ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" липня 2023 р. м. Житомир Справа № 906/307/23

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Гребеннікова Н.П.

за участю представників сторін:

від позивача: Бугайчук М.В. - ордер АМ№ 1035724 від 02.11.2022;

Антоневська О.П. - згідно виписки з ЄДРПОУ;

від відповідача: не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Агробудіндустрія"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство"Українські авіаційні системи"

про стягнення 1243287,54 грн

Товариство з обмеженою відповідальністю "Житомир-Агробудіндустрія" звернулося до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Українські авіаційні системи" 1243287, 54грн, з яких: 968430,00грн основного боргу та 274857,54грн інфляційних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням договору оренди приміщення №2019/09/4 від 30.09.2019.

Ухвалою від 06.03.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 05.04.2023.

04.04.2023 на електронну адресу суду від відповідача надійшли письмові пояснення та клопотання про витребування доказів, згідно якого останній просить суд витребувати у позивача документи, що свідчать про наявність в його власності нежилих приміщень площею 416 кв.м., з яких: 272,36 кв.м. приміщення розміщені в адміністративно-побутовому корпусі за адресою: м. Житомир, вул. Промислова, 10 з власною інфраструктурою та складського приміщення - 144 кв.м., розташованого в адміністративно-побутовому корпусі за адресою м. Житомир, вул.Промислова, 10, обладнаного необхідною інфраструктурою (а.с. 108-111).

Ухвалою від 05.04.2023 суд продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів та відклав підготовче засідання на 17.05.2023.

11.05.2023 на електронну адресу суду від позивача надійшли заперечення на письмові пояснення від 04.04.2023.

У зв`язку з перебуванням судді Вельмакіної Т.М. на лікарняному, справа в судове засідання 17.05.2022 не вносилась. Ухвалою від 30.05.2023 продовжено строк підготовчого провадження відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, призначено підготовче засідання на 29.06.2023.

29.06.2023 від представника відповідача надійшло клопотання від 28.06.2023 про розгляд клопотання про витребування доказів без його участі.

В судовому засіданні 29.06.2023 представник позивача надавав для огляду оригінал договору оренди приміщення №2019/09/4 від 30.09.2019, додатку до нього та акту приймання-передачі, а також витягу з ДРРПНМ, копію якого долучено до матеріалів справи, як додаток. Зауважував, що вказаним витягом підтверджується право власності на цілісний майновий комплекс, приміщення у якому орендуються відповідачем згідно укладеного сторонами договору оренди №2019/09/4 від 30.09.2019. Вказав на намір подати копію технічної документації на орендовані відповідачем приміщення та надав для огляду технічний паспорт на вищевказаний цілісний майновий комплекс. Наголосив, що саме адреса орендованого приміщення, згідно ЄДРПОУ, є юридичною адресою відповідача.

Розглядаючи в судовому засіданні 29.06.2023 клопотання представника відповідача про витребування документів, суд враховував, що відповідач не дотримався вимог ч.2 вказаної статті. Також суд звернув увагу, що не зазначення у клопотанні того, який доказ витребовується, за будь-яких обставин унеможливлює задоволення такого клопотання. Водночас, зважаючи на те, що позивач у підготовчому засіданні надав копію витягу з ДРРПНМ, яким підтверджується право власності на цілісний майновий комплекс, приміщення у якому орендуються відповідачем згідно укладеного сторонами договору оренди №2019/09/4 від 30.09.2019 та вказав на намір подати копію технічної документації на орендовані відповідачем приміщення, тобто самостійно надав та зобов`язався надати необхідні документи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення поданого відповідачем клопотання.

Ухвалою від 29.06.2023 суд закрив підготовче провадження та призначив судове засідання для розгляду по суті на 31.07.2023.

31.07.2023 до суду від позивача надійшла заява щодо судових витрат, згідно якої останній просить суд надати час позивачу - Товариству з обмеженою відповідальністю "Житомир-Агробудіндустрія", а саме - 5 днів з моменту прийняття рішення Господарським судом Житомирської області у справі №906/307/23, для надання доказів понесених позивачем витрат на правничу допомогу (а.с .153-155).

В судовому засіданні 31.07.2023 представники позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Повідомили про намір подати докази понесених судових витрат після ухвалення рішення суду.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 152).

