РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.05.2023Справа № 910/18204/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., за участю секретаря судового засідання Крисько О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи №910/18204/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Алего"

до Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача у справі - Виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про звільнення від плати за договором шляхом визнання відсутнім права

Представники учасників справи:

від позивача: Гордуз О.О., Ручка О. А., Гордуз О.О.;

від відповідача: Декань М.І.;

від третьої особи: Декань М.І.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Алего" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (далі - відповідач) про зобов`язання здійснити перерахунок орендної плати шляхом звільнення від сплати оренди та не нараховувати штрафні санкції.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за період неможливості користування зовнішніми рекламними засобами у зв`язку з відсутністю дозвільних документів, відповідач на підставі договору тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва для розміщення рекламного засобу №594/19 від 10.09.2019 неправомірно нарахував позивачу орендну плату у розмірі 824 199,31 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.11.2021 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Алего" про забезпечення позову поданої одночасно з позовною заявою відмовлено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.11.2021 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі.

03.12.2021 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позову з підстав того, що укладений між сторонами у справі договір тимчасового користування місцями, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламних засобів, не є договором найму (оренди), та не підпадає під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим посилання позивача на положення частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України, яка передбачає підстави для звільнення наймача від сплати орендної плати за користування майном, є необґрунтованими та безпідставними. При цьому, наголошує на тому, що відповідно до принципу "мовчазної згоди", визначеного у статті 1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", з урахуванням винесеного Окружним адміністративним судом міста Києва рішення від 11.02.2020 року у справі №640/22289/18 строк дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами є продовженим з дати закінчення попереднього строку дії дозволу в незалежності від дати прийняття відповідного розпорядження виконавчим органом місцевої ради.

У відзиві на позовну заяву відповідач також зауважує на тому, що позивачем жодними належними та допустимими доказами не доведено неможливість користуватися місцями для розміщення рекламних засобів, в той час як фотофіксація свідчить, що позивач, не зважаючи на чинне на момент розгляду Окружним адміністративним судом міста Києва справи №640/22289/18 розпорядження "Про відмову у продовженні строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами" продовжував розміщувати РЗ на території міста Києва, а посилання позивача на відмову відповідача у підписанні протоколу розбіжностей до укладеного договору є безпідставними, оскільки відповідно до положень чинного цивільного та господарського законодавства складання та розгляд протоколу розбіжностей можливо виключно на стадії укладання договору, а не на стадії його виконання.

14.12.2021 року через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій заперечує проти доводів відповідача та наголошує на тому, що договір тимчасового користування місцями, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламного засобу №594/19 від 10.09.2019 є договором оренди по своїй суті та правовій природі і жодних правовідносин, які б за своїм змістом та суттю були сервітутом між сторонами не існує, в свою чергу, нарахування відповідачем орендної плати за період протягом якого позивач не мав можливості користуватися місцями, які перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламних засобів по договору №594/19 від 10.09.2019 суперечить положенням частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України. Разом з цим, позивач зауважує на тому, що надана відповідачем фотофіксація місць розташування РЗ не є належними доказами, оскільки не дає можливості встановлення, які саме рекламоконструкції розміщенні на наданих фото, а зважаючи на те, що розпорядження про відмову в продовженні позивачу строків дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами скасовано у судовому порядку, то мав бути наданий новий дозвіл і про мовчазну згоду мова йти не може.

У судовому засіданні 14.12.2021 суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про залучення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача у справі та відкладення підготовчого засідання у справі.

Так, відповідно до статті 50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Слід зазначити, що метою участі третіх осіб у справі є обстоювання ними власних прав і законних інтересів, на які може справити вплив рішення чи ухвала суду. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, виступає в процесі на боці тієї сторони, з якою в неї існують певні правові відносини. Залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, до участі у справі вирішується господарським судом з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес до даної справи. Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з`ясовувати, чи буде у зв`язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому.

Враховуючи предмет та підстави позову, а також зважаючи на те, що розпорядження "Про відмову у продовженні строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами" було прийнято виконавчим органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), суд дійшов висновку про залучення до участі у справі вказаної особи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, оскільки рішення у даній справі може вплинути на її права та обов`язки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Алего" про забезпечення позову відмовлено.

21.12.2021 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив у яких зазначає, що договори тимчасового користування місцями, що перебувають в комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламних засобів не є договорами найму (оренди), за якими наймодавець передає наймачеві майно у володіння, про що чітко зазначено у п. 1.3 договору від 10.09.2019 №594/19, а факт розміщення позивачем рекламних засобів на території міста Києва за період з 31.05.2018 по 25.01.2021 підтверджується актами про демонтаж рекламних засобів, які залучені до матеріалів справи.

10.01.2022 року через відділ діловодства суду від позивача надійшли додаткові пояснення по суті спору, в яких зауважив на тому, що строк продовження дії дозволів мав відліковуватись саме із моменту винесення розпорядження на підставі повторно поданої адміністратору заяви про продовження строку дії дозволів.

У судовому засіданні 11.01.2022 суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та оголошення перерви в підготовчому засіданні.

21.01.2022 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшли письмові обґрунтування щодо правової природи договору тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва для розміщення рекламного засобу.

24.01.2022 року через відділ діловодства суду від позивача надійшли письмові пояснення щодо правової природи договору тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва для розміщення рекламного засобу №594/19 від 10.09.2019.

07.02.2022 року через відділ діловодства суду від позивача надійшли пояснення щодо демонтажу КП "Київреклама" та монтажу позивачем рекламних засобів.

08.02.2022 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів на спростування тверджень позивача щодо недотримання Комунальним підприємством "Київреклама" процедури демонтажу рекламних конструкцій, оскільки на ці обставини позивач вказував у підготовчих засіданнях.

У судовому засіданні 08.02.2022 суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 ГПК України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення підготовчого засідання у справі на 01.03.2022.

Проте, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та активними бойовими діями у Київській області та місті Києві судове засідання 01.03.2022 не відбулось.

22.02.2022 року через відділ діловодства суду від відповідача на виконання вимог ухвали суду надано рахунки до договору від 10.09.2019 №594/19.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 призначено підготовче засідання у справі на 22.07.2022.

18.07.2022 року через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про зміну предмету позову, відповідно до якої позивач просить зобов`язати Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) здійснити перерахунок грошових зобов`язань шляхом зменшення безпідставно нарахованих Товариству з обмеженою відповідальністю "Алего" станом на 28.02.2022 року грошових зобов`язань щодо 17 рекламоносіїв, зазначених у адресному переліку №42 від 29.07.2021 року, по сплаті за договором №594/19 тимчасового користування місцями, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламних засобів від 10.09.2019 року: плати за тимчасове користування місцем у сумі 825 756,74 грн., нарахованої за період з 01.07.2019 року по 31.07.2021 року та нараховані за її несплату пені в сумі 23 987,80 грн. та штрафу в сумі 103 512,25 грн.; штрафу у сумі 81 116,94 грн., нарахованого за виконані грошові зобов`язання у період з 01.08.2021 року по 28.02.2022 року зі сплати плати за тимчасове користування місцем та плати за тимчасове користування місцем в сумі 42 832,37 грн., нарахованої за період з 01.08.2021 року по 28.02.2022 року по місцях, зайнятих іншими рекламорозповсюджувачами.

21.07.2022 року через відділ діловодства суду від позивача надійшли додаткові пояснення у справі, в яких зауважує на тому, що, оскільки відповідні питання щодо можливості звільнення позивача від сплати за тимчасове користування 17 місцями розташування рекламних засобів в період неможливості використання даних місць через обставини, за які не відповідає позивач, не врегульовані спеціальними нормами законодавства у сфері реклами, то на правовідносини сторін за договором поширюють дію загальні норми законодавства, які регулюють питання оренди. При цьому, наголошує на тому, що за умовами пункту 1.1 договору право на тимчасове платне користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва для розміщення та експлуатації рекламного засобу надається на підставі відповідного дозволу на розміщення зовнішньої реклами, наданого на підставі розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), а відтак, оскільки розпорядження про продовження дії дозволів було прийнято 25.01.2021, до цієї дати позивач не може розглядатись як такий, що має право тимчасового користування місцями за договором.

