою стороною в натурі або про застосування інших способів захисту, встановлених законом.

Відповідачем не надано доказів оскарження вимоги про зарахування зустрічних вимог чи докази неможливості зарахування зустрічних вимог, зазначених у заяві позивача від 26.05.2022.

В межах даної справи суд не досліджує правомірності правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог від 26.05.2022 року, а констатує лише факт його вчинення.

Частиною 3 статті 328 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що частково не підлягає виконанню.

Ухвалою суду від 09.11.2022 року про призначення судового засідання на 15.11.2022 року судом повідомлено лише ОСОБА_1 шляхом направлення ухвали на її електронну адресу.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами ТОВ "Торговий дім Севеко" про те, що його було позбавлено можливості скористатися наданими йому процесуальними правами щодо подання заперечень на вказану заяву.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 277 Господарського процесуального кодексу України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто господарським судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи відсутність доказів належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду цієї заяви, колегія суддів приходить до висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

По суті рішення суду є вірним. Заява ОСОБА_1 задоволена обгрунтовано, що є підставою для ухвалення колегією суддів аналогічного рішення за результатом апеляційного перегляду справи.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст.269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 15.11.2022 року у справі №904/166/14 скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що частково не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати наказ господарського суду Дніпропетровської області від 17.02.2017 року у справі №904/166/14 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Севеко" (03026, м. Київ, провулок Охотський, будинок 1-Б, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 5 495 600,00 грн. вартості частини майна, 665 705,74 грн. трьох процентів річних, 5 511 485,00 грн. інфляційних втрат, 3205,00 грн. витрат зі сплати судового збору, 23 971,20 грн. витрат на оплату судової експертизи, таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення грошових коштів у сумі 2 382 654,00 грн.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги віднести на скаржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Постанова складена у повному обсязі 04.08.2023 року.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя В.Ф.Мороз