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи, що явка представника відповідача в судове засідання обов`язковою не визнавалася, а матеріали справи містять письмові пояснення від 04.04.2023 (а.с. 110-111), у яких висловлено позицію останнього, суд вважає, що не прибуття представника відповідача, не перешкоджає розгляду справи за наявними в ній матеріалами.

У засіданні суду 31.07.2023 оголошувалася перерва до 16:00 год.

Після оголошеної перерви представники позивача у судове засідання не прибули.

Справа розглядається з урахуванням ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи пояснення представників позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

30.09.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомир- Агробудіндустрія" (орендодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Українські авіаційні системи" (орендар, відповідач) укладено договір оренди приміщення №2019/09/4 (далі - Договір (а.с.27-32)), згідно п.1.1 якого, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежиле приміщення загальною площею 416 кв.м. (надалі за текстом - "приміщення"/"об`єкт оренди"), з них:

- 272,36 кв.м. приміщення розміщені в адміністративно-побутовому корпусі за адресою: м. Житомир, вул. Промислова, 10 (надалі за текстом "АПК"). АПК - приміщення з власною необхідною інфраструктурою, що дозволяє орендареві використовувати приміщення і здійснювати свою господарську діяльність вiдповiдно до цілей і умов цього договору;

- 144 кв.м. складське приміщення з власною необхідною інфраструктурою, що дозволяє орендареві використовувати приміщення і здійснювати свою господарську діяльність вiдповiдно до цілей і умов цього договору.

Згідно з п. 1.2. Договору приміщення належить орендодавцю на праві власності.

Стан приміщення на момент його передачі фіксується сторонами в акті приймання-передачі приміщення (п. 1.3. договору).

Факт приймання-передачі майна в оренду підтверджується підписаним сторонами актом приймання-передавання від 01.10.2019 (а.с. 34).

Згідно акту приймання-передавання (повернення з оренди) від 31.08.2020, відповідач повернув позивачу орендоване приміщення (а.с. 83).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач стверджує, що за період з жовтня 2019 по серпень 2020 рік сторонами були підписані акти приймання-передавання виконаних робіт на загальну суму 2176526,00 грн. На зазначену суму відповідачу були виставлені рахунки, однак останній лише частково здійснив розрахунки, сплативши 1208096,00 грн, внаслідок чого станом на час звернення до суду заборгованість останнього склала 968430,00 грн.

Крім суми основної заборгованості позивач заявив до стягнення з відповідача 274857,54грн інфляційних.

Відповідач у письмових поясненнях (а.с. 110-111) просив у задоволенні позову відмовити. Зазначив, що Пожидаєв К.Е., будучи керівником та одноосібним власником заявника - ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія", який надавав послуги оренди боржнику - ТОВ НВП "Українські авіаційні системи", будучи його директором, та ОСОБА_1 , будучи юрисконсультом боржника - ТОВ НВП "Українські авіаційні системи" та одночасно директором заявника - ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія", здійснювали підписання усіх документів та листування, яким визнається наявність заборгованості. Посилається на те, що як вбачається з листування між ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія" та ТОВ НВП "Українські авіаційні системи", несвоєчасна оплата орендних платежів була викликана нібито відсутністю грошових коштів у підприємства, в той час як згідно банківських виписок у період з 01.09.2020 по 01.09.2022, обороти підприємства по платежам становили понад 4,5 млн. грн., а отримана у серпні 2022 року ТОВ НВП "Українські авіаційні системи" на чолі з ОСОБА_2 фінансова допомога в розмірі 3млн. 600тис.грн. була ним спрямована не на погашення існуючої заборгованості, а на повернення фінансової допомоги гр. ОСОБА_2 . Зауважив, що позивач не надав жодного документа який би свідчив про наявність у останнього у власності приміщень які б відповідали предмету договору. Вказав, що листування (претензій, вимог чи ін.) відповідач після зміни керівництва відповідача новий керівник не отримував, внаслідок чого не міг знати про наявність будь-яких договорів та заборгованості за ними. Враховуючи наведене вважає, що вказані обставини в сукупності свідчать про наявність ознак фіктивного правочину, зокрема, за ч.5 ст.203 ЦК України передбачено вимогу, додержання якої є необхідним для чинності правочину, а саме: правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Позивач у запереченнях на письмові пояснення від 04.04.2023 року, які було подано представником відповідача (а.с. 137-139) вказав, що не є зрозумілим яким чином керівництво ОСОБА_2 у ТОВ НВП "Українські авіаційні системи" та директорство ОСОБА_1 в ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія" має відношення до факту наявної заборгованості відповідача перед позивачем за Договором. Вказав, що на підтвердження права власності на орендоване відповідачем приміщення надав суду витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, господарські відносини між сторонами виникли на підставі Договору оренди приміщення №2019/09/4 від 30.09.2019 (а.с. 27-32), який підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

