ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2023 року Справа № 926/1962/23
За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до відповідача Чернівецької міської ради

про визнання права власності на нерухоме майно, самочинно збудоване

Суддя Проскурняк О.Г.

Секретар судового засідання Паращук Д.В.

Представники сторін:

Від позивача адвокат Веселий В.С.

Від відповідача не з`явився.

СУТЬ СПОРУ: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Чернівецької області із позовом до відповідача Чернівецької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно, самочинно збудоване.

Позов обґрунтований тим, що у позивача у приватній власності перебуває земельна ділянка розміром 0,8098 га. за адресою АДРЕСА_1 з кадастровим номером 73101366:38:001:0001, а також будівля заг. площ. 945,70 кв. м. за адресою

АДРЕСА_2 період з 2001-2010 років на належні йому земельній ділянці самочинно збудував: прохідну літеру Е, склад літера К, склад літера Л, вбиральні літери М, навіс літера З, огорожі № 6-7, криниці № 8, вигрібну яму № 9-12, шляхом прибудови складу площі механічних майстерень (бокс). Внаслідок добудови, механічні майстерні (бокс) літера Б збільшилась на 57,10 кв. м. та становить 591,2 кв. м.

Згідно заключення будівельно-технічної експертизи № 14 від 31 січня 2022 року виконаного судовим експертом СП «Західно-українським експертно-консультативним центром» , нежитлові будівлі-добудови до механічної майстерні літера Б4-1, прохідна літера Е-1 та склади літери К-1, Л-1, які розташовані в АДРЕСА_1 , відповідають архітектурно-будівельним нормам і в подальшому їх використання за призначенням можливе.

Позивач вказує, що ФОП ОСОБА_1 звернувся до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради із письмовою заявою про прийняття в експлуатацію самовільного будівництва нежитлових приміщень на належній позивачу земельній ділянці, проте останній відмовив позивачу в прийнятті в експлуатацію самочинно збудованих об`єктів, у зв`язку з тим, що на даний час законодавством не передбачено механізму та умов прийняття самочинно збудованих об`єктів, окрім рішення суду.

З огляду на те, що самочинно побудовані нежитлові приміщення збудовані із дотриманням державних будівельних норм та не порушує права інших осіб та громади, позивач на підставі статті 376 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) звернувся до суду з даним позовом.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 травня 2023 року, судову справу № 926/1962/23 передано на розгляд судді Проскурняку О.Г.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 15 травня 2023 року залишено позовну заяву без руху.

Ухвалою суду від 26 травня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. підготовче засідання призначено на 13 червня 2023 року.

13 червня 2023 року до канцелярії суду надійшов відзив Чернівецької міської ради на позов, в якому представник останньої вказує, що позов про визнання права власності на самочинно здійснене будівництво можливо задовольнити за умови дотримання всієї процедури та в разі не порушення права інших осіб.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 13 червня 2023 року підготовче засідання у справі № 926/1962/23 відкладено на 10 липня 2023 року.

Ухвалою суду від 10 липня 2023 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів; закрито підготовче провадження у справі № 926/1962/23; призначено справу до розгляду по суті на 24 липня 2023 року.

Адвокат позивача в судовому засіданні 24 липня 2023 року просив суд задовольнити позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач явку належного представника в судове засідання 24 липня 2023 року вкотре не забезпечив. При цьому, до початку судового засідання до канцелярії суду надійшло клопотання відповідача про розгляд справи без участі представника останнього.

Згідно частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача за наявними в ній матеріалами.

В порядку статей 8, 222 Господарського процесуального кодексу України, здійснювалося фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів (аудіозапис).

На виконання вимог статті 223 Господарського процесуального кодексу України, складено протоколи судового засідання, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до статті 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 24 липня 2023 року відповідно до статті 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, встановивши фактичні обставини у справі, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, дослідивши та оцінивши в сукупності надані докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши думку представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно статті 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 319 ЦК України унормовано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Також за змістом статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованого Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 1 статті 328 ЦК України унормовано, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до відомостей з державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЧВ № 038889 та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_1 належить земельна ділянка розміром 0,8098 га. за адресою АДРЕСА_1 з кадастровим номером 73101366:38:001:0001, а також будівля заг. площ. 945,70 кв. м. за адресою АДРЕСА_1

