ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/3498/22

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран,

секретар судового засідання І.С. Мисько,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Т.У. Крюков

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛОС»

на рішення Господарського суду Одеської області від 06.03.2023 (суддя К.Ф. Погребна, м.Одеса, повний текст складено 06.03.2023)

у справі № 916/3498/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОВЕКТОР ПЛЮС»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛОС»

про стягнення 680953,31 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРОВЕКТОР ПЛЮС» (надалі також ТОВ «ЄВРОВЕКТОР ПЛЮС») звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛОС» (надалі також - ТОВ «КОЛОС»), в якій просило стягнути з відповідача 680953,31 грн заборгованості за договором поставки №17/11-2 від 17.11.2021, з яких: 321717,72 грн основного боргу з урахуванням індексації на курсову різницю, 89597,74 грн пені, 195010,42 грн штрафу, 74627,43 грн 30 % річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення умов договору прострочив виконання зобов`язання з оплати вартості поставленого товару, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість у спірній сумі (з урахуванням індексації на курсову різницю). Відповідно до умов договору позивачем нараховано пеню, штраф та відсотки річних.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Одеської області від 06.03.2023 позов ТОВ «ЄВРОВЕКТОР ПЛЮС» задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «КОЛОС» на користь ТОВ «ЄВРОВЕКТОР ПЛЮС» основний борг з урахуванням індексації на курсову різницю в сумі 321717,72 грн, штраф в розмірі 97505,21 грн, пені в сумі 89597,74 грн, 30% річних в розмірі 74627,43 грн та судовий збір в сумі 10214,46 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції, встановивши наявність порушення зобов`язання відповідача щодо повної та своєчасної сплати поставленого товару у спірній сумі за укладеним між сторонами договором поставки, дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення основного боргу (з урахуванням індексації на курсову різницю) у заявленому позивачем розмірі та правомірність нарахування позивачем пені, штрафу та 30% відсотків річних.

Водночас місцевий господарський суд, врахувавши клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, керуючись частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України, зменшив розмір штрафу на 50 % до 97505,21 грн.

Прийнявши до уваги баланс інтересів обох сторін, а також те, що розмір нарахованої позивачем пені не є надмірно великим, Господарський суд Одеської області відмовив у задоволенні клопотання про зменшення розміру нарахованої позивачем пені.

У задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру 30% річних до 3% судом відмовлено з огляду на те, що в даному випадку відповідачем не наведено суду виняткових обставин, які дозволяють встановити певну несправедливість та непропорційність нарахованих позивачем 30% річних на суму заборгованості.

Відхиляючи доводи відповідача про неналежне виконання зобов?язань у зв?язку з введенням карантинних заходів суд зазначив, що договір поставки між сторонами був укладений в період, коли карантинні заходи вже були запроваджені, а отже, відповідач усвідомлював, що бере на себе зобов`язання перед позивачем в період існування законодавчо встановлених карантинних заходів. При цьому відповідачем не зазначено, які саме карантинні заходи та яким чином вплинули на можливість виконання ним своїх зобов`язань в рамках укладеного договору.

Щодо посилань відповідача на неналежне виконання зобов?язань у зв?язку з введенням воєнного стану суд першої інстанції зазначив, що відповідач, окрім зазначення про неможливість належного виконання своїх зобов`язань за договором у зв`язку з введенням воєнного стану, жодними доказами не довів, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Доводи відповідача щодо відмови у стягненні індексації на курсову різницю суд відхилив з підстав того, що жодного обґрунтування необхідності відмови у її стягненні відповідачем не наведено, та, крім того, відповідне право передбачено умовами укладеного між сторонами договору.

Короткий зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги

Не погодившись з ухваленим рішенням суду, ТОВ «КОЛОС» звернулося із апеляційною скаргою, в якій просило рішення Господарського суду Одеської області від 06.03.2023 скасувати в частині стягнення штрафу та 30% річних та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в частині стягнення штрафу у сумі 70095,96 грн та 67200,00 грн суми 30% річних.

