РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.08.2023Справа № 910/8909/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукаса А.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Стенкор» (вул. Набережна Перемоги, буд. 38, м. Дніпро, 49094; ідентифікаційний код 41557466)

до Державного підприємства «Завод 410 ЦА» (пр. Повітрофлотський, 94, м. Київ, 03151; ідентифікаційний код 01128297)

про стягнення 640 177, 31 грн,

без виклику представників учасників справи,

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

1. Стислий виклад позиції Позивача

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Стенкор» (далі за текстом - ТОВ «Стенкор», Позивач, Продавець) з позовом до Державного підприємства «Завод 410 ЦА» (далі за текстом - ДП «Завод 410 ЦА», Відповідач, Покупець) про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу № УМТЗ-21-141/2 від 19.05.2021 (далі за текстом - Договір) в розмірі 640 177, 31 грн, яка складається із суми основного боргу - 428 904 грн, 3 % річних - 23 760, 11 грн, інфляційних втрат - 150 956, 48 грн та пені - 36 556, 72 грн.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що ним виконано умови Договору та здійснено поставку товару на суму 428 904 грн, який станом на дату звернення до суду не оплачено Відповідачем, що і стало підставою для звернення до суду з позовом.

За прострочення виконання Відповідачем грошового зобов`язання Позивачем нараховано пеню, 3 % річних та інфляційні втрати.

У поданій відповіді на відзив Позивачем звертається увага суду на те, що зобов`язання з оплати настало задовго до введення на території України воєнного стану, а Відповідач не повідомляв про існування форс-мажорних обставин, які унеможливлювали виконання Договору та які не мають преюдиційного характеру.

Позивачем заперечується можливість зменшення заявлених до стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Також Позивач просить суд стягнути з Відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

2. Стислий виклад позиції Відповідача

Із поданого Відповідачем відзиву на позовну заяву вбачається, що останнім заперечуються заявлені вимоги в частині нарахованої пені, 3 % річних та інфляційних втрат, при цьому сторона просить суд відмовити у задоволенні позову в цілому або ж зменшити розмір вказаних нарахувань до 10 %.

Крім того, суд вказує, що Відповідачем не заперечується факт отримання ним товару на суму 428 904 грн та зазначається, що зобов`язання з оплати у вказаній частині не виконано з огляду на форс-мажорні обставини (війна, карантин), простій на ДП «Завод 410 ЦА», призупинення дії трудових договорів з працівниками Відповідача.

3. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.06.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

06.07.2023 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву.

13.07.2023 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив.

04.08.2023 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшла заява Позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

19.05.2021 між Позивачем та Відповідачем укладено Договір, відповідно до пункту 1.1 якого Продавець зобов`язується по Договору поставити Покупцю товари, зазначені в Специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору або в заявці у разі поставки Товару до укладання цього Договору.

Поставка товарів здійснюється окремими партіями, згідно з заявкою Покупця переданої Продавцю факсимільним зв`язком або електронною поштою. Номенклатурний перелік, асортимент, ціна, кількість товарів, що поставляється за цим Договором передбачені у Специфікаціях, або в заявці у разі поставки Товару до укладення цього Договору. (пункт 1.2. Договору)

Відповідно до пункту 3.1. Договору загальна ціна Договору на момент його укладання складає 629 004 грн, в тому числі і ПДВ 104 834 грн.

Відповідно до пункту 4.1. Договору розрахунки проводяться наступним чином:

- Продавець передає Покупцю рахунок для оплати замовленої продукції;

- Покупець згідно рахунків в рамках Специфікації (додатку), проводить платіж, умови оплати зазначаються в кожній Специфікації або в заявці у разі поставки Товару до укладання цього Договору окремо.

Оплата по Договору проводиться після проходження перевірки товаром ВТК та 615 Військового представництва Міністерства оборони України в разі його залучення, якщо інше не передбачено умовами Договору.

Специфікацією № 1 до Договору сторонами погоджено поставку товарів на суму 629 004 грн із зазначенням умов оплати: 100 % оплати протягом 30 банківських днів після поставки та проходження вхідного контролю на підприємстві Покупця.

Пунктом 7.2. Договору закріплено, що у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань за Договором щодо оплати Товару Покупець сплачує Продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного (простроченого) зобов`язання, вираженого в гривнях за кожний день прострочення у встановленому законом порядку.

Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і діє терміном на один рік, а в частині виконання зобов`язань (по оплаті та поставці) - до повного виконання їх Сторонами. (пункту 10.1. Договору).

