ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/2403/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Сулімовської М.Б., за участю секретаря судового засідання Толкунової М.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (, 01135, м. Київ, пр. Перемоги, 14) в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Одеського морського порту) (, 65026, м. Одеса, Митна пл., 1)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоосфера" (, 65020, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, буд. 76, офіс 2)

про стягнення 461870,51 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Полубоярова К.В., в порядку самопредставництва

від відповідача: не з`явився

Позивач Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Одеського морського порту) звернувся до Господарського суду Одеської області із позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоосфера" про стягнення 461870,51 грн. заборгованості за Договором №3005-П-ОДФ-20 про допуск до об`єктів портової інфраструктури.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов укладеного між сторонами договору №3005-П-ОДФ-20 від 11.08.2020 в частині повної та своєчасної оплати за надані послуги.

Ухвалою від 09.06.2023 відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження; призначено судове засідання на 06.07.2023; встановлено сторонам строк на подання заяв по суті справи.

Ухвала суду про відкриття провадження, направлена відповідачу за адресою, відомості щодо якої містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, отримана уповноваженою особою відповідача, що підтверджено повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення (поштове повідомлення від 26.06.2023 за вх. ГСОО №14432/23).

Ухвалою суду від 06.07.2023 розгляд справи відкладено; призначено розгляд справи на 27.07.2023.

Ухвала суду від 06.07.2023, направлена відповідачу, повернулась до суду з відміткою поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою".

Суд враховує, що відповідно до п.5 ч.6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

При цьому суд зауважує, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками "адресат вибув", "адресат відсутній" і т. п., з врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б, від 21.01.2021 у справі №910/16249/19, від 19.05.2021 у справі №910/16033/20, від 20.07.2021 у справі №916/1178/20).

В судове засідання 27.07.2023 з`явився представник позивача, який підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Відповідач явку уповноваженого представника в жодне судове засідання не забезпечив, відзив на позовну заяву не надав, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило.

Таким чином, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов у встановлений судом строк.

Разом з тим, стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України, яка кореспондується із ч.2 ст.178 цього Кодексу, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

З урахуванням наведеного, розгляд справи проводився за наявними матеріалами.

Відповідно до ст.233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 27.07.2023, на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

в с т а н о в и в:

Як слідує з матеріалів справи та встановлено судом, 11.08.2020 між Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Одеського морського порту) (далі - адміністрація) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Зоосфера" (далі - користувач) було укладено Договір №3005-П-ОДФ-20, за умовами п 1.1. та 1.2. якого предметом договору є надання користувачу послуг з користування об`єктами портової інфраструктури (далі - послуги), які закріплені за адміністрацією та знаходяться на її балансі, з метою можливості забезпечення максимально ефективного виробничого процесу, та які зазначені в Додатках № 1-2, №1-4 (далі - об`єкти інфраструктури), що є невід`ємною частиною цього договору. Користувач сплачує плату адміністрації за надані послуги в порядку та на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 2.1.- 2.6. договору, вартість послуг, особливості порядку розрахунків визначено в Додатках № 1-2, №1-4, які є невід`ємними частинами цього договору. Податок на додану вартість нараховується відповідно до чинного законодавства України. Оплата за користування об`єктами інфраструктури здійснюється на підставі рахунку адміністрації та акту наданих послуг. Нарахування плати за послуги здійснюється за вільними цінами (тарифами) Одеської філії Адміністрації, що діють на момент надання відповідних послуг, якщо інше не передбачено чинним законодавством України. Адміністрація здійснює виставлення рахунку по об`єктах інфраструктури, відповідно до підписаних додатків до цього договору, протягом 5 робочих днів місяця наступного за розрахунковим, крім виставлення рахунків за послуги згідно Додатка №1-2, за яким адміністрація виставляє передплатний рахунок не пізніше 10 числа місяця надання послуги.

Рахунки на оплату та Акти наданих послуг адміністрації передаються користувачу наступним чином: передаються безпосередньо уповноваженому представнику користувача під підпис у реєстрі пред`явлених рахунків; та/або направляються користувачу іншим загальноприйнятим способом (поштою, кур`єрською поштою тощо).

Адміністрація може застосувати будь-який з описаних способів передачі рахунку та Акту наданих послуг або кілька способів. Застосування одного з описаних способів визнається сторонами достатнім з боку адміністрації для забезпечення оплати користувачем такого рахунку та підписанням ним акту наданих послуг. У випадку виникнення спорів щодо одержання користувачем рахунку на оплату та Акту наданих послуг адміністрації, рахунок та акт вважаються переданими та одержаними користувачем, а тягар доказування того, що рахунок та акт не були одержані, несе користувач.

