03.08.2023Справа № 910/3323/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., за участі секретаря судового засідання Саруханян Д.С., розглянувши заяву Корпорації "ТСМ Груп" про ухвалення додаткового рішення у справі
за позовом Корпорації "ТСМ Груп"
до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція"
про стягнення 19518410,65 грн.
за участі представників:
від позивача: Носик Б.М.
від відповідача: не з`явився,
Корпорація "ТСМ Груп" звернулася до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" про стягнення нарахованих на суму основного боргу за договором на виконання комплексу робіт від 27.06.2019 № 03/19 пені в розмірі 11910530,52 грн., трьох процентів річних у розмірі 896081,56 грн. та інфляційних втрат у розмірі 6712737,88 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.06.2023 позовні вимоги Корпорації "ТСМ Груп" задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" на користь Корпорації "ТСМ Груп" 887498,43 грн. трьох процентів річних, 6712737,88 грн. інфляційних втрат, 1180516,28 грн. пені, а також 291080,99 грн. витрат зі сплати судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Повернуто Корпорації "ТСМ Груп" з Державного бюджету України 14,09 грн. судового збору.

05.07.2023 через відділ діловодства та документообігу суду від Корпорації "ТСМ Груп" надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.07.2023 прийнято до розгляду заяву Корпорації "ТСМ Груп" про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/3323/23, призначено судове засідання на 03.08.2023 року.

У судовому засіданні 03.08.2023 представник позивача підтримав подану заяву та просив її задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача до судового засідання, проте про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У той же час, відповідачем 01.08.2023 подано на електронну пошту суду клопотання про відкладення розгляду на дату після 17.08.2023 року. У вказаному клопотанні зазначено, що місцезнаходженням відповідача є: Миколаївська обл., м. Южноукраїнськ, де систематично оголошуються повітряні тривоги, у зв`язку з чим весь персонал відповідача має перебувати в безпечному місці. Відтак, відповідач зауважив, що оскільки справа має великий об`єм документів, що потребують належної правової оцінки, ураховуючи нестабільну роботу Інтернету, відповідачу необхідний додатковий час для належного захисту своїх прав.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд дійшов висновку відмовити в його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до частини 4 статті 244 ГПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

При цьому, ухвалою суду від 10.07.2023 явка сторін та їх представників до судового засідання 03.08.2023 обов`язковою не визнавалася, та відповідачем до матеріалів справи подано 20.07.2023 заперечення на заяву про розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з частиною 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Положення статті 126 ГПК України передбачають, що для цілей розподілу судових витрат суд враховує: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як слідує з наданих до заяви доказів, 05.08.2021 між Адвокатським об`єднанням «Віннерлекс» та позивачем, як клієнтом, укладено договір про надання правничої допомоги.

Відповідно до пункту 1.2 договору конкретний вид та обсяг правової допомоги за договором сторонами зазначається в специфікації, що є невід`ємним додатком до договору, та відображає доручення клієнта на надання певної правової допомоги, її вартість відповідно до такого обсягу.

У пункті 3.4 договору передбачено, що при виконанні Адвокатським об`єднанням своїх зобов`язань за договором, сторони складають двосторонній акт приймання-передачі наданих послуг у двох примірниках.

Згідно з пунктом 4.2 договору обчислення та сплата гонорару (вартості послуг) за договором буде здійснюватися відповідно до специфікації та складених на підставі неї рахунків. При цьому, клієнт зобов`язується здійснити попередню виплату гонорару (вартості послуг) у розмірі оплати 100 % вартості правової допомоги, обчисленої у специфікації. За домовленості сторін допускається інший порядок оплати.

09.02.2023 сторонами оформлено специфікацію № 20 до договору щодо надання професійної правничої допомоги під час розгляду Господарським судом міста Києва позовної заяви Корпорації "ТСМ Груп" про стягнення заборгованості за договором на виконання комплексу робіт від 27.06.2019 № 03/19, у т.ч. зі складання, оформлення і подання позовної заяви, всіх інших необхідних процесуальних документів, а також надання професійної правничої допомоги в судових засіданнях; фіксований розмір гонорару визначений у сумі 57000 грн.

Також, 09.02.2023 Адвокатським об`єднанням «Віннерлекс» виставлено позивачу рахунок на оплату правової допомоги за договором на суму 57000 грн.

Із матеріалів справи слідує, що даний рахунок оплачений позивачем у повному розмірі, що підтверджується копією платіжної інструкції від 10.02.2023 № 792 на суму 57000 грн.

23.06.2023 сторонами підписано та скріплено печатками акт приймання-передачі послуг, у пункті 2 якого вказано, що вартість наданої професійної правничої допомоги згідно зі звітом про надану правничу допомогу становить 57000 грн.

Зазначений звіт про надану правничу допомогу станом на 23.06.2023 також підписаний та скріплений печатками обох сторін.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21.05.2019 у справі №903/390/18, від 21.01.2020 у справі № 916/2982/16, від 07.07.2020 у справі № 914/1002/19.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (частина 5 статті 126 ГПК України).

Частиною 6 статті 126 ГПК України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Дана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

У запереченнях на заяву про розподіл судових витрат відповідач звернув увагу, що вартість послуг є неспівмірною із обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову, значенням справи для сторін, кількість підготовлених адвокатом документів та аналітичної роботи є мінімальною. Відтак, відповідач просив зменшити витрати на оплату правничої допомоги, що підлягає розподілу між сторонами, до 1000 грн.

У відповіді на заперечення позивач наголосив, що ним виконано всі умови та надані всі докази, що підтверджуються факт надання послуг з правничої допомоги, та їх розмір. Окремо позивач зауважив, що вартість послуг за договором визначена як фіксований гонорар, що не залежить від обсягу послуг та часу, витраченого адвокатом.

Виходячи з аналізу положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При цьому адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19).

У постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Оцінюючи заявлений до відшкодування розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката, суд виходить з того, щоб відповідні витрати не мали надмірний характер, а також відповідали критеріям співмірності, розумності та обґрунтованості такого розміру з урахуванням обставин справи.

Судом також прийнято до уваги, що дана справа не є складною та об`ємною, не потребувала значного аналізу обставин справи та нормативно-правової бази, ураховуючи що спір стосувався лише стягнення пені та компенсаційних виплат на суму боргу, що стягнута в межах іншої судової справи та вже повністю погашена відповідачем.

Одночасно судом ураховано кількість та обсяг підготовлених адвокатом позивача процесуальних документів, кількість засідань та тривалість розгляду справи судом.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, виходячи з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, приймаючи до уваги конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін, а також заперечення відповідача, суд дійшов висновку зменшити розмір витрат відповідача на професійну правничу допомогу до 5000 грн.

За приписами частини 4 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких у тому числі відносяться й витрати на професійну правничу допомогу), покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з урахуванням пропорційного розподілу судових витрат внаслідок часткового задоволення позову, до стягнення з відповідача підлягають 4971,05 грн. витрат на правничу допомогу адвоката.

Керуючись статтями 126, 129, 221, 240, 244 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву Корпорації "ТСМ Груп" про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/3323/23 задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3; ідентифікаційний код 24584661) в особі відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" (55001, Миколаївська обл., м. Южноукраїнськ; ідентифікаційний код 20915546) на користь Корпорації "ТСМ Груп" (03150, м. Київ, вул. Ямська, 72; ідентифікаційний код 37034171) 4971 (чотири тисячі дев`ятсот сімдесят одну) грн. 05 коп. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

В іншій частині заяви відмовити.

Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України і може бути оскаржено в порядку та строк, встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Повне судове рішення складено: 07.08.2023 року.

Суддя К.В. Полякова