СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2023 року м. Харків Справа №917/727/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Россолов В.В., суддя Склярук О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Харків-Капітал» (вх.№1234П/1) на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 07.06.2023 року у справі №917/727/23,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Харків-Капітал», (юр.адреса: просп. Льва Ландау, 33, м.Харків, 61005, поштова адреса: вул. Магнітогорська, 1, м.Харків, 61016),

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Татнєфть-АЗС-Україна», (вул. Половки, 62, м.Полтава, Полтавська область, 36010),

про стягнення 7247833,00 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Полтавської області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Харків-Капітал» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Татнєфть-АЗС-Україна» про стягнення 7247833,00 грн неповернутої безвітсоткової поворотної фінансової допомоги згідно договору №ХК-3_2021 від 18.08.2021 року. До поданої позовної заяви додано клопотання про відстрочення сплати судового збору в розмірі 108717,49 грн, з посилання на майновий стан товариства.

Господарський суд Полтавської області не знайшов правових підстав для відстрочення сплати судового збору та відмовив у задоволенні клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору. Таким чином, ухвалою суду від 17.05.2023 року позовну заяву залишено без руху і надано позивачу строк не більше 10 днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків, а саме шляхом подання належних доказів сплати судового збору за подання позову.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 07.06.2023 року у справі №917/727/23 (підписано 07.06.2023 року, суддя Погрібна С.В.), враховуючи закінчення строку встановлено судом для усунення недоліків і не усунення недоліків позовної заяви - повернуто позивачу позовну заяву з додатками.

Позивач з вказаною ухвалою суду першої інстанції не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті ухвали норм права, просить ухвалу Господарського суду Полтавської області від 07.06.2023 року скасувати та передати справу до суду першої інстанції в іншому складі суду для продовження розгляду. Судовий збір апелянт просить покласти на відповідача.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, винесеною з порушенням норм права, при застосовані нормативних актів, які не підлягають застосуванню, а нормативні акти, які підлягають застосуванню не застосовані, без дослідження доказів позивача щодо скрутного майнового стану внаслідок арешту в травні 2022 року грошових коштів, всього рухомого та нерухомого майна товариства.

Скаржник вказує, що суд першої інстанції посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в постанові від 14.01.2021 року по справі №0940/2276/18 вказує на висновки зроблені в пунктах 45 та 46 цієї постанови, натомість не досліджує та не надає правової оцінки висновкам, зробленим у пунктах 47 та 48 зазначеної постанови.

Апелянт зазначає, що висновок, викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №686/114/16-ц можливо застосувати до спірних правовідносин у даній справі. Так, положення статей Цивільного процесуального кодексу України та Закону України «Про судовий збір» не містять визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням. Водночас підстави для відмови суду у подібних клопотаннях мають бути аргументовані, а оскаржувана ухвала таких аргументів не містить, фактичні обставини, викладені в клопотанні про відстрочення взагалі не досліджені. Судом не застосовано рішення ЄСПЛ у справі «ФК «Мретебі» проти Грузії», у якому зазначено, що «Верховний Суд неналежним чином дослідив аргументи заявника, не вказав, чи достатньо йому наданих доказів на підтвердження фінансової неможливості сплатити судовий збір, та не витребував доказів, яких, на його думку, не вистачало. Верховний Суд просто зазначив, що ніяких підстав для надання звільнення від судового збору не існувало. Відмова Верховного Суду звільнити заявника від сплати судового збору без відповідного обґрунтування є безпідставним обмеженням права останнього на доступ до правосуддя та була зумовлена виключно бажанням Верховного Суду поповнити державний бюджет».

Скаржник вважає, що судом першої інстанції порушено визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд. Так, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Шишков проти Росії» в пункті 111, визначено, що вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан, тим більш під час війни, та коли стягнута заборгованість буде використана для погашення заборгованості ТОВ «Харків-Капітал» по податкам, зборам та іншим обов`язковим платежам в бюджети м.Харкова та Харківської області, комунальним платежам, електроенергії, заробітній платі.

У зв`язку з виникненням спору щодо неповернення Товариством з обмеженою відповідальністю «Татнєфть-АЗС-Україна»безвідсоткової поворотної фінансової допомоги у розмірі 7242833,00 грн., ТОВ «Харків-Капітал» звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою про стягнення неповернутої безвідсоткової поворотної фінансової допомоги. Розмір судового збору, який підлягає сплаті складає 108717,50 грн. Нажаль, майновий стан ТОВ «Харків-Капітал» з травня 2022 року скрутний, не дозволяє сплатити розмір судового збору внаслідок чого товариство обмежене в праві захисту судом, гарантованому нормами ст. 55 Конституції України. Наразі заявником було надано докази у підтвердження скрутного матеріального становища, підтверджено обставини накладення арештів на майно та рахунки і неможливість їх розпорядженням.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.06.2023 року відкрито апеляційне провадження за скаргою позивача; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - протягом 20 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, а також встановлено учасникам справи строк на протязі якого вони мають право подати до суду клопотання, заяви та документи в обґрунтування своїх вимог і заперечень по справі. При цьому, судом роз`яснено можливість реалізації права на подання документів на офіційну адресу електронної пошти суду. Крім того, учасників справи попереджено, що апеляційна скарга підлягає розгляду за правилами ч. 2 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України без повідомлення учасників справи. Витребувано з Господарського суду Полтавської області матеріали справи №917/727/23.