За умовами п. 2.7., 2.8. договору, користувач зобов`язується сплатити рахунки за послуги, надані адміністрацією, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок адміністрації протягом 15 банківських днів з дати виставлення рахунку, а за послуги адміністрації, відповідно до Додатку № 1-2, перераховувати передоплату у розмірі місячної плати до 25 числа місяця надання послуги (оплачуваного місяця). У разі невиконання користувачем цих умов адміністрація достроково в односторонньому порядку має право припинити дію договору з першого числа місяця, наступного за місяцем надання послуги, а користувач повинен негайно вивести плавзасіб з акваторії Одеського морського порту. Користувач повинен підписати отриманий від адміністрації Акт наданих послуг протягом 3 робочих днів з дати оформлення такого Акту. Якщо у цей строк користувач не повернув підписаний Акт наданих послуг або не надав свої зауваження, цей Акт наданих послуг вважається сторонами погодженим (підписаним).

В п.п. 2.12., 2.13. договору сторони дійшли згоди про те, що нарахування плати за додаткові послуги (роботи) адміністрації здійснюється відповідно затверджених та діючих вільних тарифів (цін) адміністрації на дату надання (виконання) такої послуги (роботи). Вартість послуг підлягає перегляду у разі зміни ціноутворюючих факторів та державних регульованих цін і тарифів. При цьому адміністрація сповіщає про такі зміни користувача шляхом опублікування їх на офіційному сайті та/або електронною поштою, факсом.

Згідно з п.п. 3.1.5. п. 3.1. договору, адміністрація має право отримувати оплату за користування об`єктом (ами) інфраструктури в розмірах і строки, передбачені цим договором.

Підпунктом 3.4.1. пункту 3.4. договору визначено, що користувач зобов`язаний здійснювати оплату за користування об`єктом (ами) інфраструктури на умовах, у порядку та у строки, встановлені цим договором.

Відповідно до п.п. 5.1.- 5.4. договору, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим договором. Порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору. Сторона не несе відповідальності за порушення договору, якщо воно сталося не з її вини (умислу чи необережності). Сторона вважається невинуватою і не несе відповідальності за порушення договору, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання цього договору. Відповідальність сторін за порушення зобов`язань по цьому договору визначається умовами цього договору та чинним законодавством України. У випадку несвоєчасної сплати послуг, адміністрація має право вимагати від користувача сплати на користь адміністрації пені у вигляді подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення до повної сплати заборгованості, включаючи день сплати.

За умовами п. 8.1., цей договір набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками і діє до 31 грудня 2020 року, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Умови цього договору, згідно ст. 631 ЦК України, застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладання, а саме з 01.08.2020. Користувач повинен забезпечити звільнення причалу не пізніше 31.12.2020 та виведення плавзасобу з акваторії Одеського морського порту. Припинення дії договору не звільняє сторони від виконання всіх існуючих на день його припинення зобов`язань та сплати штрафних санкцій, які виникли під час дії договору.

Відповідно до п. 9.1. договору, якщо інше прямо не передбачено цим договором або чинним законодавством України, зміни в цей договір можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін, які оформлюються відповідною Додатковою угодою до цього договору. Зміни у цей договір набирають чинності з моменту належного оформлення сторонами відповідної Додаткової угоди до цього договору, якщо інше не встановлено у самій Додатковій угоді, цьому договорі або у чинному законодавстві Україні.

Пунктом 9.2. договору передбачено, що додаткові угоди та додатки до цього договору є його невід`ємними частинами і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані сторонами та скріплені печатками.

Згідно з розділом 11 договору, невід`ємною частиною цього договору є: Додаток №1-2; доповнення № 1 до Додатку № 1-2, додаток №1-4.

Договір підписано уповноваженими представниками обох сторін без зауважень, підписи скріплено печатками.

Додатком №1-2 до договору сторони дійшли згоди, що адміністрація надає послуги користувачу з надання права експлуатації об`єктами інфраструктури адміністрації, а саме: використання причалу для можливості доступу до суден (споруд) з метою їх постачання провіантом, виконання ремонтних робіт та інше, а також для доступу для механізмів, тимчасове розміщення механізмів на підкранових або залізничних коліях, тимчасове розміщення (та/або зберігання майна), доковий пірс (причали № 15-16-з (інв. № 102097).