28.07.2022 року через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про уточнення заяви про зміну предмету позову, відповідно до якої позивач просить звільнити Товариство з обмеженою відповідальністю "Алего" від плати за договором №594/19 тимчасового користування місцями, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламних засобів від 10.09.2019 року щодо 17 рекламоносіїв, зазначених у адресному переліку №42 від 29.07.2021 року, шляхом визнання відсутності в Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) прав нараховувати та вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю "Алего" сплатити: плату за тимчасове користування місцем у сумі 825 756,74 грн., нараховану за період з 01.07.2019 року по 31.07.2021 року та нараховані за її несплату пеню в сумі 23987,80 грн. та штраф в сумі 103512,25 грн.; штраф у сумі 81116,94 грн., нарахований на виконані грошові зобов`язання у період з 01.08.2021 року по 28.02.2022 року зі сплати плати за тимчасове користування місцем та плату за тимчасове користування місцем в сумі 42832,37 грн., нараховану за період з 01.08.2021 року по 28.02.2022 року по місцях, зайнятих іншими рекламорозповсюджувачами.

У судовому засіданні 02.08.2022 суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про прийняття до розгляду заяви про зміну предмету позову, з урахуванням заяви про уточнення, та відкладення підготовчого засідання.

Так, згідно приписів частини 3 статті 46 Господарського процесуального кодексу України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Разом з тим, не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №924/1473/15.

Предмет позову кореспондує із способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин. Необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів. Зміна предмету позову можлива, зокрема, у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.01.2021 у справі №910/10954/19.

Судом встановлено, що позивачем дотримано вимоги частини 5 статті 46 Господарського процесуального кодексу України, в тому числі, надані докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи, а тому така заява підлягає прийняттю судом до розгляду.

10.08.2022 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшли письмові пояснення на позовну заяву з урахуванням зміни предмета позову, в яких відповідач зазначає, що наведені позивачем обставини щодо звільнення його від плати за тимчасове користування місцями не передбачені умовами договору в якості виключних обставин для звільнення від такої плати, в свою чергу, позивач підписавши договір взяв на себе зобов`язання систематично вносити плату за користування місцем для розміщення реклами. При цьому, зауважує на тому, що умовами пункту 6.6 договору визначено, що при продовженні строку дії пріоритету, продовженні строку дії дозволу плата нараховується з дати, з якої продовжено строк дії пріоритету або дозволу.

16.08.2022 року через відділ діловодства суду від позивача надійшли пояснення у справі, в яких наголошує на тому, що неправомірним є нарахування плати за місця, які зайняті іншими підприємствами. При цьому, просить визнати поважною причину неможливості подання цих пояснень та доказів.

У судовому засіданні 16.08.2022, суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про поновлення позивачу та відповідачу строків на подання доказів та прийняття їх, та виходячи з того, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи для розгляду по суті на 06.09.2022.

Відповідно до приписів частини 1, 2, 3, 4, 5 та 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Зі змісту статті 80 ГПК України вбачається, що учасники справи повинні подавати докази до суду разом із поданням заяв по суті (позову, відзиву на позов, письмових пояснень) або у строк, встановлений судом для їх подання.

Водночас процесуальний закон також надає можливість особі подати докази поза межами встановленого законом або судом строку, але тільки за умови, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у зазначений строк з причин, що не залежали від неї.

Отже, суд може прийняти до розгляду докази, подані стороною після подання заяв по суті спору, коли встановить, що сторона не мала можливості подати їх у визначений законом або судом строк з причин, що не залежали від неї.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що подані позивачем та відповідачем докази стосуються обставин, про які сторони стверджували у підготовчому засіданні, а відтак не могли ними бути передбачені на момент подання позову та відзиву на позов, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для поновлення процесуального строку на їх подання та прийняття їх до розгляду.

Судове засідання, призначене на 06.09.2022, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Васильченко Т.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.09.2022 призначено судове засідання у справі на 18.10.2022.

Однак, судове засідання, призначене на 18.10.2022, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Васильченко Т.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.12.2022 призначено судове засідання у справі на 22.12.2022.

У судовому засіданні 22.12.2022 судом, у відповідності до приписів статті 216 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 27.01.2023.

23.01.2023 року через відділ діловодства суду від позивача надійшли письмові пояснення щодо строків фактичного перебування рекламних засобів на місцях з урахуванням дати їх монтажу та демонтажу у період з 01.07.2019 року по 31.07.2021 року.

У судовому засіданні 27.01.2023 судом, у відповідності до приписів статті 216 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 15.02.2023.

13.02.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення на письмові пояснення позивача щодо строків перебування рекламних засобів на місцях. Так, у запереченнях, зауважено на тому, що розрахунок позивача фактичної кількості днів перебування 17 рекламних конструкцій (щитів) на місцях встановлення не є достовірним доказом в розумінні приписів статті 78 Господарського процесуального кодексу України та не відображають дійсних обставин справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.02.2023 призначено судове засідання на 21.03.2023.

У судових засіданнях 21.03.2023, 13.04.2023, 27.04.2023 судом, у відповідності до приписів статті 216 Господарського процесуального кодексу України, оголошувались перерви, зокрема до 16.05.2023.

У судовому засіданні 16.05.2023 представники позивача позовні вимоги підтримали, просили задовольнити; представник відповідача та третьої особи у задоволенні позовних вимог просив відмовити.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 16.05.2023 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

10 вересня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Алего" (далі- рекламорозповсюджувач) та Управлінням з питань реклами Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - робочий орган) було укладено договір тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламного засобу № 594/19 (далі-договір), відповідно до п. 1.1 якого на підставі відповідного наказу робочого органу про встановлення пріоритету на місце для розміщення рекламного засобу, дозволу на розміщення зовнішньої реклами, наданого на підставі розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), рекламорозповсюджувачеві надається право тимчасового платного користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади Києва, виключно для розміщення та експлуатації рекламного засобу (право тимчасового користування).

Відповідно до пункту 1.2 договору рекламорозповсюджувач зобов`язується прийняти в платне користування місце та користуватись наданим йому місцем добросовісно та розумно відповідно до загальних вимог законодавства України, правил щодо благоустрою населених пунктів, умов цього договору та Порядку розміщення зовнішньої реклами в місті Києві, затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 05.02.2019 №207, зареєстрованого в Головному територіальному управлінні юстиції у місті Києві 25.02.2019 за №34/2211 (далі - Порядок), своєчасно та у повному обсязі відповідно до договору здійснювати оплату за тимчасове користування місцем, сумлінно виконувати усі свої обов`язки за цим договором, самостійно нести відповідальність за технічний стан рекламного засобу (далі - РЗ), порушення вимог техніки безпеки під час розташування та експлуатації РЗ, утримання місця у належному санітарному стані відповідно до законодавства.

Пунктом 1.3 договору визначено, що надання права тимчасового користування місцем за цим договором є правом користування чужим майном відповідно до Глави 32 Цивільного кодексу України і не передбачає надання будь-якого майна у володіння чи розпорядження, не підлягає відчуженню, та може бути припинене за рішенням суду на вимогу власника чи уповноваженої ним особи (балансоутримувача) місця за наявності обставин, які мають істотне значення, в тому числі якщо право користування перешкоджає використанню майна за його цільовим призначенням. Цей договір є договором приєднання відповідно до статті 634 Цивільного кодексу України.