На виконання умов Договору Позивачем виставлено Відповідачу рахунок-фактуру на оплату № 0001911 від 19.05.2021 на суму 629 004 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, в подальшому Позивачем здійснено 27.05.2021 поставку товару Відповідачу на суму 428 904 грн згідно видаткової накладної № 0000173 від 27.05.2021.

Суд вказує, що вказана видаткова накладна підписана уповноваженими представниками сторін без претензій та зауважень, що відповідно свідчить про належне виконання Позивачем обов`язку з поставки товару, прийняття такого товару Відповідачем та виникнення у останнього зобов`язання з його оплати.

При цьому факт поставки товару належної якості за видатковою накладною № 0000173 від 27.05.2021 Відповідачем не заперечується.

Враховуючи положення пункту 4.1. Договору та визначені Специфікацією умови оплати, суд вказує, що задля належного виконання умов Договору, Відповідач повинен був здійснити оплату поставленого товару у строк до 12.07.2021, а відтак прострочення виконання грошового зобов`язання почалося з 13.07.2021.

Судом встановлено, що Відповідачем до відзиву не додано доказів сплати на користь Позивача вказаної суми.

Так, Позивачем за період з 13.07.2021 по 17.05.2023 здійснено нарахування 3 % річних - 23 760, 11 грн, інфляційні втрати - 150 956, 48 грн та пеню - 36 556, 72 грн. за період з 13.07.2021 по 13.01.2022.

Заперечення Відповідача стосують здійснених Позивачем нарахувань пені, 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки згідно доводів Відповідача ним не виконано в повному обсязі грошове зобов`язання з наступних причин:

- пунктом 8.1. Договору закріплено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором у разі виникнення форс-мажорних обставин;

- запровадження на території України карантину Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»;

- введення в України воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»;

- простій для працівників Відповідача згідно наказу № 45 від 24.02.2022 «Про оголошення простою» та призупинення дії трудових договорів з працівниками відповідно до наказу від 24.03.2022 № 46;

Відтак, Відповідач вказує, що станом на дату подання відзиву на позовну заяву вказані вище форс-мажорні обставини продовжують тривати та унеможливлюють виконання розрахунку по Договору та є підставою для звільнення Відповідача від відповідальності.

Також Відповідач посилається на положення статті 233 ГПК України та просить суд врахувати інтереси Відповідача, кризові явища в економіці та специфічну діяльність Відповідача та зменшити розмір належних до сплати нарахувань Позивача.

На підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу Позивачем до матеріалів справи надано:

- договір про надання правової допомоги № 01/09 від 01.09.2022;

- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 15.10.2012;

- додаток № 1 від 01.09.2022 до договору про надання правової допомоги № 01/09 від 01.09.2022, яким визначено вартість послуг адвоката та закріплено порядок їх оплати - на підставі підписаного сторонами Акту приймання-передачі наданої правової допомоги протягом ста днів з моменту підписання акту або сплачується клієнтом наперед;

- Акт № 23 від 24.07.2023 приймання-передачі наданої правової допомоги на суму 10 000 грн, підписаний адвокатом та клієнтом (Позивачем) без зауважень та претензій, що відповідно свідчить про належне надання Позивачем послуг;

- Додаток № 1 до Акту № 23 від 24.07.2023 - розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу;

- рахунок - фактура № 000023 від 24.07.2023 на суму 10 000 грн.

При цьому суд зазначає, що Позивачем в попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат, які Позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом даної справи розмір витрат на професійну правничу допомогу визначено 30 000 грн.

Заперечення Відповідача щодо заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу у відзиві відсутні.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами Договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором надання поставки.

Частиною 7 статті 179 ГК України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно частини 1 статті 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Положення частини 1 статті 180 ГК України кореспондуються зі статтею 628 ЦК України.

Частинами 1, 3, 5 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень статтей 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається зі змісту частини 1 статті 265 ГК України та частини 1 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 ЦК України).

Відповідно до статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 663 ЦК України закріплено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар. (пункт 1 частини 1 статті 664 ЦК України)

З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи те, що зобов`язання Відповідача з оплати за Договором настало з 13.07.2021, суд дійшов висновку щодо правомірності заявлених вимог в частині стягнення суми основного боргу.

Частинами 1 та 2 статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Так, відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до частини 2 статті 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями згідно з частиною 1 статті 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі статтями 617 ЦК України, 218 ГК України особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками (постанова Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 904/6463/14 (3-216гс15)).