Пунктом 2 цього Додатку №1-2 до Договору від 11.08.2020 №3005-П-ОДФ-20 визначено, що порядок розрахунків та складання і підписання Акту наданих послуг здійснюється наступним чином: вартість послуг, що надаються адміністрацією, становить 16750,09 грн. на місяць, без урахування ПДВ, згідно Доповнення №1 до Додатку № 1 -2 до договору від 11.08.2020 №3005-П-ОДФ-20. Нарахування плати за послуги, вказані у п. 1. цього додатку, здійснюються за вільними цінами (тарифами) адміністрації, що діють на момент надання відповідних послуг та які затверджені Одеською філією ДП "Адміністрація морських портів України". У разі зміни вільних цін (тарифів), оплата користувачем наданих йому послуг проводиться за новими тарифами, без внесення змін у цей договір. Відомості про зміну діючих вільних цін (тарифів) користувач отримує повідомленням на електронну пошту або на поштову (юридичну) адресу, зазначену в цьому договорі. У випадку, якщо договір діяв протягом періоду, який становить менше місяця, плата визначається як за повний місяць у розмірі, вказаному у п. 2.1. цього Додатку.

Вище вказаний додаток підписаний та скріплений печатками без будь-яких зауважень.

Доповненням № 1 до Додатку №1-2 до договору від 11.08.2020 №3005-П-ОДФ-20 передбачений розрахунок вартості послуг з користування об`єктами портової інфраструктури (а.с. 35).

Додатком №1-4 до договору сторони дійшли згоди, що адміністрація надає послуги користувачу з надання права експлуатації користувачем гідротехнічної споруди адміністрації для відстою біля гідротехнічної споруди суден, плавзасобів та іншого майна користувача (судна "Зоосфера"). Послуги по експлуатації гідротехнічної споруди для відстою біля гідротехнічної споруди суден, плавзасобів та іншого майна не застосовуються у разі виконання навантажувально-розвантажувальних робіт та бункерування (налив рідкого палива). Послуги по експлуатації гідротехнічної споруди для відстою суден, плавзасобів та іншого майна тощо надаються користувачу біля гідротехнічної споруди "Доковий пірс (причали № 15-16 з)" (інв. № 102097).

Пунктом 2.1 Додатку №1-4 передбачено, що нарахування плати за послуги суднам, плавзасобам та іншому майну здійснюється адміністрацією за вільними тарифами, якщо інше не передбачене вимогами наказу Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013 № 316, ПДВ нараховується відповідно до чинного законодавства України.

Вище вказаний додаток підписаний та скріплений печатками без будь-яких зауважень.

Також в матеріалах справи наявні додаткові угоди, в яких сторони погоджували внести зміни до договору , зокрема:

- додатковою угодою від 12.01.2022 сторони продовжили строк дії договору до 31.03.2021;

- додатковою угодою від 31.03.2021 сторони продовжили строк дії договору до 31.05.2021;

- додатковою угодою від 31.05.2021 сторони продовжили строк дії договору до 30.06.2021;

- додатковою угодою від 30.06.2021 сторони продовжили строк дії договору до 31.07.2021;

- додатковою угодою від 30.07.2021 сторони продовжили строк дії договору до 31.08.2021;

- додатковою угодою від 31.08.2021 сторони продовжили строк дії договору до 31.10.2021.

29.10.2021 між сторонами підписана Додаткова угода до договору, в якій сторони погодили внести зміни в окремі пункти договору, зокрема, до пункту 8.1. договору, виклавши його в наступній редакції: "8.1. Цей договір набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками і діє до 31 січня 2022 року, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Умови цього договору, згідно ст.631 ЦК України, застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладання, а саме з 01.08.2020. Користувач повинен забезпечити звільнення причалу не пізніше 31.01.2022 та виведення плавзасобу з акваторії Одеського морського порту."

31.01.2022 між сторонами підписана Додаткова угода до договору, в якій сторони погодили внести зміни в окремі пункти договору, зокрема, до пункту 8.1. договору, виклавши його в наступній редакції: "8.1. Цей договір набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками і діє до 31 березня 2022 року, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Умови цього договору, згідно ст.631 ЦК України, застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладання, а саме з 01.08.2020. Користувач повинен забезпечити звільнення причалу не пізніше 31.03.2022 та виведення плавзасобу з акваторії Одеського морського порту."