В апеляційній скарзі скаржник зазначив, що він не заперечує проти стягнення основного боргу, суми індексації на курсову різницю та пені (у розмірі, стягнутої судом), тобто правомірність та обґрунтованість стягнення 411315,46 грн ним не оспорюється.

Натомість апелянт вважає, що суд припустився неправильного установлення обставин, що мають значення для справи, та неналежним чином використав надані законом дискреційні повноваження на зменшення розміру штрафу та 30% річних.

Обґрунтовуючи наведений довід апеляційної скарги скаржник зазначив, що положення статті 551 Цивільного кодексу України передбачають, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він: (1) значно перевищує розмір збитків; (2) за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Тобто закон не вимагає сукупності наведених обставин, а надає право суду зменшити розмір неустойки лише у разі наявності однієї з обставин.

ТОВ «КОЛОС», посилаючись на те, що санкції (359235,59 грн) у 2,39 разів перевищують суму основного боргу (150024,30 грн), вказує про значне перевищення санкцій перед сумою боргу.

Також скаржник зазначив, що при вирішенні питання щодо можливості зменшення розміру 30% річних (по суті другого штрафу) суд першої інстанції не врахував, що для сільськогосподарського підприємства такі обставини, як введення карантинних заходів на території України та неможливість реалізувати сільськогосподарську продукцію морськими видами транспорту у зв`язку зі збройною агресією, можуть бути визначені як виняткові обставини для зменшення розміру штрафних санкцій.

Апелянт вважає, що належним, розумним, справедливим та адекватним способом захисту прав позивача буде встановлення штрафу у розмірі 10% від суми боргу, тобто 19501,04 грн, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні штрафу в сумі 70095,96 грн, що є різницею між задоволеною сумою штрафу (89597,21 грн) та сумою штрафу, яку апелянт вважає справедливою (19501,04 грн).

Крім того, скаржник просив відмовити у задоволенні 67200,69 грн суми 30% річних, що є різницею між задоволеною сумою 30% річних (74627,43 грн) та сумою, яку апелянт вважає справедливою (7426, 74 грн 3%).

Позиція відповідача щодо апеляційної скарги

У відзиві на апеляційну скаргу (вх.№ 777/23/Д2 від 29.05.2023) ТОВ «ЄВРОВЕКТОР ПЛЮС» просило оскаржуване рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач зазначив, що питання про зменшення розміру штрафу було вирішено з урахуванням балансу інтересів обох сторін, штраф було зменшено на 50% навіть за відсутності будь-яких доказів зі сторони відповідача на підтвердження необхідності такого зменшення, а тому доводи апеляційної скарги про ще більше зменшення правомірно нарахованого штрафу є безпідставними та недоведеними будь-якими доказами.

Також позивач зазначив, що саме лише посилання відповідача на необхідність зменшення правомірно нарахованих штрафу та відсотків річних, оскільки вони становлять значний розмір, не може бути підставою для такого зменшення, адже відповідний борг виник виключно внаслідок дій/бездіяльності відповідача, жодних доказів впливу на можливість виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки запровадженими на території України карантинними заходами чи воєнного стану відповідач суду не надав, поведінка відповідача з моменту виникнення заборгованості до моменту вирішення спору в суді свідчить про те, що він жодним чином не намагався врегулювати спір в позасудовому порядку, не звертався до позивача з пропозиціями щодо можливих строків та порядку погашення боргу на умовах відстрочки або розстрочки, а просто ігнорував наявні невиконані зобов`язання, у зв`язку з чим заходи відповідальності до відповідача були застосовані абсолютно підставно та справедливо.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.03.2023 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Л.В.Поліщук, суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран.

У зв`язку з тим, що на час надходження апеляційної скарги матеріали справи №916/3498/22 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили, ухвалою суду від 03.04.2023 відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Колос» на рішення Господарського суду Одеської області від 06.03.2023 у справі № 916/3498/22 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду. Доручено Господарському суду Одеської області надіслати матеріали справи №916/3498/22 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

04.04.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/3498/22.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.04.2023 апеляційну скаргу ТОВ «КОЛОС» на рішення Господарського суду Одеської області від 06.03.2023 у справі №916/3498/22 залишено без руху з підстав відсутності доказів сплати судового збору у розмірі 3721,50 грн. Встановлено скаржнику строк для усунення недоліків, встановлених при поданні апеляційної скарги, протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху. Роз`яснено скаржнику, що якщо не буде усунуто недоліки у строк, встановлений судом, апеляційна скарга вважається неподаною і підлягає поверненню.