Згідно з ч.13 ст.8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частина 2 ст.271 Господарського процесуального кодексу України визначає, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала у даній справі підпадає під визначення п.6 ч.1 ст. 255 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала суду про відкриття апеляційного провадження була направлена учасникам справи засобами поштового зв`язку. Відповідач копію ухвали суду отримав 04.07.2023 року. Відомості про отримання позивачем (апелянтом у справі) копії ухвали суду від 26.06.2023 року відсутні. Згідно трекінку «Укрпошта» поштове відправлення (копія ухвали суду) номер 652 знаходиться у точці видачі/доставки з 01.07.2023 року.

Згідно із Законом України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення (включаючи ухвали суду господарського суду про відкриття провадження у справі) є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання (ст. 2). Для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень; суд вносить до Реєстру всі судові рішення, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту (ст. 3). Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ст. 4).

Ухвала суду у даній справі була розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень, що підтверджується даними вказаного Реєстру, який є відкритим.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Проявивши належну обачність заявник апеляційної скарги міг дізнатись з Єдиного державного реєстру судових рішень, інформація якого є загальнодоступною, цілодобовою та безкоштовною, про рух справи №917/727/23 та про винесення ухвали від 26.06.2023 року.

Колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції було вчинено всі належні та допустимі заходи направленні на повідомлення учасників справи про відкриття апеляційного провадження у даній справі і її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження.

Не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

Від відповідача відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до ч.3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

18.07.2023 року матеріали справи №917/727/23 на вимогу надійшли до Східного апеляційного господарського суду.

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм права при винесенні оскаржуваної ухвали, а також проаналізувавши докази, котрі стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в обґрунтування своїх вимог та заперечень, колегія суддів апеляційної інстанції встановила наступне.

Як уже було зазначено вище, ухвалою місцевого господарського суду від 17.05.2023 року позовну заяву позивача залишено без руху, як таку, що подана без додержання вимог, викладених у ст. 164 Господарського процесуального кодексу України.

Залишаючи без руху позовну заяву місцевий господарський суд мотивував тим, що позивачем не було сплачено судовий збір, натомість останній подав клопотання про відстрочення сплати судового збору, у задоволенні якого ухвалою суду відмовлено.

Обґрунтовуючи відмову в задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не підпадає під категорію осіб, яким суд, враховуючи майновий стан, може своєю ухвалою за їх клопотанням відстрочити сплату судового збору, а позов не спрямований на захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Тобто, правові підстави для відстрочення сплати судового збору відсутні.

В ухвалі про повернення позовної заяви місцевим господарським судом зазначено, що 01.06.2023 року від позивача надійшов лист, в якому останній навів мотивування викладені в постанові Верховного Суду від 14.01.2021 року у справі №0940/2276/18 та вказав, що юридична особа не позбавлена права звернутися із клопотанням про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, і суд за результатами розгляду цього клопотання не обмежений у праві на власний розсуд відстрочити або розстрочити таку сплату. Із наведеного убачається, що прийняти рішення про відстрочення або розстрочення сплати судового збору суд може і з власної ініціативи у тому разі, коли юридична особа звертається із клопотанням про звільнення від сплати судового збору.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що апелянт звертаючись до суду із листом не подав нового клопотання про відстрочення сплати судового збору, а лише обмежився тим, що виклав додаткове мотивування щодо раніше розглянутого клопотання про відстрочення сплати судового збору до винесення рішення у вказаній справі.

Керуючись ч.4 ст.174 Господарського процесуального кодексу України, суд першої інстанції, враховуючи обставини не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, повернув позовну заяву позивачу.

Приписами статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (частина перша статті 4 Закону України «Про судовий збір»).

Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позову немайнового характеру встановлено ставку судового збору у розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання до господарського суду позову майнового характеру, встановлено ставку судового збору у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є стягнення заборгованості в розмірі 7247833,00 грн. (майновий позов), тому за підрахунком суду першої інстанції, судовий збір за подання позовної заяви повинен становити 108717,49 грн., проте доказів сплати судового збору у встановленому законом розмірі до позовної заяви не додано. Натомість позивачем було заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору, яке обґрунтовано тим, що сплата судового збору на момент подання позову неможлива через скрутний майновий стан та у зв`язку з накладеними арештами на майно у тому числі рахунки і кошти, що на них обліковуються.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено право суду враховуючи майновий стан сторони за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Із системного аналізу змісту норм цієї статті вбачається, що положення пунктів 1 та 2 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення пункту 3 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 року у справі №0940/2276/18).

Велика Палата Верховного Суду у пункті 48 постанови від 14.01.2021 року у справі №0940/2276/18 зазначила, що «юридична особа не позбавлена права звернутися із клопотанням про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, і суд за результатами розгляду цього клопотання не обмежений у праві на власний розсуд відстрочити або розстрочити таку сплату…».

Проте, відповідно до пункту 37 цієї постанови навіть за наявності умов для відстрочення сплати судового збору, таке відстрочення за змістом статті 8 Закону України «Про судовий збір» є правом, а не обов`язком суду.

Оскільки предметом спору у справі не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, а положення пунктів 1, 2 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію, а тому і підстав для відстрочення сплати судового збору у цій справі немає (подібна за змістом правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 27.02.2023 у справі №914/2483/22, від13.02.2023 у справі №910/6998/21, від 07.10.2022 у справі №914/288/22, від 26.07.22 у справі №910/9328/21, від 31.07.2022 у справі №910/11257/21, від 05.03.2021 у справі №910/9741/20, від 06.01.2021 у справі №927/579/19, від 31.03.2021 у справі №903/465/20, від 26.04.2021 у справі №5028/19/59/2012, від 22.02.2021 у справі №910/17424/19, від 19.04.2021 у справі №908/859/20, у постановах від 30.11.2022 у справі №905/1060/21, від 21.10.2022 у справі №905/1059/21, від 12.08.2022 у справі №910/19043/21, від 25.03.2021 у справі №912/3514/20).

Отже, посилаючись на вищевказані норми регулювання сплати судового збору, зокрема щодо відстрочення його сплати, господарським судом правильно застосовано норми процесуального права та ухвалено рішення щодо відсутності підстав для задоволення клопотання скаржника про відстрочення сплати судового збору відповідно до висновків, викладених у вищевикладених постановах та ухвалах Верховного Суду, у тому числі Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 року у справі №0940/2276/18.

При цьому, питання про відстрочення (розстрочення) судом сплати судового збору вирішується судом у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження наявності передбачених законом обставин, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Слід відзначити, що необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

За змістом частини четвертої статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (див. рішення суду від 28.10.1998 року у справі «Ейрі проти Ірландії», серія А, №32).

Обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти (див. рішення суду від 28.11.2006 року у справі «Апостол проти Грузії», заява №40765/02). При цьому, суд в якості «законної мети» визнає, зокрема, фінансування функціонування органів судової влади та дію в якості стримуючого фактору від легковажних позовів (див. рішення суду від 12.06.2007 року у справі «Станков проти Болгарії», заява №68490/01)

Суд апеляційної інстанції відмічає, що законодавче закріплення судових витрат має на меті: по-перше, відшкодування державі витрат, понесених на утримання судової системи і забезпечення її діяльності (саме у цьому проявляється компенсаційна функція інституту судових витрат); по-друге: покладає певні витрати на тих, хто звертається до суду за захистом, що покликано дисциплінувати фізичних та юридичних осіб від подання до суду необґрунтованих заяв та клопотань, забезпечуючи таким чином також процесуальну економію.

Як визначено у рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 року у справі «Пелевін проти України» (заява №24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» (рішення від 28.05.1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства» (пункт 57).

ЄСПЛ в рішенні «Креуз проти Польщі» у справі №28249/95 від 19.06.2001 року зазначив, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції.

З огляду на відсутність умов, визначених статтею 8 Закону України «Про судовий збір», господарський суд дійшов правомірного висновку про відсутність правових підстав відстрочення сплати судового збору.

Частиною четвертою статті 174 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

З огляду на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Харків-Капітал» не усунуло недоліків позовної заяви, визначених в ухвалі Господарського суду Полтавської області від 17.05.2023 року щодо оплати у визначеному законом порядку та розмірі судового збору за подання позовної заяви та надання суду доказів про здійснення такої оплати, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про повернення позову на підставі частини четвертої статті 174 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням судом норм права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки суду, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржувана ухвала Господарського суду Полтавської області від 07.06.2023 року у справі №917/727/23 має бути залишена без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 13, 73, 76-79, 86, 129, 269, 271, 273, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Харків-Капітал» залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Полтавської області від 07.06.2023 року у справі №917/727/23 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя В.В. Россолов

Суддя О.І. Склярук