Згідно з пунктом 2.1 договору наведені у цьому договорі терміни застосовуються у значеннях, наведених в чинних редакціях Закону України "Про рекламу", "Про благоустрій населених пунктів", Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 №2067, Порядку, рішеннях Київської міської ради та розпорядженнях її виконавчого органу та інших нормативно-правових актах, що регулюють відносини у сфері розміщення зовнішньої реклами.

Адресний перелік - невід`ємна частина договору, який містить перелік місць для розміщення РЗ, на які за рекламорозповсюджувачем встановлено пріоритет та/або на які надано дозволи на розміщення РЗ, із зазначенням адреси та встановлено/продовжено пріоритет, дату встановлення/продовження та строк дії пріоритету, дата початку та закінчення строку дії дозволу, його продовження, а також відомостей про розмір щомісячної плати за тимчасове користування місцями, яка визначається відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (пункт 2.2 договору).

Пунктом 3.2 договору визначено, що робочий орган та/або КП "Київреклама" здійснюють облік місць для розміщення РЗ, на які поширюється пріоритет рекламорозповсюджувача, та на які рекламорозповсюджувачу видано дозволи на розміщення зовнішньої реклами, здійснюють контроль за строками дії пріоритету та дозволу шляхом формування адресних переліків та внесення до них змін.

Згідно з пунктом 3.3 договору підставою для формування та внесення змін до адресних переліків є відповідні рішення Робочого органу/виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), прийняті в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до пункту 3.4 договору у разі внесення змін до відповідного адресного переліку Робочий орган формує адресний перелік у новій редакції або зміни до відповідного адресного переліку. Рекламорозповсюджувач зобов`язаний підписати відповідний адресний перелік (зміни до нього) на підставі встановлених/продовжених пріоритетів, наданих/продовжених дозволів, внесених змін до дозволів або скасованих (втрачених) відповідних пріоритетів та анульованих дозволів протягом трьох робочих днів з моменту встановлення/продовження відповідних пріоритетів, їх скасування (втрати), надання/продовження чи анулювання дозволів на розміщення зовнішньої реклами, чи внесення до них відповідних змін. При цьому обов`язки щодо сплати за тимчасове користування місцями для розміщення РЗ виникають для рекламорозповсюджувача з дати прийняття рішення про встановлення/продовження пріоритету, прийняття розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про надання/продовження дозволів на розміщення зовнішньої реклами відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України.

За умовами пункту 4.1 договору робочий орган має право на підставі відповідних рішень робочого органу про встановлення/продовження пріоритету та рішень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про надання/продовження дозволу нараховувати та вимагати сплати за тимчасове користування місцем, змінювати розмір нарахувань за тимчасове користування місцем у разі змін в технологічній (конструктивній) схемі РЗ, площі РЗ, зонального коефіцієнту та базового тарифу.

Згідно з пунктами 5.1.1, 5.1.2 договору рекламорозповсюджувач має право тимчасово, на час дії дозволу, використовувати надане місце виключно для розміщення, обслуговування, експлуатації РЗ та розміщувати РЗ на певний строк та у певному місці відповідно до виданого дозволу.

Плата за тимчасове користування місцем нараховується, зараховується та використовується робочим органом в порядку, визначеному рішеннями Київської міської ради або її виконавчого органу (пункт 6.2 договору).

Підставою для нарахування плати за тимчасове користування місцями та внесення рекламорозповсюджувачем плати є рішення робочого органу про встановлення/продовження пріоритету, рішення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про надання/продовження дозволу, інші юридичні факти (вчинки рекламорозповсюджувача щодо фактичного користування місцем для розміщення РЗ) відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цей договір (пункт 6.3 договору).

За умовами п. 6.4 договору плата щомісячно перераховується рекламорозповсюджувачем до бюджету міста Києва відповідно до умов договору. У разі прострочення термінів сплати, визначених договором, розмір несплаченої суми плати коригується з урахуванням штрафів, пені та індексу інфляції, відповідно до умов договору та законодавства.

Рекламорозповсюджувач не звільняється від плати при відсутності РЗ на місці щодо якого виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) прийнято рішення про надання/продовження дозволу. Плата нараховується з дати прийняття рішення про встановлення пріоритету, надання дозволу. При продовженні строку дії пріоритету, продовженні строку дії дозволу плата нараховується з дати, з якої продовжено строк дії пріоритету або дозволу (пункт 6.5, 6.6 договору).

Пунктом 6.8 договору визначено, що плата за тимчасове користування місцем нараховується: до дати закінчення строку дії дозволу; до дати прийняття розпорядження виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) про анулювання дозволу - у разі звернення рекламорозповсюджувача із заявою про анулювання дозволу; до дати прийняття розпорядження виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) про відмову у продовженні строку дії дозволу (у випадку коли таке розпорядження прийняте після закінчення строку дії дозволу) - у разі звернення рекламорозповсюджувача із заявою про продовження дозволу.

У разі нездійснення рекламорозповсюджувчем демонтажу РЗ відповідно до п. 5.2.7 договору після закінчення строку дії дозволу плата нараховується за весь час фактичного користування рекламорозповсюджувачем місцем до моменту здійснення демонтажу та складання відповідного акту обстеження місця розташування РЗ робочим органом або КП "Київреклама".

На підставі відповідних рішень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) робочий орган здійснює перерахунок та коригує розмір плати за тимчасове користування місцем, про що підписується адресний перелік у новій редакції (пункт 6.10 договору).

За умовами пункту 8.1 договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін та діє щодо кожного місця розміщення РЗ протягом строку дії встановленого пріоритету та/або дозволу, а також протягом строку фактичного користування місцем. Припинення пріоритету або дозволу щодо окремого місця для розміщення РЗ у разі наявності у рекламорозповсюджувача інших чинних пріоритетів та/або дозволів не тягне за собою припинення дії цього договору в цілому.

Вказаний договір підписаний уповноваженими представниками Робочого органу та Рекламорозповсюджувача та скріплений печатками сторін.

За матеріалами справи судом встановлено, що у червні 2017 року та у лютому 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Алего" звернулося до центру з надання адміністративних послуг Київської міської державної адміністрації (ЦНАП) Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) із заявами про продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами за наступними адресами: 1. м. Київ, Святошинський район, Кільцева Дорога/вул. Зодчих, 62, дозвіл №09939-05-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 72 кв. м.; 2. м. Київ, Дніпровський район, проспект Юрія Гагаріна, 8, дозвіл №28714-11-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 18 кв. м.; 3. м. Київ, Дніпровський район, проспект Визволителів, 1, дозвіл №28715-11-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 18 кв. м.; 4. м. Київ, Дніпровський район, проспект Визволителів, 3, дозвіл №28716-11-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 36 кв. м.; 5. м. Київ, Дніпровський район, проспект Юрія Гагаріна, 16, дозвіл №28718-11-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 36 кв. м.; 6. м. Київ, Дніпровський район, проспект Юрія Гагаріна 13, дозвіл №28719-11-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 36 кв. м.; 7. м. Київ, Дніпровський район, проспект Визволителів, 15, дозвіл №28721-11-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 36 кв. м.; 8. м. Київ, Оболонський район, проспект Героїв Сталінграду/проспект Московський, 26-в (навпроти), дозвіл №29573-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (призматрон), площею 36 кв.м.; 9. м. Київ, Оболонський район, вул. Маршала Тимошенка, 2-г, дозвіл №29576-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 18 кв. м.; 10. м. Київ, Оболонський район, вул. Маршала Тимошенка, 18/проспект Героїв Сталінграду, дозвіл №29578-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (призматрон), площею 18 кв. м.; 11. м. Київ, Оболонський район, вул. Маршала Малиновського, 27/23 №2, дозвіл №29579-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 18 кв.м.; 12. м. Київ, Оболонський район, вул. Маршала Малиновського 11 (перед зупинкою), дозвіл №29580-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 36 кв.м.; 13. м. Київ, Оболонський район, вул. Маршала Тимошенка, 12, дозвіл №29581-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 36 кв. м.; 14. м. Київ, Оболонський район, проспект Оболонський, 5, дозвіл №29582-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (призматрон), площею 18 кв. м.; 15. м. Київ, Оболонський район, проспект Героїв Сталінграду/Московський міст, дозвіл №29584-12, тип рекламного засобу - щит що стоїть окремо (призматрон), площею 36 кв. м.; 16. м. Київ, Оболонський район, вул. Йорданська (вул. Лайоша Гавро), дозвіл №29585-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 18 кв. м. та 17. м. Київ, Оболонський район, проспект Героїв Сталінграду, 19, дозвіл №31259-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (призматрон), площею 36 кв м.