В межах встановленого ухвалою суду від 10.04.2023 строку від ТОВ «КОЛОС» надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги (вх.№777/23/Д1 від 27.04.2023).

З огляду на те, що колегія суддів перебувала у відпустках з 24.04.2023 по 10.05.2023, а саме: головуючий суддя Л.В. Поліщук - з 24.04.2023 по 28.04.2023 та з 01.05.2023 по 05.05.2023, суддя зі складу колегії суддів К.В. Богатир з 24.04.2023 по 05.05.2023, суддя зі складу колегії суддів С.В. Таран - з 24.04.2023 по 10.05.2023, питання щодо апеляційної скарги ТОВ «КОЛОС» на рішення Господарського суду Одеської області від 06.03.2023 у справі №916/3498/22 вирішувалося 11.05.2023.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.05.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «КОЛОС» на рішення Господарського суду Одеської області від 06.03.2023 у справі №916/3498/22. Встановлено учасникам справи строк до 29.05.2023 для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи. Попереджено учасників справи про наслідки подання письмових заяв чи клопотань без додержання вимог частини першої та другої вказаної вище норми або не у строк, встановлений судом, у вигляді їх повернення заявникові без розгляду.

29.05.2023 на електронну пошту суду від ТОВ «ЄВРОВЕКТОР ПЛЮС» надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№ 777/23/Д2 від 29.05.2023).

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.05.2023 розгляд справи №916/3498/22 призначено на 27.06.2023 о 10:00 год.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 27.06.2023 представники сторін надали усні пояснення, відповідно до яких представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги, а представник позивача заперечував проти неї з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні, яке відбулось 27.06.2023, з метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи протокольною ухвалою суду оголошено перерву до 01.08.2023 о 10:30 год.

Про оголошення в судовому засіданні 27.06.2023 перерви до 01.08.2023 о 10:30 год присутній в судовому засіданні представник скаржника повідомлений під розписку.

При визначенні дати наступного судового засідання у даній справі колегією суддів враховувалось наступне.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013, Папазова та інші проти України від 15.03.2012).

Європейський суд щодо тлумачення положення «розумний строк» в рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Враховуючи необхідність повного та всебічного розгляду апеляційної скарги із забезпеченням принципу змагальності та створення сторонам, які беруть участь у справі, необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, а також з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, ухвалою суду від 27.06.2023 вирішено розглянути апеляційну скаргу ТОВ «КОЛОС» на рішення Господарського суду Одеської області від 06.03.2023 у справі №916/3498/22 поза межами строку, встановленого у частині першій статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк.

01.08.2023 від ТОВ «ЄВРОВЕКТОР ПЛЮС» надійшло клопотання (вх.№777/23/Д3 від 01.08.2023) про проведення судового засідання, призначеного на 01.08.2023 о 10:30 год, за відсутності його представника.

Приймаючи до уваги, що оскільки матеріали справи містять обсяг відомостей, достатній для розгляду апеляційної скарги, обов`язкова явка учасників справи в судове засідання апеляційної інстанції Південно-західним апеляційним господарським судом не визнавалась, доводи позивача викладені письмово у відзиві на апеляційну скаргу, апеляційний суд заслухав пояснення представника позивача у судовому засіданні, яке відбулось 27.06.2023, а також враховуючи, що частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності в судовому засіданні представника позивача.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

Фактичні обставини справи

Як встановлено судом першої інстанції та неоспорено сторонами у справі, 17.11.2021 між ТОВ «ЄВРОВЕКТОР ПЛЮС» (постачальником) та ТОВ «КОЛОС» (покупцем) укладено договір поставки №17/11-2, за умовами пункту 1.1. якого у строки, передбачені цим договором, постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця товар (насіння сільськогосподарських культур та/або засоби захисту рослин та/або мінеральні добрива, та/або інший товар, погоджений сторонами у специфікаціях до даного договору), визначений сторонами у специфікаціях до даного договору (надалі - товар), а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити його вартість на умовах, передбачених цим договором (специфікаціями до нього).