29 листопада 2001 року між Відкритим акціонерним товариством Чернівецький домобудівний комбінат та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу АЕЕ № 371230, згідно якого ОСОБА_1 став власником будівель і споруд заг. площ. 945,70 кв. м., що знаходяться в АДРЕСА_1 , а саме: механічні майстерні літ. А заг. площ. 263,3 кв. м.; механічні майстерні (бокс) літ. Б заг. площ. 534,1 кв. м.; автозаправка літера літ. В заг. площ. 9 кв. м.; автозаправка (склад) літера Г заг. площею 139,3 кв. м.; службові приміщення літ. Д; відстійна яма І; бензоколонки ІІ; естакада ІІІ; огорожа № 1, 2, 3, 4, 5; колодязь № 4.

Як вбачається із пояснень позивача та не заперечується відповідачем, в період 2001 2010 років, позивачем на належній йому земельній ділянці самовільно збудовано: прохідну літеру Е; склад літера К; склад літера Л; вбиральні літера М; навіса літера З; огорожі № 6-7; криниці № 8; вигрібну яму № 9-12. Внаслідок прибудови складу, площа механічних майстерень (бокс) літера Б збільшилась на 57,10 кв. м. та становить 591,2 кв. м.

Позивач підтверджує відсутність у нього будь-яких дозвільних документів на проведення такої реконструкції та будівництво нерухомого майна.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема шляхом визнання права.

Таким чином, суд констатує, що зведення нежитлових приміщень на земельній ділянці, що перебуває у приватній власності позивача, є самочинним будівництвом, на яке позивач просить визнати право власності.

При цьому, учасниками справи не доведено, а у матеріалах справи відсутні судові рішення про знесення самочинно збудованих приміщень, на які позивач просить визнати право власності у межах цього спору.

За приписами частини 1 статті 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, нормами статті 375 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

Для підтвердження права власності на належне майно та отримання витягу з державного реєстру прав та їх обтяжень, ОСОБА_1 звернувся із відповідною заявою до державного реєстратора прав на нерухоме майно Чернівецької міської ради. 28 жовтня державний реєстратор прийняв рішення № 61248181 про зупинення розгляду заяви через відсутність впорядкованої адреси.

05 листопада 2021 року позивач звернувся до Чернівецької міської ради із заявою про уточнення адреси об`єкта нерухомості.

Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 908/27 від 23 листопада 2021 року присвоєно адресу АДРЕСА_3 ) механічній майстерні літ. А площею 262,70 кв. м., механічній майстерні з боксами літ. Б площею 534,10 кв. м., автозаправці літ. В площею 9,00 кв. м. автозаправці (склад) літ. Г площею 139,30 кв. м., навісу літ. З, складу літ. К, складу літ. Л, вбиральні літ. М, огорожі № 1-3, 5-7, криниці № 4,8, вигрібним ямам № 9-12, естакаді ІІІ, які розташовані на приватній земельній ділянці площею 0,8098 га. (кадастровий номер :38:001:0001), власником яких є ОСОБА_1 , у зв`язку із впорядкуванням адреси.

Після надання позивачем рішення Чернівецької міської ради від 23 листопада 2021 року про уточнення адреси, державний реєстратор прав на нерухоме майно винесла рішення № 62225786 від 13 грудня 2021 року про відмову у державній реєстрації права власності на будівлі, що розташовані у АДРЕСА_1 за суб`єктом ОСОБА_1 .

Згідно частини 1 статті 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. При цьому, позивач підтверджує відсутність у нього будь-яких дозвільних документів на будівництво нерухомого майна.

Частиною 2 статті 376 Цивільного кодексу України унормовано, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

В той же час, в окремих випадках стаття 376 ЦК України передбачає можливість визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно в разі наявності обставин, передбачених частинами третьою, п`ятою цієї статті.

Разом з тим, суд виходить з того, що стаття 331 ЦК України визначає загальні підстави та порядок набуття права власності на новостворене майно, яке побудоване з дотриманням встановленого законодавством порядку, тобто при наявності всіх необхідних дозволів та актів, однак не регулює правовий режим самочинного будівництва.

Водночас, поняття самочинного будівництва, а також правові підстави та умови визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно визначені саме в статті 376 ЦК України, яка є спеціальною в регулюванні спірних правовідносин, оскільки унормовує відносини, що виникають у тих випадках, коли вимоги закону та інших правових актів при створенні нової речі (самочинному будівництві) були порушені.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.10.2018 (справа № 11/173-06).