Суд вказує, що Договір укладено вже під час дії карантину, запровадженого з 12.03.2020 на всій території України постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із наступними змінами і доповненнями), а відтак у відповідності до пункту 8.1. Договору така обставина не може бути визнана судом форс-мажором.

Посилання Відповідача на наявність форс-мажорних обставин - запровадження на території Україні воєнного стану, на підтвердження чого надано лист ТПП України № 2021/02.0-7.1, суд вказує, що зобов`язання Відповідача з оплати настало до запровадження на території України воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що відповідно виключає можливість пов`язаності факту прострочення виконання грошового зобов`язання із воєнним станом з 24.02.2022 та пов`язаних з ним наслідків, в тому числі простій Відповідача та призупинення трудових відносин з працівниками останнього.

Суд погоджується з доводами Позивача, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Що стосується питання зменшення розміру пені, 3 % річних та інфляційних витрат до 10 %, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення неустойки.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Подібний висновок міститься у пункті 67 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 922/266/20.

Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Аналогічний висновок міститься у п. 23 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.05.2022 у справі № 910/10675/21.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 551 ЦК України, статтею 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 24.09.2020 у справі №915/2095/19, від 26.05.2020 у справі №918/289/19, від 19.02.2020 у справі №910/1199/19, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 21.09.2021 у справі № 910/10618/20.

Проаналізувавши доводи Відповідача в частині зменшення розміру пені суд дійшов висновку, що остання не перевищує заявлену до стягнення суму, а відтак не є значною, при цьому Відповідачем не обґрунтовано чого саме даний випадок є винятковим та не зазначено поважність причин не виконання грошового зобов`язання у визначений Договором строк, в тому числі з причин незадовільного майнового стану підприємства, що також не підтверджується належними доказами, а є виключно висловлюваннями Відповідача.

За сукупності зазначеного, судом не вбачається підстав для зменшення розміру пені за клопотанням Відповідача.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки останні виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

Вирішуючи питання зменшення нарахованих Позивачем сум 3 % річних та інфляційних втрат, суд притримується того, що заходи відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, передбачені статтею 625 ЦК України, не є неустойкою чи штрафними санкціями, тому не можуть бути зменшені судом на підставі статті 233 ГК України, статі 551 ЦК України.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03.04.2020 у справі № 920/653/19 та від 31.01.2022 у справі № 910/15116/18.

При цьому суд вказує, розмір відсотків річних у даній справі відповідає розміру, встановленому статтею 625 ЦК України, а відтак недоречним є посилання Відповідача на судову практику по справі № 902/417/18.

Що стосується витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі статтею 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із визначеними частиною 4 вказаної статті критеріями.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому суд вказує, що згідно частини 8 статті 252 ГПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Підсумовуючи викладене вище, враховуючи обсяг наданих Позивачем доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу та їхній фіксований розмір, суд дійшов висновку, що заявлені витрати в розмірі 10 000 грн є співмірними зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та ціною позову, що за своєю сукупністю є підставою для їх відшкодування Відповідачем в повному обсязі.

Частинами 1-2 статті 74 ГПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин 1-3 статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

З огляду на встановлені судом обставини за сукупність наявних доказів, суд дійшов висновку, що Відповідачем порушено умови Договору в частині здійснення оплати за поставлені товари у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Судові витрати у вигляді судового збору та витрат на професійну правничу допомогу відповідно до статті 129 ГПК України на Відповідача.

Kеруючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, 123, 129, статтями 236-238, статтями 240 та 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Стенкор» - задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства «Завод 410 ЦА» (пр. Повітрофлотський, 94, м. Київ, 03151; ідентифікаційний код 01128297) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Стенкор» (вул. Набережна Перемоги, буд. 38, м. Дніпро, 49094; ідентифікаційний код 41557466) основний борг - 428 904 (чотириста двадцять вісім тисяч дев`ятсот чотири) грн 3 % річних - 23 760 (двадцять три тисячі сімсот шістдесят) грн 11 коп, інфляційні втрати - 150 956 (сто п`ятдесят тисяч дев`ятсот п`ятдесят шість) грн 48 коп, пеню - 36 556 (тридцять шість тисяч п`ятсот п`ятдесят шість) грн 72 коп., судовий збір 9 602 (дев`ять тисяч шістсот дві) грн 66 коп. та витрати на професійну правничу допомогу - 10 000 (десять тисяч) грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано: 08.08.2023

Суддя Антон ПУКАС