Відповідно до пункту 1.2. договору предметом поставки є визначений товар з найменуванням, у кількості та за ціною, зазначеними у специфікації, підписаних постачальником та покупцем, які є невід`ємними частинами цього договору. Ціна товару, що вказана у специфікаціях, визначена на дату їх складання.

Згідно із пунктом 2.1. договору загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим договором, визначається загальною кількістю товару, зазначеною у всіх специфікаціях, підписаних в рамках цього договору.

За умовами пунктів 3.1., 3.2. договору ціна товару, що є предметом даного договору, вказується у специфікаціях до даного договору в національній валюті. Сторони встановлюють ціну на вартість товару у гривнях, а також визначають її еквівалент у іноземній валюті (доларах США або ЄВРО). Загальна сума договору складається із суми всіх специфікацій, підписаних в рамках цього договору.

Порядок та строки оплати товару визначаються у відповідних специфікаціях щодо умов поставки такого товару (пункт 5.5. договору).

У пункті 5.6. договору сторони погодили, що у зв`язку із тим, що товар буде оплачуватися покупцем не в момент укладення договору та підписання специфікації, то всі платежі, що передбачені договором, підлягають індексації, а покупець зобов`язується сплатити постачальнику проіндексовані суми відповідних платежів у строки, встановлені договором.

Згідно із пунктом 5.7. договору у випадку, коли курс долара США до гривні, що встановлений АТ «УКРСИББАНК» для операцій з продажу долара США, на день проведення розрахунків є нижчим до курсу долара США до гривні, що встановлений AT «УКРСИББАНК» для операцій з продажу долара США на дату підписання договору, специфікації та/або відвантаження товару, покупець для оплати зобов`язується використовувати курс долара США до гривні, що встановлений AT «УКРСИББАНК» для операцій з продажу долара США на дату підписання даного договору та специфікації.

За змістом пункту 5.8. договору у тому випадку, коли курс іноземної валюти (долара США) до гривні, що встановлений AT «УКРСИББАНК» для операцій з продажу даної іноземної валюти, на день проведення розрахунків є вищим за такий курс на день укладення договору, сторони для визначення належної до сплати суми вартості товару використовують наступну формулу: S=(A2/A1) * В, де: S- ціна на момент оплати; В - ціна на момент підписання; А1 - курс долара США до гривні, що встановлений AT «УКРСИББАНК» для операцій з продажу долара США на день підписання договору/специфікації; А2- курс долара США до гривні, що встановлений AT «УКРСИББАНК» для операцій з продажу долара США на день перерахування грошових коштів згідно вказаних валютних змін.

Пунктом 5.10. договору передбачено, що на дату здійснення платежу за договором покупець самостійно, без пред`явлення йому рахунку з збоку постачальника, проводить його індексацію у вищевстановленому порядку та перераховує постачальнику проіндексовану суму платежу. Якщо до дати здійснення платежу за договором покупець перераховував постачальнику гроші в оплату товару, то на дату здійснення платежу за договором покупець зобов`язується сплатити постачальнику різницю між вже перерахованими сумами і проіндексованою сумою платежу.

Відповідно до пункту 5.11. договору при зверненні постачальника до суду з позовною заявою про стягнення з покупця заборгованості за цим договором, суми прострочених і несплачених покупцем платежів індексуються у вищевказаному порядку, але показник А2 для них визначається станом на дату складання позовної заяви постачальником про стягнення із покупця заборгованості за цим договором. Проіндексована сума прострочених і несплачених покупцем платежів не може бути меншою від проіндексованої суми таких платежів на дату їх здійснення за договором. Якщо показник А2 під час розгляду справи в суді зменшується, то перерахунок суми індексації ціни товару не проводиться. Якщо показник А2 під час розгляду справи в суді збільшується порівняно із таким показником на дату складання позовної заяви, то постачальник має право провести перерахунок суми індексації ціни товару на день подання заяви про збільшення позовних вимог.