31.03.2022 між сторонами підписана Додаткова угода до договору, в якій сторони погодили внести зміни в окремі пункти договору, зокрема, до пункту 8.1. договору, виклавши його в наступній редакції: "8.1. Цей договір набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками і діє до 31 грудня 2022 року, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Умови цього договору згідно ст.631 ЦК України, застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладання, а саме з 01.08.2020. Користувач повинен забезпечити звільнення причалу не пізніше 31.12.2022 та виведення плавзасобу з акваторії Одеського морського порту."

Пунктами 2-4 Додаткових угод від 29.10.2021, 31.01.2022 та 31.03.2022 передбачено, що інші умови договору та додаткових угод до договору № 3005-П-ОДФ-20 від 11.08.2020, які не змінені цією Додатковою угодою, залишаються без змін і сторони підтверджують свої обов`язки по них. Додаткова угода до договору № 3005-П-ОДФ-20 від 11.08.2020 набуває чинності з моменту її підписання та скріплення підписів печатками сторін.Додаткова угода діє до закінчення терміну дії договору № 3005-П-ОДФ-20 від 11.08.2020 та є його невід`ємною складовою частиною.

Додаткові угоди підписані та скріплені печатками без будь-яких зауважень.

На виконання умов договору позивачем за надані послуги за період січень-грудень 2022 року було виставлено відповідачу до сплати щомісячні рахунки: № 580001 від 04.01.2022 на суму 27097,36 грн з ПДВ; № 580006 від 28.02.2022 на суму 27097,36 грн з ПДВ; № 580018 від 31.03.2022 на суму 27097,36 грн з ПДВ; № 580020 від 30.04.2022 на суму 27097,36 грн з ПДВ; № 580024 від 31.05.2022 на суму 27097,36 грн з ПДВ; № 580027 від 30.06.2022 на суму 27097,36 грн з ПДВ; № 580030 від 31.07.2022 на суму 27097,36 грн з ПДВ; № 580032 від 31.08.2022 на суму 27097,36 грн з ПДВ; № 580041 від 03.10.2022 на суму 27097,36 грн з ПДВ; № 580052 від 02.11.2022 на суму 27097,36 грн з ПДВ; № 580065 від 03.12.2022 на суму 27097,36 грн з ПДВ; № 580068 від 28.12.2022 на суму 27097,36 грн з ПДВ; № 620084 від 31.01.2022 на суму 633,70 грн з ПДВ; № 620132 від 28.02.2022 на суму 576,56 грн з ПДВ; № 620156 від 31.03.2022 на суму 644,12 грн з ПДВ; № 620163 від 30.04.2022 на суму 623,35 грн з ПДВ; № 620192 від 31.05.2022 на суму 644,12 грн з ПДВ; № 620221 від 30.06.2022 на суму 623,35 грн з ПДВ; № 620253 від 31.07.2022 на суму 805,21 грн з ПДВ; № 620276 від 31.08.2022 на суму 805,21 грн з ПДВ; № 620294 від 30.09.2022 на суму 779,23 грн з ПДВ; № 620314 від 31.10.2022 на суму 805,21 грн з ПДВ; № 620331 від 30.11.2022 на суму 779,23 грн з ПДВ; № 620348 від 31.12.2022 на суму 805,21 грн з ПДВ.

Також в матеріалах справи наявні Акти наданих послуг, складені за спірний період (а.с. 71-94).

При цьому, акти наданих послуг у період з січня по жовтень підписані між позивачем та відповідачем без будь-яких зауважень та скріплені печатками сторін.

На підтвердження направлення відповідачу актів наданих послуг та рахунків на оплату позивач надав розписку директора ТОВ "Зоосфера", копії рахунків з підписами директора відповідача на них, скриншоти з електронної пошти позивача.

В судовому засіданні представник позивача наголосила, що відповідачу неодноразово направлялись рахунки та акти наданих послуг, в свою чергу, за умовами п. 2.6. договору тягар доказування щодо одержання/ не одержання рахунків та актів несе саме відповідач.

Водночас суд зауважує, що за своєю правовою природою рахунок на оплату не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку своєчасної оплати послуг.

20.01.2022 відповідач направив позивачу лист, в якому гарантував позивачу оплату відповідно до виставлених рахунків та у разі порушення термінів оплати зобов`язався сплатити пеню.

28.03.2022 та 28.12.2022 ТОВ "Зоосфера" також звертався до позивача з листами, в яких гарантував здійснити оплату за цим договором.

16.01.2022 позивач звернувся до відповідача із претензією, в якій вимагав від останнього сплатити заборгованість за період січень-грудень у розмірі 333692,82 грн. Вище вказану претензію було направлено поштою листом з описом вкладення, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення (а.с. 109).