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 31.05.2018 № 924 "Про відмову у продовженні строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами" відмовлено в продовжені строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами згідно з додатком до нього у кількості 27 дозвіл, зокрема, відмовлено в продовжені строку дії дозволів ТОВ "Алего" по зазначеним вище 17 адресам позивача.

При цьому, Управлінням з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) винесено наказ від 17.07.2018 року №638 "Про демонтаж рекламних засобів", відповідно до якого директору Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) "Київреклама" доручено забезпечити демонтаж рекламних засобів у кількості 233 одиниці згідно з додатком до цього наказу, серед яких вказані рекламні засоби, що є власністю ТОВ "Алего".

Не погодившись з прийнятими рішеннями, Товариство з обмеженою відповідальністю "Алего" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) про визнання протиправним та скасування Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.05.2018 року № 924 "Про відмову у продовженні строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами" в частині, що стосується позивача; зобов`язання виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі повторного розгляду заяв позивача винести рішення про продовження строку дії 17 дозволів за вказаними адресами позивача та скасування Наказу Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 17.07.2018 №638 "Про демонтаж рекламних засобів" в частині, що стосується позивача.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.02.2020 року у справі №640/22289/18 позов ТОВ "Алего" було задоволено повністю.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.06.2020 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва суду від 11.02.2020 року залишено без змін.

У подальшому, Товариство з обмеженою відповідальністю "Алего" звернулося до центру з надання адміністративних послуг Київської міської державної адміністрації (ЦНАП) Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) із заявами про продовження строку дії вищезазначених 17 дозволів на розміщення зовнішньої реклами.

Втім, розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 30.09.2020 року №1522 "Про відмову у продовженні строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами" позивачу було знову відмовлено у продовженні строку дії 17 дозволів на розміщення зовнішньої реклами.

21 листопада 2020 року, з метою виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.02.2020 року у справі №640/22289/18, Товариство з обмеженою відповідальністю "Алего" повторно звернулось до центру з надання адміністративних послуг Київської міської державної адміністрації (ЦНАП) Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) із заявами про продовження строку дії 17 дозволів на розміщення зовнішньої реклами.

Листом за № 076-10705-ОД від 25.11.2020 року Управлінням з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) було повідомлено позивачу про те, що дозвільні справи, прийняті державним адміністратором ЦНАПу щодо продовження дії спірних 17 дозволів, повернуто без розгляду у зв`язку з необхідністю погодити бланки дозволів у власника місця розташування рекламного засобу або уповноваженої ним особи.

Надалі, на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.02.2020 року у справі №640/22289/18 виконавчим органом Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) було видано Розпорядження №76 від 25.01.2021 року "Про продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами", відповідно до якого позивачу - Товариству з обмеженою відповідальністю "Алего" було продовжено строк дії 17 дозволів на розміщення зовнішньої реклами згідно з додатком.

На підставі розпорядження виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) №76 від 25.01.2021 року про продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами, Управлінням з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) складено та надіслано на адресу позивача для підписання Адресний перелік №42 до Договору №549/19 від 10.09.2019 року, відповідно до якого рекламорозповсюджувачу надається право тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламного засобу, за адресами: 1. АДРЕСА_1 , дозвіл №09939-05-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо, дата з якої продовжено строк дії дозволу - 11.07.2017; дата закінчення строку дії дозволу - 10.07.2022 року. 2. м. Київ, Дніпровський район, проспект Юрія Гагаріна, 8, дозвіл №28714-11-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо, дата з якої продовжено строк дії дозволу - 29.04.2018; дата закінчення строку дії дозволу - 28.04.2023 року. 3. м. Київ, Дніпровський район, проспект Визволителів, 1, дозвіл №28715-11-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо, дата з якої продовжено строк дії дозволу - 29.04.2018; дата закінчення строку дії дозволу - 28.04.2023 року. 4. м. Київ, Дніпровський район, проспект Визволителів, 3, дозвіл №28716-11-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо, дата з якої продовжено строк дії дозволу - 29.04.2018; дата закінчення строку дії дозволу - 28.04.2023 року. 5. м. Київ, Дніпровський район, проспект Юрія Гагаріна, 16, дозвіл №28718-11-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо, дата з якої продовжено строк дії дозволу - 29.04.2018; дата закінчення строку дії дозволу - 28.04.2023 року. 6. м. Київ, Дніпровський район, проспект Юрія Гагаріна 13, дозвіл №28719-11-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо, дата з якої продовжено строк дії дозволу - 29.04.2018; дата закінчення строку дії дозволу - 28.04.2023 року. 7. м. Київ, Дніпровський район, проспект Визволителів, 15, дозвіл №28721-11-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо, дата з якої продовжено строк дії дозволу - 29.04.2018; дата закінчення строку дії дозволу - 28.04.2023 року. 8. м. Київ, Оболонський район, проспект Героїв Сталінграду/проспект Московський, 26-в (навпроти), дозвіл №29573-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо, дата з якої продовжено строк дії дозволу - 18.03.2018; дата закінчення строку дії дозволу - 17.03.2023 року. 9. м. Київ, Оболонський район, вул. Маршала Тимошенка, 2-г, дозвіл №29576-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо, дата з якої продовжено строк дії дозволу - 18.03.2018; дата закінчення строку дії дозволу - 17.03.2023 року. 10. м. Київ, Оболонський район, вул. Маршала Тимошенка, 18/проспект Героїв Сталінграду, дозвіл №29578-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо, дата з якої продовжено строк дії дозволу - 18.03.2018; дата закінчення строку дії дозволу - 17.03.2023 року. 11. м. Київ, Оболонський район, вул. Маршала Малиновського, 27/23 №2, дозвіл №29579-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо, дата з якої продовжено строк дії дозволу - 18.03.2018; дата закінчення строку дії дозволу - 17.03.2023 року. 12. м. Київ, Оболонський район, вул. Маршала Малиновського 11 (перед зупинкою), дозвіл №29580-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо, дата з якої продовжено строк дії дозволу - 18.03.2018; дата закінчення строку дії дозволу - 17.03.2023 року. 13. м. Київ, Оболонський район, вул. Маршала Тимошенка, 12, дозвіл №29581-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо, дата з якої продовжено строк дії дозволу - 18.03.2018; дата закінчення строку дії дозволу - 17.03.2023 року. 14. м. Київ, Оболонський район, проспект Оболонський, 5, дозвіл №29582-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо, дата з якої продовжено строк дії дозволу - 18.03.2018; дата закінчення строку дії дозволу - 17.03.2023 року. 15. м. Київ, Оболонський район, проспект Героїв Сталінграду/Московський міст, дозвіл №29584-12, тип рекламного засобу - щит що стоїть окремо, дата з якої продовжено строк дії дозволу - 18.03.2018; дата закінчення строку дії дозволу - 17.03.2023 року. 16. м. Київ, Оболонський район, вул. Йорданська (вул. Лайоша Гавро), дозвіл №29585-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), дата з якої продовжено строк дії дозволу - 18.03.2018; дата закінчення строку дії дозволу - 17.03.2023 року. 17. м. Київ, Оболонський район, проспект Героїв Сталінграду, 19, дозвіл №31259-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо, дата з якої продовжено строк дії дозволу - 18.03.2018; дата закінчення строку дії дозволу - 17.03.2023 року.