Відповідно до ч. 1 статті 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Наявним у справі актом приймання-передачі майна в оренду від 01.10.2019 (а.с. 34) підтверджено, що позивач виконав свої зобов`язання за Договором оренди приміщення №2019/09/4 від 30.09.2020, передавши відповідачу у тимчасове платне користування приміщення площею 416 кв.м. з них: 272 кв.м. приміщення розміщені в адміністративно-побутовому корпусі за адресою: м. Житомир, вул. Промислова, 10 та 144 кв.м. складські приміщення розташовані за адресою: м. Житомир, вул. Промислова, 10.

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №22702990 від 06.06.2014 власником цілісного майнового комплексу, площею 11400,70 кв.м., який знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Промислова, буд.10, є ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія" (а.с. 140), що спростовує доводи відповідача з приводу відсутності у позивача документів які б свідчили про наявність у останнього у власності приміщення в якому розташований об`єкт оренди за Договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч. 5 ст. 762 ЦК України).

Згідно ч. 1, 4 ст. 286 ГК України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

За умовами п. 5.1. Договору вартість оренди за місяць оренди за 1 (один) кв.м. площі об`єкта оренди визначається у додатках до даного договору.

Матеріали справи містять підписаний сторонами розрахунок витрат на оренду приміщення та комунальні послуги (а.с. 33).

Відповідно до п.5.2. Договору, орендар зобов`язаний вносити плату за користування об`єктом оренди в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок орендодавця, що вказаний у цьому договорі на підставі відповідних рахунків, виписаних орендодавцем.

За умовами п.7.2. договору, орендар зобов`язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 3 ст. 530 ГПК України).

Оскільки в Договорі оренди сторони не визначили строків внесення орендної плати, у даних правовідносинах суд керується приписами ч. 3 ст. 530 ЦК України.

Судом встановлено, що в період з 31.10.2019 по 31.08.2023 між позивачем та відповідачем було підписано Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) на загальну суму 2176526,00 грн (а.с. 35-45). На вказану суму позивач щомісячно виписував відповідачу рахунки на оплату (а.с. 46-56).

Банківськими виписками по рахунку (а.с. 79-82) підтверджено, що відповідач частково здійснював оплату за оренду приміщення, внаслідок чого, станом на час звернення позивача до суду, сума основного боргу склала 968430,00 грн.

Також судом встановлено, що згідно листів-вимог №1296 від 08.11.2021 (вручено відповідачу 09.11.2021 (а.с. 85)) та №590 від 16.09.2022 (вручено відповідачу 16.09.2022 (а.с. 87)), позивач вимагав від відповідача негайно, протягом 7 днів перерахувати на рахунок ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія" заборгованість з орендної плати в сумі 968430,00 грн.

У відповідях на вищевказані вимоги, ТОВ "НВП "Українські авіаційні системи" підтверджувало наявність заборгованості за договором №2019/09/4 від 30.09.2019 у сумі 968430,00 грн та вказувало про те, що не може здійснити розрахунки через брак фінансування (а.с. 86, 88).

Також судом встановлено, що за результатами здійснення вищевказаних господарських операцій (оренди приміщення), позивач склав податкові накладні, які були зареєстровані Державною податковою службою України у Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с. 57-73).

Відповідно до п. 201.7. ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Згідно п. 201.10. ст. 201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

За вказаного, податкові вищевказані податкові накладні підтверджують надання позивачем відповідачу в оренду приміщення та нарахування останньому орендної плати за користування ним.

Крім того, матеріали справи містять, підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками, акт звірки взаєморозрахунків, яким погоджено, що станом на 18.02.2022 заборгованість відповідача складає 968430,00 грн (а.с. 84).