Претензія залишена відповідачем без відповіді та належного реагування, що і зумовило звернення позивача до суду із даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, керуючись принципом верховенства права та права на судовий захист, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст.11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї ж статті, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом ч.1 ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч.1 ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.

Статтями 525, 526 і 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами Договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є договором надання послуг, який підпадає під правове регулювання Глави 63 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

За умовами ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч.1 ст. 548 Цивільного кодексу).

У відповідності до положень ч. 1, 3 ст. 6, ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Також сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України, зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін і погоджених ними умов, у яких закріплюються їхні права та обов`язки, що складають зміст договірного зобов`язання.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що між позивачем та відповідачем на підставі Договору про допуск до об`єктів портової інфраструктури № 3005-П-ОДФ-20 від 11.08.2020 виникли зобов`язальні правовідносини, згідно з якими позивач зобов`язався надавати відповідачу послуги, а відповідач, в свою чергу, зобов`язався здійснювати оплату за надані послуги.

При цьому, відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, отримані у спірному періоді послуги у встановленому порядку не заперечив, кошти за надані послуги в повному обсязі згідно рахунків не сплатив.

Отже, приймаючи до уваги встановлення судом під час розгляду справи обставини наявності у відповідача заборгованості перед позивачем у спірний період на підставі Договору про допуск до об`єктів портової інфраструктури № 3005-П-ОДФ-20 від 11.08.2020 у розмірі 333692,82 грн., враховуючи, що бездіяльність відповідача, яка виражається у несплаті цих коштів, суперечить вищевказаним нормам права та договору, а також те, що в установленому порядку відповідач обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, суд дійшов висновку, що позов в цій частині є обґрунтованим, нормативно та документально доведеним, та підлягає задоволенню.

Водночас, окрім основного боргу в розмірі 333692,82 грн., позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача 75049,01 грн. пені, 8738,14 грн. 3% річних, 44390,54грн. інфляційних втрат.

Так, згідно п.п.5.1., 5.3. та 5.4. договору, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим договором. Порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору. Відповідальність сторін за порушення зобов`язань по цьому договору визначається умовами цього договору та чинним законодавством України. У випадку несвоєчасної сплати послуг адміністрація має право вимагати від користувача сплати на користь адміністрації пені у вигляді подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення до повної сплати заборгованості, включаючи день сплати.

У відповідності до ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст.218 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. Суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

Частиною 1 статті 216 та частиною 2 статті 217 Господарського кодексу України передбачена господарсько-правова відповідальність учасників господарських відносин за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому цим Кодексом, іншими законами та договором, у вигляді відшкодування збитків, штрафних санкцій та оперативно-господарських санкцій.

У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором згідно з ч.4 ст. 231 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

З огляду на те, що сторонами шляхом свого волевиявлення у пунктах 5.1., 5.3, 5.4. договору погоджено порядок та розмір нарахування відповідних штрафних санкцій за порушення взятих на себе зобов`язань, перевіривши розрахунок заявлених до стягнення штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку щодо правомірності заявлених позивачем вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат на підставі вище вказаних пунктів укладеного між сторонами договору, а тому задовольняє позовні вимоги в цій частині у повному обсязі.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За приписами ст.16 цього Кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року) (рішення Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України").

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України", рішення від 10.02.2010).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

За приписами ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, господарський суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Так з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоосфера" на користь позивача Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Одеського морського порту) підлягає стягненню 333692,82 грн. основного боргу, 75049,01 грн. пені, 8738,14 грн. 3% річних, 44 390,54 грн. інфляційних втрат.

У зв`язку із задоволенням позову витрати по сплаті судового збору за розгляд позову, відповідно до вимог ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоосфера" (, 65020, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, буд. 76, офіс 2) на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (, 01135, м. Київ, пр. Перемоги, 14) в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Одеського морського порту) (, 65026, м. Одеса, Митна пл., 1) - 333692 (триста тридцять три тисячі шістсот дев`яносто дві) грн. 82 коп. основного боргу, 75049 (сімдесят п`ять тисяч сорок дев`ять) грн. 01 коп. пені, 8738 (вісім тисяч сімсот тридцять вісім) грн. 14 коп. 3% річних, 44390 (сорок чотири тисячі триста дев`яносто) грн. 54 коп. інфляційних втрат, 6928 (шість тисяч дев`ятсот двадцять вісім) грн. 06 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Суддя М.Б. Сулімовська

Згідно з ч.ч.1, 2ст.241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення у порядку, передбаченому ст.257 ГПК України.

Повне рішення складено і підписано 01.08.2023.