У свою чергу, позивач, вважаючи, що строк дії вказаних вище 17 дозволів на розміщення зовнішньої реклами мав бути продовжений відповідачем відповідно до розпорядження виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) №76 від 25.01.2021 року - з 25 січня 2021 року, тобто з дати винесення зазначеного розпорядження виконавчим органом місцевої ради, а не з дати закінчення попереднього строку їх дії, як це визначено відповідачем у Адресному переліку №42 до Договору №549/19 від 10.09.2019 року, звернувся до відповідача з листом №26-03-21/2 від 26.03.2021 року з проханням внести зміни до Адресного переліку №42 до Договору №594/19 від 10.09.2019 в розділі дати, з якої продовжено строк дії дозволів, та дати закінчення строку дії дозволів.

15.06.2021 року позивач звернувся до відповідача та третьої особи з листом №15-06-21/1, в якому просив внести зміни до Адресного переліку №42 до Договору №594/19 від 10.09.2019 в розділі дати, з якої продовжено строк дії дозволів, та дати закінчення строку дії дозволів, а саме з 15.06.2020 року (тобто з дати набрання законної сили рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.02.2020 року у справі №640/22289/18).

У відповідь на вказаний лист третя особа листом №076-2045 від 17.06.2021 року повідомила позивача про відсутність підстав для внесення змін до адресного переліку № 42 до Договору № 594/19 тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламного засобу від 10.09.2019 року.

Позивач також звертався до відповідача листом №07-07-21/1 від 07.07.2021 року з проханням внести зміни до пункту 1 адресного переліку №42 до Договору №549/19 від 10.09.2019 в частині дати початку та закінчення строку дії 17 дозволів, а саме з 25.01.2021 по 24.01.2026 року, а також внести виправлення до вказаних дозволів на розміщення зовнішньої реклами в частині дати, з якої продовжено строк їх дії, а саме з 25.01.2021 року, проте відповідач листом №076-2300 від 12.07.2021 року повідомив позивача про те, що пропозиції позивача щодо внесення змін до додатків до договору тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламного засобу, та виправлення дозволів на розміщення зовнішньої реклами є неприйнятними.

29.07.2021 року між Робочим органом (відповідачем) та Рекламорозповсюджувачем (позивачем) було підписано Адресний перелік №42 від 29.07.2021 року до Договору №549/19 від 10.09.2019 року в редакції відповідача.

У зв`язку з продовженням на підставі розпорядження виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) №76 від 25.01.2021 року строку дії 17 дозволів на розміщення зовнішньої реклами ТОВ "Алего" та підписанням між сторонами у справі Адресного переліку №42 від 29.07.2021 року до Договору №549/19 від 10.09.2019 року, відповідачем було здійснено нарахування плати за тимчасове користування місцями для розміщення рекламних засобів позивача по Договору на всі об`єкти, вказані у переліку №42 від 29.07.2021 року, починаючи з 01.07.2019 року та 29.07.2021 виставлено позивачу рахунки на оплату.

Позивач же вважаючи, що здійснення відповідачем нарахувань плати за тимчасове користування місцями за період з 01.07.2019 по 31.07.2021 року є необґрунтованим та безпідставним, з огляду на те, що у вказаний період позивач не здійснював тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва так як у цей період часу було відсутнє будь-яке чинне розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) відносно позивача щодо продовження строку дії цих дозволів, а у період з 01.08.2021 по 28.02.2022 частина місць була зайнята іншими рекламорозповсюджувачами, з посиланням на частину 6 статті 762 Цивільного кодексу України та п. 2.11.1, 2.11,7, 2.11.9 Порядку розміщення зовнішньої реклами в місті Києві, затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 05.02.2019 №207, звернувся до суду з позовом про звільнення його від плати за договором №594/19 тимчасового користування місцями, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламних засобів від 10.09.2019 року щодо 17 рекламоносіїв, зазначених у адресному переліку №42 від 29.07.2021 року, шляхом визнання відсутності в Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) прав нараховувати та вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю "Алего" сплатити: плату за тимчасове користування місцем у сумі 825756,74 грн., нараховану за період з 01.07.2019 року по 31.07.2021 року та нараховані за її несплату пеню в сумі 23987,80 грн. та штраф в сумі 103512,25 грн.; штраф у сумі 81116,94 грн., нарахований за виконані грошові зобов`язання у період з 01.08.2021 року по 28.02.2022 року зі сплати плати за тимчасове користування місцем та плату за тимчасове користування місцем в сумі 42832,37 грн., нараховану за період з 01.08.2021 року по 28.02.2022 року по місцях, зайнятих іншими рекламорозповсюджувачами.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступних висновків.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Права та обов`язки між позивачем та відповідачем у даній справі виникли на підставі договору тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламного засобу № 594/19 від 10.09.2019.

Відповідно до ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

При цьому, за частиною третьою статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

За змістом пункту 1.1, 1.2 укладеного між сторонами договору відповідач зобов`язався на підставі відповідного наказу Робочого органу про встановлення пріоритету на місце для розміщення рекламного засобу, дозволу на розміщення зовнішньої реклами, наданого на підставі розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), надати позивачу право тимчасового платного користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва для розміщення рекламного засобу, а позивач, у свою чергу, зобов`язується прийняти в платне користування місце та користуватись наданим йому місцем добросовісно, розумно та своєчасно і у повному обсязі відповідно до договору здійснювати оплату за тимчасове користування місцем.

Отже, метою укладеного договору є отримання у встановленому чинним законодавством порядку права на тимчасове платне користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва для розміщення рекламного засобу.

За умовами пункту 4.1 договору робочий орган має право на підставі відповідних рішень робочого органу про встановлення/продовження пріоритету та рішень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про надання/продовження дозволу нараховувати та вимагати сплати за тимчасове користування місцем, змінювати розмір нарахувань за тимчасове користування місцем у разі змін в технологічній (конструктивній) схемі РЗ, площі РЗ, зонального коефіцієнту та базового тарифу.

Підставою для нарахування плати за тимчасове користування місцями та внесення рекламорозповсюджувачем плати є рішення робочого органу про встановлення/продовження пріоритету, рішення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про надання/продовження дозволу, інші юридичні факти (вчинки рекламорозповсюджувача щодо фактичного користування місцем для розміщення РЗ) відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цей договір (пункт 6.3 договору).

При цьому, за змістом пункту 6.8 договору плата за тимчасове користування місцем нараховується: до дати закінчення строку дії дозволу або до дати прийняття розпорядження виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) про відмову у продовженні строку дії дозволу (у випадку коли таке розпорядження прийняте після закінчення строку дії дозволу) - у разі звернення рекламорозповсюджувача із заявою про продовження дозволу.

Водночас, у разі нездійснення рекламорозповсюджувчем демонтажу РЗ відповідно до п. 5.2.7 договору після закінчення строку дії дозволу плата нараховується за весь час фактичного користування рекламорозповсюджувачем місцем до моменту здійснення демонтажу та складання відповідного акту обстеження місця розташування РЗ робочим органом або КП "Київреклама".

З аналізу умов договору та виходячи з мети його укладення вбачається, що право нараховувати та вимагати сплати за право на тимчасове користування місцем і відповідно обов`язок оплати виникає з дати прийняття рішення робочого органу про встановлення/продовження пріоритету, рішення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про надання/продовження дозволу або ж у разі вчинення рекламорозповсюджувачем дій щодо фактичного користування місцем для розміщення РЗ і нарахування здійснюється за весь час фактичного користування рекламорозповсюджувачем місцем до моменту здійснення демонтажу та складання відповідного акту обстеження місця розташування РЗ.