Надаючи правову оцінку вказаному акту, суд враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.03.19. у справі № 910/1389/18, яка полягає в наступному. Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом. Разом з цим, акт звірки м о ж е в в а ж а т и с я доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості.

У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку про те, що наданий до матеріалів справи акт звірки взаємних розрахунків в сукупності з такими первинними документами як акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), податкові накладні та банківські виписки, підтверджують факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем станом на 18.02.2022 у розмірі 968430,00 грн.

Щодо тверджень представника відповідача про фіктивність договору оренди приміщення №2019/09/4 від 30.09.2019, суд враховує таке.

Частинами 1, 2 статті 234 ЦК України передбачено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Суд враховує, що у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає її зовнішньому прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину (такі правові висновки сформулювала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19)).

Суд враховує, що зі сторони позивача Договір підписаний директором "Житомир-Агробудіндустрія" - К.Е. Пожидаєвим, зі сторони ТОВ "Науково-виробниче підприємство"Українські авіаційні системи" - директором О.П. Антоневською. Підписи останніх скріплені печатками підприємств. На час розгляду справи в суді Договір оренди приміщення №2019/09/4 від 30.09.2019 недійсним не визнавався. При цьому, крім актів приймання - передачі орендованого приміщення, фактичне користування останнім також підтверджується інформацією з ЄДРПОУ, згідно якої місцезнаходження ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Українські авіаційні системи" - м. Житомир, вул. Промислова, 10.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якого правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Тобто, на дату вирішення спору правочин є дійсним, схваленим конклюдентними діями відповідача та є підставою для виконання відповідачем відповідних зобовязань.

Також, на думку суду, підписані сторонами та скріплені їх печатками акт приймання-передавання від 01.10.2019, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), листування сторін, виписані та зареєстровані позивачем податкові накладні (а.с.34-82), часткова сплата орендної плати відповідачем, свідчать про виконання договору оренди приміщення №2019/09/4 від 30.09.2019 та підтверджують його дійсність. Відповідно, вказана поведінка сторін також засвідчує їх волю до настання відповідних правових наслідків.

Слід зазначити, що договір оренди приміщення №2019/09/4 від 30.09.2019 не є безвідплатним, вчинений між самостійними юридичними особами, з дотриманням вимог, які висуваються Цивільним кодексом України до договорів оренди. При цьому, повноваження орендаря з користування таким майном жодним чином не були обмежені. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

За викладеного, відповідачем не доведено, а судом не встановлено наявності у сторін при укладання договору умислу з певним спрямуванням волі та тих обставин, що такий договір не відповідав волевиявленню сторін. Відповідно, доводи відповідача щодо фіктивності договору оренди приміщення №2019/09/4 від 30.09.2019 є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні норми містяться в ст.193 ГК України.

Оскільки, станом на час розгляду справи в суді, відповідач доказів погашення основного боргу у розмірі 968430,00 грн не надав, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача 274857,54грн інфляційних, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача, інфляційні останнім нараховано за період з 01.12.2021 по 31.01.2023, на суму боргу 968430,00 грн, що складає 274857,54 грн (а.с. 13-14).

Перевіривши проведені позивачем нарахування інфляційних втрат, з урахуванням змісту листа-вимоги №1296 від 08.11.2021 (вручено відповідачу 09.11.2021 (а.с. 85)) господарський суд вважає їх обґрунтованими, а позовні вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, заявленими відповідно до вимог чинного законодавства та підлягають задоволенню на суму 1243287, 54грн, з яких: 968430,00грн основного боргу та 274857,54грн інфляційних.

Судовий збір, в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73-79, 86, 123, 129, 233, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Українські авіаційні системи" (10025, Житомирська обл., м.Житомир, вул. Промислова, буд. 10, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Агробудіндустрія" (10025, Житомирська обл., м. Житомир, вул.Промислова, буд. 10; ):

- 968430,00 грн основного боргу;

- 274857,54 грн інфляційних;

- 18649,31 грн судового збору.

3. Судове засідання для вирішення питання про судові витрати призначити на 14:30 год 12.09.2023.

4. Докази для вирішення питання про судові витрати подати протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду - до 07.08.2023.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 08.08.23

Суддя Вельмакіна Т.М.

1 - до справи;

2,3 - сторонам (рек.).