ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02 серпня 2023 року Справа № 903/448/23
Господарський суд Волинської області у складі судді Вороняка А. С., за участі секретаря судового засідання Сосновської Ю. П., розглянувши матеріали по справі

за позовом фізичної особи підприємця Попова Вячеслава Євгеновича

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Волиньобленерго

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство Страхова група Ю.БІ.АЙ-КООП

про стягнення 9227,43 грн,

за участю представників-учасників справи:

від позивача: н/з;

від відповідача: Майструк В. А., довіреність № 13/18-1114 від 02.01.2023, Левчук А. А., довіреність № 13/18-1139 від 01.05.2023;

від 3-ї особи: н/з.

Права та обов`язки учаснику судового процесу роз`яснені відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу Діловодство суду.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суть спору: фізична особа підприємець Попов Вячеслав Євгенович (правонаступник ПрАТ СК ВУСО згідно договору цесії № 02/08/2021 про відступлення права вимоги від 02.08.2021, новий кредитор) звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства Волиньобленерго про стягнення збитків в порядку регресу в сумі 9227,43 грн, виплаченого страхового відшкодування ПрАТ СК ВУСО (первісний кредитор).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на обов`язок відповідача відшкодувати позивачу шкоду в порядку регреу, завдану водієм під час виконання ним своїх трудових обов`язків.

Ухвалою суду від 08.05.2023 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 31.05.2023, запропоновано відповідачу надати відзив на позов, позивачу - відповідь на відзив не пізніше 3-х днів з дня отримання відзиву з доказами надіслання відповідачу; відповідачу заперечення на відповідь позивача, протягом 3-х днів з дня отримання відповіді на відзив з доказами надіслання позивачу.

26.05.2023 позивач через систему Електронний суд подав заяву про розгляд справи у відсутності представника позивача за наявними матеріалами, вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Дана заява долучена до матеріалів справи.

30.05.2023 відповідач через відділ документального забезпечення та контролю суду подав відзив на позовну заяву № 19/21-3569 від 30.05.2023 та клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження № 19/21-3570 від 30.05.2023.

Даний відзив та клопотання судом ухвалено на місці залишити без розгляду на підставі ч. 2 ст. 118 ГПК України, через не подання останніх у встановлений законом строк.

31.05.2023 відповідач через відділ документального забезпечення та контролю суду подав заяву про проведення судового засідання без участі його представника. Дана заява з додатками приєднана до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 31.05.2023 вирішено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі; повідомлено сторони про те, що підготовче засідання відбудеться 21.06.2023; запропоновано позивачу надати суду пояснення щодо питань, які виникли при розгляді справи у строк 5 днів з моменту отримання ухвали суду, а саме: щодо звернення з вимогою (позовом) до АТ СГ Ю.БІ.АЙ-КООП в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність та відповідний результат (відповідь, рішення); щодо детального розрахунку суми(21844,47 грн ) страхового відшкодування АТ СГ Ю.БІ.АЙ-КООП; щодо розбіжностей між сумами визначеного матеріального зносу затвердженого ПрАТ ВУСО(31071,90 грн) та АТ СГ Ю.БІ.АЙ-КООП(21844,47 грн ); запропоновано сторонам у строк до 16.06.2023 подати суду договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Skoda Super, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та Mazda 3 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , які діяли станом на 04.12.2020 та поліс №АО/4075183 з АТСГ Ю.БІ.АЙ-КООП.