Засади рекламної діяльності в Україні, регулювання відносин, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами регламентовано Законом України "Про рекламу".

Згідно з визначенням термінів, наведених у статті 1 цього Закону, зовнішня реклама - це реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Частиною 1 статті 16 Закону України "Про рекламу" визначено, що розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 року № 2067 затверджено Типові правила розміщення зовнішньої реклами, які регулюють відносини, що виникають у зв`язку з розміщенням зовнішньої реклами у населених пунктах, та визначають порядок надання дозволів на розміщення такої реклами (далі - Правила).

Згідно з пунктом 2 цих Правил місце розташування рекламного засобу - площа зовнішньої поверхні будинку, споруди, елемента вуличного обладнання або відведеної території на відкритій місцевості у межах населеного пункту, що надається розповсюджувачу зовнішньої реклами в тимчасове користування власником або уповноваженим ним органом (особою); спеціальні конструкції - тимчасові та стаціонарні рекламні засоби (світлові та несвітлові, наземні та неназемні (повітряні), плоскі та об`ємні стенди, щити, панно, транспаранти, троли, таблички, короби, механічні, динамічні, електронні табло, екрани, панелі, тумби, складні просторові конструкції, аеростати, повітряні кулі тощо), які використовуються для розміщення реклами; дозвіл - документ установленої форми, виданий розповсюджувачу зовнішньої реклами на підставі рішення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, який дає право на розміщення зовнішньої реклами на певний строк та у певному місці.

Зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил. Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу на розміщення зовнішньої реклами здійснюється відповідно до Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності". Справляння плати за видачу зазначених дозволів виконавчими органами сільських, селищних, міських рад забороняється (пункт 3 Правил).

Пунктами 23 та 24 Правил визначено, що дозвіл надається строком на п`ять років, якщо менший строк не зазначено у заяві та виданий у встановленому порядку дозвіл є підставою для розміщення зовнішньої реклами та виконання робіт, пов`язаних з розташуванням рекламного засобу.

У свою чергу, відносини між виконавчим органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та фізичними особами-підприємцями і юридичними особами (не залежно від форми власності та підпорядкованості), що виникають у процесі розміщення зовнішньої реклами на території м. Києва, а також порядок надання дозволів на розміщення зовнішньої реклами, демонтажу врегульовано відповідно до Порядку розміщення реклами в місті Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 22 вересня 2011 року № 37/6253 (далі - Порядок), у пункті 1.3 якого визначено, що дозвільний орган - Головне управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), яке уповноважене виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) виконувати покладені на нього функції (у сфері розміщення зовнішньої реклами та реклами на транспорті, у ліфтах комунальної власності територіальної громади міста Києва), передбачені цим Порядком та Положенням про Головне управління з питань реклами.

З аналізу приписів пункту 9.1 Порядку вбачається, що строк дії дозволу продовжується на підставі заяви, яка подається розповсюджувачем реклами у встановленому порядку, не пізніше, ніж за один місяць до закінчення строку дії дозволу разом із оригіналом зареєстрованого дозволу.

За приписами пункту 9.2 дозвільний орган протягом п`яти робочих днів з дати одержання заяви з міського дозвільного центру про продовження строку дії дозволу розглядає її та надає пропозиції з проектом відповідного розпорядження до виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) для прийняття рішення.

Продовження строку дії дозволу допускається за умови відповідності місця розташування та типу РЗ схемі розміщення рекламоносіїв, що входить до складу відповідного паспорта вулиці, затвердженого в установленому порядку.

Відповідно до пункту 9.3 Порядку виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) протягом п`яти робочих днів з дати одержання від дозвільного органу зазначених пропозицій розглядає та приймає відповідне рішення про продовження строку дії дозволу або про відмову у його продовженні.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено судом, у зв`язку з закінченням строків дії 17 дозволів на розміщення зовнішньої реклами, у червні 2017 року та у лютому 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Алего" звернулося до центру з надання адміністративних послуг Київської міської державної адміністрації (ЦНАП) Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) із заявами про продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами за наступними адресами: м. Київ, Святошинський район, Кільцева Дорога/вул. Зодчих, 62; м. Київ, Дніпровський район, проспект Юрія Гагаріна, 8; м. Київ, Дніпровський район, проспект Визволителів, 1; м. Київ, Дніпровський район, проспект Визволителів, 3; м. Київ, Дніпровський район, проспект Юрія Гагаріна, 16; м. Київ, Дніпровський район, проспект Юрія Гагаріна 13; м. Київ, Дніпровський район, проспект Визволителів, 15; м. Київ, Оболонський район, проспект Героїв Сталінграду/проспект Московський, 26-в (навпроти); м. Київ, Оболонський район, вул. Маршала Тимошенка, 2-г; м. Київ, Оболонський район, вул. Маршала Тимошенка, 18/проспект Героїв Сталінграду; м. Київ, Оболонський район, вул. Маршала Малиновського, 27/23 №2; м. Київ, Оболонський район, вул. Маршала Малиновського 11 (перед зупинкою); м. Київ, Оболонський район, вул. Маршала Тимошенка, 12; м. Київ, Оболонський район, проспект Оболонський, 5; м. Київ, Оболонський район, проспект Героїв Сталінграду/Московський міст; м. Київ, Оболонський район, вул. Йорданська (вул. Лайоша Гавро) та м. Київ, Оболонський район, проспект Героїв Сталінграду, 19.

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 31.05.2018 № 924 "Про відмову у продовженні строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами" відмовлено в продовжені строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами, зокрема, в продовжені строку дії дозволів ТОВ "Алего" по зазначеним вище 17 адресам позивача та відповідачем винесено наказ від 17.07.2018 року №638 "Про демонтаж рекламних засобів", відповідно якого директору Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) "Київреклама" доручено забезпечити демонтаж рекламних засобів у кількості 233 одиниці згідно з додатком до цього наказу, серед яких вказані рекламні засоби, що є власністю ТОВ "Алего".

Отже, враховуючи закінчення строку дії дозволів по спірним об`єктам і прийняття рішення про відмову в їх продовжені, зважаючи на умови договору право нараховувати і обов`язок сплачувати плату за право на тимчасове користування місцем існував до моменту здійснення демонтажу рекламних засобів та складання відповідного акту обстеження місця розташування РЗ.

Під час розгляду справи, судом встановлено, що на підставі наказу від 17.07.2018 року №638 "Про демонтаж рекламних засобів", відповідно до якого директору Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) "Київреклама" доручено забезпечити демонтаж рекламних засобів було здійснено демонтаж спірних рекламних засобів, про що складено відповідні акти про демонтаж наявні в матеріалах справи, що сторонами під час розгляду справи не оспорювалось.