Підписанням видаткової накладної покупець засвідчує факт передачі йому постачальником товару, вказаного у відповідній видатковій накладній, а також разом з товаром усієї необхідної документації, що його стосується, в тому числі сертифікатів якості (відповідності), інструкції щодо використання та застосування даного товару. Датою фактичної передачі товару покупцю є дата, зазначена у видатковій накладній (пункт 6.8. договору).

У пункті 6.9. договору сторони погодили, що товар вважається переданим постачальником і прийнятим покупцем: за кількістю (одиниць виміру) відповідно до кількості (одиниць виміру), вказаної у видатковій накладній; за якістю - відповідно до якості, вказаної у документі про якість.

Пунктом 7.4. договору передбачено, що у разі порушення покупцем строків перерахування платежів, передбачених цим договором, покупець на першу письмову вимогу постачальника сплачує постачальнику неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неперерахованої у строк суми за кожен день прострочення, а у разі, якщо прострочення складає понад 30 календарних днів, покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 30 % від загальної суми договору, визначеної в порядку пункту 3.2 договору.

Відповідно до пункту 7.8. договору у разі невиконання чи неналежного виконання покупцем грошових зобов`язань, щодо оплати вартості отриманого товару, покупець, відповідно до пункту 2 статті 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь постачальника проценти за користування чужими грошовими коштами, виходячи з 30 % річних, нарахованих на суму заборгованості.

Пунктом 7.9. договору визначено, що відповідно до статті 259 Цивільного кодексу України сторони домовились про те, що стосовно вимог по оплаті вартості товару, а також вимог, пов`язаних з несвоєчасною оплатою товару (штрафних санкцій), застосовується збільшений строк позовної давності у п`ять років. Крім цього, сторони відповідно до частини шостої статті 232 Господарського кодексу України, домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання за даним договором, здійснюється без обмеження строку.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2022. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від обов`язку виконати зобов`язання за ним, які виникли під час його дії (пункт 9.1. договору).

У специфікації №1 від 17.11.2021 до договору поставки № 17/11-2 від 17.11.2021 сторони погодили, зокрема, найменування товару, кількість, загальну вартість, терміни поставки, а також визначили порядок та строк оплати товару, а саме: Доктор Грін - СТАРТ у кількості 812 кг загальною вартістю 325819,87 грн з ПДВ; Доктор Грін - ОЛІЙНІ у кількості 808 кг загальною вартістю 324214,85 грн з ПДВ; всього товару на загальну суму 650034,72 грн з ПДВ, що станом на момент укладання договору становило еквівалент 24300,36 доларів США; 195010,42 грн оплачується покупцем в строк до 19.11.2021; 455024,30 грн оплачується покупцем в строк до 01.03.2022.

На виконання умов договору позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 650034,72 грн з ПДВ, про що свідчить підписана між сторонами та скріплена печатками видаткова накладна №683 від 19.11.2021.

Також позивачем виставлено відповідачу рахунок на оплату №757 від 17.11.2021 на загальну суму 650234,72 грн.

Як вказує позивач, свої зобов`язання щодо здійснення оплати за поставлений товар ТОВ «КОЛОС» належним чином не виконало, грошові кошти за поставлений товар сплатило з порушенням передбачених договором строків, не у повному обсязі, без урахування індексації на курсову різницю згідно розділу 5 договору, у зв`язку з чим у останнього утворилась заборгованість за договором, з урахуванням положень про індексацію на курсову різницю, в сумі 321717,72грн (еквівалент: 24300,36 дол.США (вартість згідно специфікації) - 16317,29 дол.США (фактично сплачені кошти) = 7983,07дол.США, що станом на дату складання позовної заяви становить: 7983,07 дол.США х 40,30 грн/1 дол.США = 321 717,72 грн).

У зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості, позивач нарахував останньому пеню в сумі 89597,74 грн, штраф в розмірі 195010,42 грн, 30 % річних в сумі 74627,43грн.