05.06.2023 позивач через систему Електронний суд подав додаткові пояснення в яких вказує, що оскільки, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу Skoda Super, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , була застрахована за Полісом №АО/4075183 в АТ СГ Ю.БІ.АЙ-КООП то керуючись ст.ст.6, 9, 22, 29 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ст.993, ч.1 ст.1191 ЦК України, ст.27 Закону України Про страхування, ПрАТ СК ВУСО звернулося до АТ СГ Ю.БІ.АЙ-КООП з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу. В свою чергу, страховик Відповідача (АТ СГ Ю.БІ.АЙ-КООП), при здійснення виплати страхового відшкодування за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/4075183, керувався умовами договору та вимогами ст.ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відтак здійснив відшкодування оціненої шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи (тобто відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу). АТ СГ Ю.БІ.АЙ-КООП відшкодувало ПрАТ СК ВУСО частину завданих відповідачем збитків в розмірі 21 844 грн. 47 коп. Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням за полісом №АО/4075183 склала 9 227 грн. 43 коп. Звертає увагу суду, що 26.12.2022 року позивачем було зроблено запит до АТ СГ Ю.БІ.АЙ-КООП про надання документів щодо детального розрахунку суми страхового відшкодування по вказаній справі та докази підтвердження здійснення страхового відшкодування ПрАТ СК ВУСО з метою долучення доказів до суду (додаток №26, 27 позовної заяви), однак, станом на 05.06.2023 позивачем не було отримано відповіді від АТ СГ Ю.БІ.АЙ-КООП, а відтак позивач не має змоги надати пояснення на підставі яких документів АТ СГ Ю.БІ.АЙ-КООП здійснив виплату страхового відшкодування. Дані пояснення долучено до матеріалів справи.

05.06.2023 позивач через систему Електронний суд подав клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача АТ СГ Ю.БІ.АЙ-КООП (страховик відповідача), оскільки рішення у даній справі може вплинути на його права та обов`язки. Дане клопотання долучено до матеріалів справи.

07.06.20223 позивач через систему Електронний суд подав клопотання про долучення доказів, а саме відповіді Моторно (транспортного) страхового бюро України про надання інформації щодо Полісу АО/4075183. Дане клопотання з додатками долучено до матеріалів справи.

13.06.2023 відповідач через відділ документального забезпечення та контролю суду подав письмові пояснення № 19/21-3837 від 12.06.2023 в яких просить відмовити в задоволенні позову, оскільки вважає, що вартість відновлювального ремонту повинна бути відшкодована у порядку регресу страховою компанією АТ СГ Ю.БІ.АЙ-КООП, а не з відповідача. Вважає, що вимога заявлена до неналежного відповідача. Дані пояснення з додатками долучено до матеріалів справи.

19.06.2023 позивач через систему Електронний суд подав клопотання про проведення підготовчого засідання без участі його представника. Дана заява долучена до матеріалів справи.

Представник відповідача в судовому засіданні 21.06.2023 заперечував проти задоволення клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача АТ СГ Ю.БІ.АЙ-КООП, оскільки вважає, що дана юридична особа повинна бути відповідачем у даній справі, а не третьою особою.

Ухвалою суду від 21.06.2023 залучено до участі в справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство Страхова група Ю.БІ.АЙ-КООП (вул. Бастіонна,5/13, м.Київ, 01014, код ЄДРПОУ 311 13488); повідомлено сторони про те, що підготовче засідання відбудеться 18.07.2023; зобов`язано позивача в строк 3 днів з моменту отримання ухвали суду направити третій особі позовну заяву з додатками та додаткові пояснення від 05.06.2023, докази надіслання (опис вкладення) надати суду; зобов`язано відповідача в строк 3 днів з моменту отримання ухвали суду направити третій особі письмові пояснення № 19/21-3837 від 12.06.2023 з додатками, докази надіслання (опис вкладення) надати суду; запропоновано третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача подати суду: письмові пояснення та наявні докази, відповідно до ст.168 ГПК України (протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали), копії яких з додатками надіслати іншим учасникам справи, докази надіслання (опис вкладення) надати суду.

26.06.2023 позивач, на виконання вимог ухвали суду від 21.06.2023, подав заяву з доказами направлення позовної заяви з додатками третій особі. Дана заява з додатками приєднана до матеріалів справи.

10.07.2023 поштовий конверт за ідентифікатором № 273 (ухвала від 21.06.2023 надіслана судом на адресу місцезнаходження третьої особи) повернувся до суду із довідкою відділення поштового зв`язку ф.20 за закінченням терміну зберігання.

18.07.2023 відповідач, на виконання вимог ухвали суду від 21.06.2023, подав клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів надіслання відзиву третій особі. Дане клопотання з додатками приєднано до матеріалів справи.

Позивач в судове засідання 18.07.2023 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача в судовому засіданні 18.07.2023 не заперечував проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

В судовому засіданні 18.07.2023 беручи до уваги строки розгляду справи, суд ухвалив на місці закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 02.08.2023.

Ухвалою суду від 18.07.2023 повідомлено сторони про те, що розгляд справи по суті відбудеться 02.08.2023.