Згідно висновку № 14 від 31 січня 2022 року будівельно технічної експертизи, що проводилась спільним підприємством Західно-Український Експертно-Консультативний Центр, нежитлові будівлі добудова до механічної майстерні літ Б4-І, прозідна літ. Е-І та склади літ. К-І, Л-Іякі розташовані в АДРЕСА_1 відповідають архітектурно-будівельним, санітарним та протипожежним нормам і в подальшому їх користування за призначенням можливе.

Згідно положень частини 2 статті 331 Цивільного кодексу України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

За приписами частини 2 статті 5 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону.

06 травня 2022 року позивач звернувся до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради із заявою про прийняття в експлуатацію самовільно збудованих об`єктів.

У відповідь на звернення позивача, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради відповіла листом № К-70/18-01/11 від 31 травня 2022 року про відмову у прийнятті в експлуатацію самочинно побудованих будівель, оскільки на час розгляду заяви механізму та умов прийняття в експлуатацію об`єктів збудованих самочинно, окрім як за рішенням суду, чинним законодавством не передбачено.

Відтак, відмова Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради у прийняття в експлуатацію самочинно збудовані приміщення стала підставою для звернення із цим позовом до суду.

Відповідно пункту 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №461, у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта.

Згідно частини 3 статті 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

З вказаної правової норми вбачається, що право власності на самочинне будівництво може бути визнано за умови відведення для цієї мети в установленому порядку забудовнику земельної ділянки або якщо особа, яка здійснила таке будівництво, отримає в установленому порядку земельну ділянку розташовану під збудованим нерухомим об`єктом, такого цільового призначення, яке передбачає можливість будівництва на ній відповідного об`єкту, а також за умови відсутності заперечень з боку власника земельної ділянки (частина 4 статті 376 ЦК України) та відсутності порушення в результаті самочинної забудови прав інших осіб.

У пункті 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» (далі - постанова ВССУ) роз`яснено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК).

Позивачем долучено до матеріалів справи письмові листи та заяви власників суміжних земельних ділянок, в яких зазначено, що в них немає претензій до будівель та споруд, які межують з їх власністю та належать ОСОБА_1 .

Відтак, судом встановлено, що самочинно збудовані нежитлові приміщення на земельній ділянці, що належить відповідачу відповідають архітектурно-будівельним, санітарним та протипожежним нормам, а також не порушують права та інтереси інших осіб.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно підлягають задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання позивача вчини дії щодо звернення до компетентного органу для прийняття в експлуатацію збудованих об`єктів.

Згідно частини 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частини 2 статті 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушення.

Діяльність суду по захисту порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу відбувається в різних процесуальних формах, основною з яких є позовна. Позов - це: - звернена через суд до відповідача матеріально-правова вимога про поновлення порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, який здійснюється в певній, визначеній законом процесуальній формі - засіб судового захисту - форма звернення заінтересованої особи до суду з проханням вирішити правовий конфлікт.

Відтак, на думку суду, позовна вимога зобов`язати позивача подати в установленому порядку декларацію про готовність об`єкта до прийняття в експлуатацію до уповноваженого органу в порядку визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 р. № 461 (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2015 р. № 750) суперечить самій конструкції та мети судового захисту, адже позовна вимога повинна бути спрямована саме до відповідача, з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів позивача.

Щодо розподілу судових витрат.

Частиною 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог статті 129 ГПК України.

Відповідно до частин 1 статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, відповідно до частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи те, що позивач без дозвільних документів здійснив самочинне будівництво, чим порушив законодавчо встановлений порядок будівництва будівель та споруд, суд вирішив залишити за позивачем витрати зі сплати судового збору.

Керуючись статтями 2, 4, 5, 194, 196, 219, 222, 232 - 240 Господарського процесуального кодексу України суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2.Визнати за Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (код ЄДРЮО, ФОП та ГФ НОМЕР_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) право власності на: нежитлову будівлю (склад) літера Б4-1 загальною площею 57,10 кв. м. та нежитлову будівлю (прохідна) літера Е1 загальною площею 10,40 кв. м. на АДРЕСА_4 ) м. Чернівці.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 01 серпня 2023 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Західного апеляційного господарського суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.Г. Проскурняк