Позиція суду апеляційної інстанції

Скаржник, звертаючись з апеляційною скаргою, правильність висновків суду у частині стягнення з нього суми основного боргу, суми індексації на курсову різницю та пені, тобто правомірність та обґрунтованість стягнення 411315,46 грн не оспорює, проте не погоджується з рішенням суду в частині стягнення штрафу в розмірі 97505,21 грн та 30% річних в розмірі 74627,43 грн, посилаючись на значне перевищення санкцій перед сумою боргу, а також на обставини введення карантинних заходів на території України та неможливість реалізувати сільськогосподарську продукцію морськими видами транспорту у зв`язку зі збройною агресією, що є винятковими обставинами для зменшення розміру штрафних санкцій до розміру, який відповідач вважає справедливим, а саме: штрафу до 10% від суми боргу та відсотків річних до 3%.

При цьому, жодних доводів стосовно неправильності проведеного судом першої інстанції розрахунку заборгованості апеляційна скарга не містить.

Відповідно до частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зважаючи на зміст апеляційної скарги, Південно-західний апеляційний господарський суд здійснює перегляд оскаржуваного рішення в частині зменшення розміру штрафу та відсотків річних.

Главою 24 Господарського кодексу України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання (частина друга статті 216 Господарського кодексу України).

Згідно із частинами першою та другою статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них. Таку правову позицію викладено у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 15.02.2018 у справі №467/1346/15-ц, від 04.04.2018 у справі №367/7401/14-ц та від 26.09.2018 у справі №752/15421/17.

Тобто, обидва кодекси містять норми, які дають право суду зменшити розмір обрахованих за договором штрафних санкцій, але Господарський кодекс України вказує на неспівмірність розміру штрафних санкцій з розміром збитків кредитора як на обов`язкову умову, за наявності якої таке зменшення є можливим, тоді як Цивільний кодекс України виходить з того, що підставою зменшення можуть бути й інші обставини, які мають істотне значення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 вказано, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. Тому, з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549 552 Цивільного кодексу України.

Тобто, при стягненні неустойки шкода кредитору, завдана порушенням зобов`язання презюмуються (її не треба доводити) і компенсується за рахунок неустойки.

Відтак, при вирішенні питання про зменшення неустойки суд бере до уваги співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру неустойки. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №920/1013/18, від 26.03.2020 у справі №904/2847/19).

Поняття «значно» та «надмірно», які використовуються статтею 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

При цьому, довести наявність обставин, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, має заінтересована особа, яка заявила пов`язане з цим клопотання (відповідач).

Неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення.

Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно із статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Підприємництво за своєю суттю є ризикованою діяльністю, в Україні діє принцип свободи договору та заборони суперечливої поведінки, сторони добровільно уклали договір і визначили штрафні санкції, тому суд має зменшувати розмір пені саме у виключних випадках з урахуванням всіх обставин справи.

При вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій суди також беруть до уваги як обставини, прямо визначені у статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними. Найчастіше судами враховуються такі обставини (постанови Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №916/3211/16, від 26.01.2021 у справі №922/4294/19, від 24.02.2021 у справі №924/633/20, від 16.03.2021 у справі № 922/266/20):

-ступінь виконання зобов`язання боржником (співвідношення між сумою простроченого зобов`язання та загальною сумою зобов`язання);

-причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання;

-тривалість прострочення виконання;

-наслідки порушення зобов`язання для кредитора;

-поведінку боржника (системність порушення, чи навпаки - порушення з боку боржника мало винятковий характер; намагання/зусилля боржника погасити борг або погашення основної заборгованості на момент звернення до суду, намагання врегулювати спір в досудовому порядку, звернення з пропозиціями про реструктуризацію боргу до кредитора);

-поведінку кредитора;

-майновий стан кредитора та боржника (наявність збитків, заборгованості по виплаті заробітної плати);

-негативні наслідки стягнення неустойки з боржника, які можуть настати для нього та третіх осіб (трудового колективу, населення); ризики настання неплатоспроможності боржника;

-статус боржника, предмет діяльності боржника (забезпечення оборонних потреб, безпеки та здоров`я населення);

-майнові, а також інші інтереси сторін, які заслуговують на увагу.

Втім, закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд оцінити при ухваленні рішення.

Суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення штрафних санкцій; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення штрафних санкцій. Відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи.

Так, стаття 86 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція наведена постанові Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 916/880/20.

У постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Обґрунтовуючи клопотання про зменшення штрафних санкцій відповідач зазначив, що карантинні заходи та введення воєнного стану є тими винятковими випадками, які вплинули на фінансову стабільність ТОВ «КОЛОС», як сільськогосподарського підприємства.

Враховуючи ступінь виконання відповідачем зобов`язань за договором (сплата відповідачем 500010,42 грн із загальної заборгованості 650034,72 грн), причини неналежного виконання зобов`язань, враховуючи баланс інтересів обох сторін, а також проаналізувавши всі фактичні обставини справи та обставини ненадання позивачем доказів завдання йому додаткових збитків внаслідок порушення відповідачем грошових зобов`язань, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком Господарського суду Одеської області про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру штрафу на 50 %.

Водночас, суд першої інстанції, оцінивши доводи відповідача щодо карантинних заходів та введення воєнного стану як підстави для зменшення розміру штрафних санкцій та річних, зазначив, що договір поставки між сторонами був укладений 17.11.2021, тобто в період, коли карантинні заходи вже були запроваджені, а отже, відповідач усвідомлював, що бере на себе зобов`язання перед позивачем в період існування законодавчо встановлених карантинних заходів. При цьому відповідач не зазначив, які саме карантинні заходи та яким чином вплинули на можливість виконання ним своїх зобов`язань в рамках укладеного договору. Щодо посилань відповідача на введення воєнного стану суд вказав, що зазначення про неможливість належного виконання своїх зобов`язань за договором у зв`язку з введенням воєнного стану не доведено належними доказами, що такі обставини об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку саме у даному конкретному випадку.

За наведеного обґрунтування, місцевий господарський суд, користуючись своїми дискреційними повноваженнями, відмовив відповідачу у зменшенні заявленої позивачем до стягнення суми 30% річних.

Колегія суддів, оцінюючи доводи сторін та наявні в матеріалах справи докази, зазначає, що заборгованість відповідача виникла внаслідок порушення ним взятих на себе зобов`язань за договором; жодних доказів впливу на можливість виконання своїх зобов`язань за договором внаслідок запровадження на території України карантинних заходів чи воєнного стану відповідачем не надано; матеріалами справи не підтверджується, що відповідач намагався врегулювати спір у позасудовому порядку, що він звертався до позивача з пропозиціями щодо відстрочення чи розстрочення заборгованості.

Крім того, необхідно зазначити, що у цій справі заявлена до стягнення сума штрафних санкцій у загальному розмірі 359235,59 грн перевищує суму основного боргу у розмірі 321717,72 грн (з урахуванням індексації на курсову різницю). Суд першої інстанції зменшив розмір пені, штрафу та відсотків річних до 261730,38 грн.

Апеляційний суд вважає, що зменшивши розмір штрафу до 50% та відмовивши у зменшенні розміру процентів річних, суд першої інстанції дотримався балансу інтересів сторін та принципів розумності, справедливості та пропорційності, оскільки не позбавив кредитора можливості захистити власні інтереси шляхом стягнення суми штрафу та процентів річних у тому розмірі, який відповідно до обставин справи виконує компенсаційну функцію для кредитора, та, в той же час, деякою мірою відновив майнову сферу боржника.

Такий висновок місцевого господарського суду ґрунтується на правильному застосуванні норм чинного законодавства України (зокрема, статей 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України) та відповідає сформованій та сталій судовій практиці, у тому числі суду касаційної інстанції, щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Висновки суду апеляційної інстанції.

В силу приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи скаржника не спростовують висновків Господарського суду Одеської області, викладених у оскаржуваному рішенні, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування рішення суду колегія суддів не вбачає, а в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Розподіл судових витрат

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за її подання та розгляд покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 276, 281 - 284 ГПК України,

Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛОС» залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Одеської області від 06.03.2023 у справі №916/3498/22 залишити без змін.

3.Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 07.08.2023.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя К.В. Богатир

Суддя С.В. Таран