01.08.2023 позивач через відділ документального забезпечення та контролю подав заяву про проведення розгляду справи без участі його представника, вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Дана заява долучена до матеріалів справи.

У судовому засіданні 02.08.2023 представники відповідача позовні вимоги заперечили, проти відмовити у їх задоволенні, скільки позов подано до неналежного відповідача.

02.08.2023 поштовий конверт за ідентифікатором № 153 (ухвала від 18.07.2023 надіслана судом на адресу місцезнаходження третьої особи) повернувся до суду із довідкою відділення поштового зв`язку ф.20 за закінченням терміну зберігання, однак згідно трекінгу перевірки статусу відстеження від 02.08.2023 причиною невручення відправлення адресату вказано «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до ч. 3 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України (далі- ГПК України), рішення суду надсилаються учасникам справи в електронній формі, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса в особи відсутня.

За визначенням п. 4, 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення - є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч.3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тобто, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про дату, час та місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Застосовуючи згідно з ч.1 ст.3 ГПК України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" від 07.07.1989р.).

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Папазова та інші проти України" (заяви №№ 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07) від 15.03.2012р. (п.29) суд повторює, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (§51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006р. у справі "Красношапка проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

З врахуванням наведеного, а також вжиття судом всіх передбачених чинним законодавством заходів повідомлення третьої особи про дату, час та місце розгляду спору по суті, суд приходить до висновків про відсутність підстав до відкладення розгляду справи та можливість розгляду справи за відсутності представника третьої особи.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

встановив:

11.12.2019 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_2 (страхувальник), було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №5-01 (далі договір-1), предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Маzda 3», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », за умовами якого ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.

04.12.2020 в м.Луцьку по проспекту Перемоги,15 ОСОБА_1 , який керував автомобілем Skoda Super д.н.з. НОМЕР_1 , спричинив дорожньо-транспортну пригоду (далі - ДТП). В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль «Маzda 3» з д.н.з. НОМЕР_2 , який належав ОСОБА_2 та складено європотокол відповідно до п.2 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с.13).

Згідно з актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № КЗ00000480 від 19.04.2021 загальна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Маzda 3» з д.н.з. НОМЕР_2 склала 31071,90 грн (а.с.30-31).

На підставі страхового акту №2081356-1 від 16.01.2021, ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило страхове відшкодування у загальному розмірі 31071,90 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №1634 від 16.01.2021 року та №1677 від 16.01.2021 року (а.с.32-34).

18.01.2021 ПрАТ «СК «ВУСО» звернулося з заявою № 362 на виплату страхового відшкодування в порядку регресу до АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» оскільки, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу Skoda Super д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована за полісом № АО/4075183 в АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП», то керуючись ст.ст.6, 9, 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.993, ч.1 ст. 1191 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України), ст.27 Закону України «Про страхування» (а.с.36).

На підставі заяви про страхове відшкодування згідно полісу № АО/4075183 АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» відшкодувало ПрАТ «СК «ВУСО» частину завданих збитків в розмірі 21844,47 грн.

Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням за полісом №АО/4075183 склала 9227,43 грн.

02.08.2021 між ПрАТ «СК «ВУСО» (первісний кредитор) та фізичною особою -підприємцем Поповим Вячеславом Євгеновичем (новий кредитор) укладено договір №02/08/2021 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам врахування, перелік яких наведений у Додатку №1 до договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором №5-01 від 11.12.2019 року.

15.09.2022 фізична особа - підприємець Попов Вячеслав Євгенович звернувся із вимогою № ВФ/2081356-1 про відшкодування збитків в порядку регресу в сумі 9227,43 грн до ПрАТ Волиньобленерго, оскільки, водій ОСОБА_1 на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди керував транспортним засобом Skoda Super д.н.з. НОМЕР_1 виконуючи свої службові обов`язки як водій Приватного акціонерного товариства Волиньобленерго (а.с.41-42), яка останнім залишена без задоволення.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України) підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" передбачено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Аналогічні положення містить стаття 993 ЦК України.

Виходячи з наведеного, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик.

На підтвердження наведеної правової позиції свідчить те, що стаття 27 Закону України "Про страхування" та стаття 993 ЦК України передбачає перехід права вимоги до страховика, де перехід фактично означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.

Перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" є суброгацією.

При цьому помилковим є ототожнення права вимоги, визначене статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України, із правом вимоги (регресу), визначеного статтею 1191 ЦК України, оскільки наведені норми регулюють різні за змістом правовідносини - суброгацію у страхових відносинах та регрес.

Так, на відміну від суброгації у страхових відносинах, де, як вже зазначено вище, право вимоги переходить від потерпілого (страхувальника) до страховика, а деліктне зобов`язання продовжує існувати, при регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи.

Це виходить із змісту статей 559 та 1191 ЦК України, згідно з якими зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зважаючи на зміст наведених норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою.

В цілому, як за змістом статті 1191 ЦК України, так і за змістом статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України "Про страхування", йдеться про виконання обов`язку боржника перед потерпілим третьою особою. Водночас ці норми встановлюють різний порядок виникнення прав вимоги до винної особи у деліктному зобов`язанні. Так, суброгація регулюється статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України, а регрес - статтею 1191 ЦК України.

При цьому, при суброгації у страхових відносинах деліктне зобов`язання продовжує існувати та відбувається лише заміна кредитора - право вимоги переходить від потерпілої особи до страховика.

При регресі - право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання.

У деліктному зобов`язанні право вимоги до винної особи у особи, що відшкодувала шкоду потерпілому, виникає в порядку статті 1191 ЦК України.

Наведених висновків дійшла Велика Палата у постанові від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17.

У цій справі, звертаючись з позовом, ОСОБА_3 вказав, що як страховик ПрАТ «ВУСО» виплатила суму страхового відшкодування на користь страхувальника - особи, потерпілої у дорожньо-транспортній пригоді, винною особою у якій визнано третю особу - водія транспортного засобу, який належить відповідачу, у зв`язку з чим позивач набув право вимоги відшкодування страхової виплати до відповідача як до особи, відповідальної за спричинену шкоду.

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої страхового відшкодування, є такими, що засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні.

Таким чином, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування", які визначають спеціальний порядок переходу прав вимоги до винної особи від страхувальника (потерпілого) до страховика, що відшкодував шкоду потерпілому.

Як встановлено матеріалами справи АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» відшкодувало ПрАТ «СК «ВУСО» частину завданих збитків в розмірі 21844,47 грн.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50 000 на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Відповідно до страхового полісу №АО/4075183 страховиком відповідача з страховим лімітом 130000,00 грн на момент вчинення ДТП була АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП», розмір франшизи 0 грн, строк дії з 01.09.2020 по 31.08.2021.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Суд вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплатив страховий платіж, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

З огляду на вказане суд погоджується з доводами відповідача, який заперечує проти відшкодування вже виплаченого позивачем потерпілій страхового відшкодування, оскільки вважає, що саме на третю особу як страховика відповідача покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування.

Приписами частини 1 статті 2 ГПК України передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з положеннями частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Тобто, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, до особи, яка порушила це право, з метою його захисту.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.10.2018 у справі №910/2062/18.

Відповідно до вимог статті 14 ГПК України, яка встановлює диспозитивність господарського судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною 1 статті 45 ГПК України передбачено, що сторонами в судовому процесі є позивач і відповідач.

При цьому суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів.

Статтею 162 ГПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Тобто, відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №278/1258/16-ц та від 25.11.2020 у справі №233/1950/19.

При цьому, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.

Таким чином, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі №905/386/18 та від 13.10.2020 №640/22013/18.

В силу положень ст. ст. 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, господарський суд, оцінюючи за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, оскільки позов пред`явлено до неналежного відповідача (обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - Приватному акціонерному товаристві Страхова група Ю.БІ.АЙ-КООП за страховим полісом №АО/4075183), дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України, у зв`язку із прийняттям судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, сплата судового збору залишається за позивачем, за результатами розгляду позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 74, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд України,-

вирішив:

в позові фізичної особи підприємця Попова Вячеслава Євгеновича до Приватного акціонерного товариства Волиньобленерго, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Приватне акціонерне товариство Страхова група Ю.БІ.АЙ-КООП про стягнення 9227,43 грн - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного судового рішення 10.08.2023.

Суддя А. С. Вороняк