У той же час, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.02.2020 року у справі №640/22289/18, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.06.2020 року, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Алего" до Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) задоволено. Визнано протиправним та скасовано Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.05.2018 року № 924 "Про відмову у продовженні строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами" в частині наступних пунктів додатку до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.05.2018 року № 924: пункт №4, дозвіл №09939-05-П-1, щит, що стоїть окремо (суцільний щит), Святошинський район, Велика кільцева Дорога/вул. Зодчих, 62, площею 72 кв.м., пункт №9, дозвіл №28714-11-П-1, щит, що стоїть окремо (суцільний щит), Дніпровський район, проспект Юрія Гагаріна, 8, площею 18 кв.м.; пункт №10, дозвіл №28715-11-П-1, щит, що стоїть окремо (суцільний щит), Дніпровський район, проспект Визволителів, 1, площею 18 кв.м.; пункт №11, дозвіл №28719-11-П- 1, щит, що стоїть окремо (суцільний щит), Дніпровський район, проспект Юрія Гагаріна, 13, площею 36 кв.м.; пункт №12, дозвіл №28721-11-П-1, щит, що стоїть окремо (суцільний щит), Дніпровський район, проспект Визволителів, 15, площею 36 кв.м.; пункт №13, дозвіл №28716-11-11-1, щит, що стоїть окремо (суцільний щит), Дніпровський район, проспект Визволителів, 3, площею 36 кв.м.; пункт №14, дозвіл №29581-12, щит, що стоїть окремо (суцільний щит), Оболонський район, вул. Маршала Тимошенка, 12, площею 36 кв.м.; пункт №15, дозвіл №29578-12, щит, що стоїть окремо (призматрон), Оболонський район, вул. Маршала Тимошенка, 18/проспект Героїв Сталінграду, площею 18 кв.м.; пункт №16, дозвіл №29579-12, щит, що стоїть окремо (суцільний щит), Оболонський район, вул. Маршала Малиновського, 27/23, №2, площею 18 кв.м.; пункт №17, дозвіл №29580-12, щит, що стоїть окремо (суцільний щит), Оболонський район, вул. Маршала Малиновського, 11 (перед зупинкою), площею 36 кв.м.; пункт №18, дозвіл №29576-12, щит, що стоїть окремо (суцільний щит), Оболонський район, вул. Маршала Тимошенка, 2-г, площею 18 кв.м.; пункт №19, дозвіл №29584-12, щит, що стоїть окремо (призматрон), Оболонський район, проспект Героїв Сталінграду/Московський міст, площею 36 кв.м.; пункт №20, дозвіл №29585-12, щит, що стоїть окремо (суцільний щит), Оболонський район, вул. Йорданська (вул. Лайоша Гавро), 14, площею 18 кв.м.; пункт №21, дозвіл №29582-12, щит, що стоїть окремо (призматрон), Оболонський район, проспект Оболонський, 5, площею 18 кв.м.; пункт №23, дозвіл №31259-12, щит, що стоїть окремо (призматрон), Оболонський район, проспект Героїв Сталінграду, 19, площею 36 кв.м.; пункт №26, дозвіл №29573-12, щит, що стоїть окремо (призматрон), Оболонський район, проспект Героїв Сталінграду/проспект Московський, 26-в (навпроти), площею 36 кв.м.; пункт №27, дозвіл №28718-11-11-1, щит, що стоїть окремо (суцільний щит), Дніпровський район, проспект Юрія Гагаріна, 16, площею 36 кв.м. та зобов`язано виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі повторного розгляду заяв позивача винести рішення про продовження строку дії вказаних дозволів. Скасовано наказ Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 17.07.2018 №638 "Про демонтаж рекламних засобів" в частині пунктів: №п/п 75, Місце розташування - Дніпровський район, проспект Юрія Гагаріна, 16, Замовник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Алего", № документу - 28718-11-П-1, Тип рекламоносія - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), Площа - 36 кв.м., Пункт порушення - п.17.2 "В" "Б"; №п/п 76, Місце розташування - Оболонський район, проспект Героїв Сталінграду, 19, Замовник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Алего", № документу - 31259-12, Тип рекламоносія - щит, що стоїть окремо (призматрон), Площа - 36 кв.м., Пункт порушення - п.17.2 "В" "Б"; №п/п 77, Місце розташування - Оболонський район, проспект Героїв Сталінграду/Московський міст, Замовник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Алего", № документу - 29584-12, Тип рекламоносія - щит, що стоїть окремо (призматрон), Площа - 36 кв.м., Пункт порушення - п.17.2 "В" "Б"; №п/п 78, Місце розташування - Оболонський район, вул. Маршала Малиновського, 11 (перед зупинкою), Замовник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Алего", № документу - 29580-12, Тип рекламоносія - щит, що стоїть - окремо (суцільний щит), Площа - 36 кв.м., Пункт порушення - п.17.2 "В" "Б"; №п/п 79, Місце розташування - Дніпровський район, проспект Визволителів, 15, Замовник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Алего", № документу - 28721-11- П-1, Тип рекламоносія - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), Площа - 36 кв.м., Пункт порушення - п.17.2 "В" "Б"; № п/п 81, Місце розташування - Оболонський район, проспект Оболонський, 5, Замовник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Алего", № документу - 29582-12, Тип рекламоносія - щит, що стоїть окремо (призматрон), Площа -18 кв.м., Пункт порушення - п.17.2 "В" "Б"; № п/п 82, Місце розташування - Оболонський район, вул. Маршала Тимошенка, 12, Замовник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Алего", № документу - 29581-12, Тип рекламоносія - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), Площа - 36 кв.м., Пункт порушення - п.17.2 "В" "Б"; №п/п 83, Місце розташування - Оболонський район, вул. Йорданська (вул. Лайоша Гавро), 14, Замовник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Алего", № документу - 29585-12, Тип рекламоносія - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), Площа - 18 кв.м., Пункт порушення - п.17.2 "В" "Б"; №п/п 84, Місце розташування - Оболонський район, вул. Маршала Тимошенка, 2-г, Замовник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Алего", № документу - 29576-12, Тип рекламоносія - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), Площа - 18 кв.м., Пункт порушення - п.17.2 "В" "Б"; №п/п 85, Місце розташування - Оболонський район, проспект Героїв Сталінграду/проспект Московський, 26-в (навпроти), Замовник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Алего", № документу - 29573-12, Тип рекламоносія - щит, що стоїть окремо (призматрон), Площа - 36 кв.м., Пункт порушення - п.17.2 "В" "Б"; №п/п 88, Місце розташування - Оболонський район, вул. Маршала Малиновського, 27/23, №2, Замовник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Алего", № документу - 29579-12, Тип рекламоносія - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), Площа - 18 кв.м., Пункт порушення - п.17.2 "В" "Б"; №п/п 90, Місце розташування - Оболонський район, вул. Маршала Тимошенка, 18/проспект Героїв Сталінграду, Замовник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Алего", № документу - 29578-12, Тип рекламоносія - щит, що стоїть окремо (призматрон), Площа -18 кв.м., Пункт порушення - п.17.2 "В" "Б"; №п/п 91, Місце розташування - Дніпровський район, проспект Визволителів, 1, Замовник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Алего", № документу - 28715-11-П-1, Тип рекламоносія - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), Площа - 18 кв.м., Пункт порушення - п.17.2 "В" "Б"; №п/п 92, Місце розташування - Дніпровський район, проспект Юрія Гагаріна, 8, Замовник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Алего", № документу - 28714-11- П-1, Тип рекламоносія - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), Площа - 18 кв.м., Пункт порушення - п.17.2 "В" "Б"; №п/п 94, Місце розташування - Дніпровський район, проспект Визволителів, 3, Замовник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Алего", № документу - 28716-11-П-1, Тип рекламоносія - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), Площа - 36 кв.м., Пункт порушення - п.17.2 "В" "Б"; №п/п 95, Місце розташування - Дніпровський район, проспект Юрія Гагаріна, 13, Замовник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Алего", № документу - 28719-11-П-1, Тип рекламоносія - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), Площа - 36 кв.м., Пункт порушення - п.17.2 "В" "Б"; №п/п 98, Місце розташування - Святошинський район, Велика кільцева Дорога/вул. Зодчих, 62, Замовник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Алего", № документу - 09939-05- П-1, Тип рекламоносія - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), Площа - 72 кв.м., Пункт порушення - п.17.2 "В" "Б"".

Частиною 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Отже, не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Таким чином, встановлені рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.02.2020 року у справі №640/22289/18 обставини протиправності розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.05.2018 №924 "Про відмову в продовженні строку дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами" в частині, що стосується ТОВ "Алего", та наказу від 17.07.2018 року №638 "Про демонтаж рекламних засобів" в частині, що стосується ТОВ "Алего", в силу імперативних вимог статті 75 Господарського процесуального кодексу України мають преюдиційне значення для даної справи та не підлягають повторному доказуванню.

На виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.02.2020 року у справі №640/22289/18 виконавчим органом Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) було видано Розпорядження №76 від 25.01.2021 року "Про продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами", відповідно до якого позивачу - Товариству з обмеженою відповідальністю "Алего" продовжено строк дії 17 дозволів на розміщення зовнішньої реклами згідно з додатком.

На підставі розпорядження виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) №76 від 25.01.2021 року про продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами, складено адресний перелік №42 до договору №549/19 від 10.09.2019 року, відповідно до якого рекламорозповсюджувачу надається право тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламного засобу, за адресами: 1. м. Київ, Святошинський район, Кільцева Дорога/вул. Зодчих, 62, дозвіл №09939-05-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо, дата з якої продовжено строк дії дозволу - 11.07.2017; дата закінчення строку дії дозволу - 10.07.2022 року. 2. м. Київ, Дніпровський район, проспект Юрія Гагаріна, 8, дозвіл №28714-11-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо, дата з якої продовжено строк дії дозволу - 29.04.2018; дата закінчення строку дії дозволу - 28.04.2023 року. 3. м. Київ, Дніпровський район, проспект Визволителів, 1, дозвіл №28715-11-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо, дата з якої продовжено строк дії дозволу - 29.04.2018; дата закінчення строку дії дозволу - 28.04.2023 року. 4. м. Київ, Дніпровський район, проспект Визволителів, 3, дозвіл №28716-11-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо, дата з якої продовжено строк дії дозволу - 29.04.2018; дата закінчення строку дії дозволу - 28.04.2023 року. 5. м. Київ, Дніпровський район, проспект Юрія Гагаріна, 16, дозвіл №28718-11-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо, дата з якої продовжено строк дії дозволу - 29.04.2018; дата закінчення строку дії дозволу - 28.04.2023 року. 6. м. Київ, Дніпровський район, проспект Юрія Гагаріна 13, дозвіл №28719-11-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо, дата з якої продовжено строк дії дозволу - 29.04.2018; дата закінчення строку дії дозволу - 28.04.2023 року. 7. м. Київ, Дніпровський район, проспект Визволителів, 15, дозвіл №28721-11-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо, дата з якої продовжено строк дії дозволу - 29.04.2018; дата закінчення строку дії дозволу - 28.04.2023 року. 8. м. Київ, Оболонський район, проспект Героїв Сталінграду/проспект Московський, 26-в (навпроти), дозвіл №29573-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо, дата з якої продовжено строк дії дозволу - 18.03.2018; дата закінчення строку дії дозволу - 17.03.2023 року. 9. м. Київ, Оболонський район, вул. Маршала Тимошенка, 2-г, дозвіл №29576-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо, дата з якої продовжено строк дії дозволу - 18.03.2018; дата закінчення строку дії дозволу - 17.03.2023 року. 10. м. Київ, Оболонський район, вул. Маршала Тимошенка, 18/проспект Героїв Сталінграду, дозвіл №29578-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо, дата з якої продовжено строк дії дозволу - 18.03.2018; дата закінчення строку дії дозволу - 17.03.2023 року. 11. м. Київ, Оболонський район, вул. Маршала Малиновського, 27/23 №2, дозвіл №29579-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо, дата з якої продовжено строк дії дозволу - 18.03.2018; дата закінчення строку дії дозволу - 17.03.2023 року. 12. м. Київ, Оболонський район, вул. Маршала Малиновського 11 (перед зупинкою), дозвіл №29580-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо, дата з якої продовжено строк дії дозволу - 18.03.2018; дата закінчення строку дії дозволу - 17.03.2023 року. 13. м. Київ, Оболонський район, вул. Маршала Тимошенка, 12, дозвіл №29581-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), дата з якої продовжено строк дії дозволу - 18.03.2018; дата закінчення строку дії дозволу - 17.03.2023 року. 14. м. Київ, Оболонський район, проспект Оболонський, 5, дозвіл №29582-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо, дата з якої продовжено строк дії дозволу - 18.03.2018; дата закінчення строку дії дозволу - 17.03.2023 року. 15. м. Київ, Оболонський район, проспект Героїв Сталінграду/Московський міст, дозвіл №29584-12, тип рекламного засобу - щит що стоїть окремо, дата з якої продовжено строк дії дозволу - 18.03.2018; дата закінчення строку дії дозволу - 17.03.2023 року. 16. м. Київ, Оболонський район, вул. Йорданська (вул. Лайоша Гавро), дозвіл №29585-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо, дата з якої продовжено строк дії дозволу - 18.03.2018; дата закінчення строку дії дозволу - 17.03.2023 року. 17. м. Київ, Оболонський район, проспект Героїв Сталінграду, 19, дозвіл №31259-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо, дата з якої продовжено строк дії дозволу - 18.03.2018; дата закінчення строку дії дозволу - 17.03.2023 року.

З огляду на продовження строків дії дозволів з дати закінчення строку їх дії, 29.07.2021 відповідачем було виставлено позивачу рахунки на здійснення оплати плати за право на тимчасове користування місцем за весь час починаючи з дати закінчення строку дії кожного дозволу, посилаючись на те, що пунктом 6.6 договору встановлено, що при продовженні строку дії пріоритету, продовженні строку дії дозволу плата нараховується з дати, з якої продовжено строк дії пріоритету або дозволу.

Втім, за висновком суду, у спірних правовідносинах, доводи відповідача про наявність права нараховувати плату за весь час поки дія дозволів була припинена у зв`язку з прийняттям розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації від 31.05.2018 №924 "Про відмову в продовженні строку дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами", оскільки, в подальшому, на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.02.2020 року у справі №640/22289/18 виконавчим органом Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) було видано Розпорядження №76 від 25.01.2021 року "Про продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами" і продовжено строк дії дозволів згідно адресного переліку №42 з дати їх закінчення є помилковим, так як не відповідає як меті укладеного договору, так і вимогам справедливості, добросовісності та розумності, передбаченими статтею 3 ЦК України.

Так, як встановлено судом, метою укладеного між сторонами договору є отримання у встановленому чинним законодавством порядку права на тимчасове платне користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва для розміщення рекламного засобу.

Частиною 1 статті 16 Закону України "Про рекламу" визначено, що розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, які регулюють відносини, що виникають у зв`язку з розміщенням зовнішньої реклами у населених пунктах, та визначають порядок надання дозволів на розміщення такої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 року № 2067, дозвіл - документ установленої форми, виданий розповсюджувачу зовнішньої реклами на підставі рішення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, який дає право на розміщення зовнішньої реклами на певний строк та у певному місці.

За змістом пункту 1.1 договору тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламного засобу, укладеного між сторонами 10.09.2019 за № 594/19 рекламорозповсюджувачеві надається право тимчасового платного користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади Києва, виключно для розміщення та експлуатації рекламного засобу (право тимчасового користування) на підставі відповідного наказу Робочого органу про встановлення пріоритету на місце для розміщення рекламного засобу, дозволу на розміщення зовнішньої реклами, наданого на підставі розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Отже, право у позивача на розміщення рекламного засобу на певний строк та у певному місці виникає на підставі відповідного дозволу, який має видаватись/продовжуватися у встановленому чинним законодавством порядку та строки.

Тоді як, у даному випадку, виконавчим органом Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) було видано Розпорядження №76 від 25.01.2021 року "Про продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами" лише після встановлення рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.02.2020 року у справі №640/22289/18 протиправності розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.05.2018 №924 "Про відмову в продовженні строку дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами" в частині, що стосується ТОВ "Алего", та наказу від 17.07.2018 року №638 "Про демонтаж рекламних засобів" і сам факт продовження строків дозволів з дати їх закінчення не може бути підставою для нарахування плати за час коли дозволи не діяли і було відсутнє право на користування місцем для розміщення рекламного засобу.

За змістом пунктів 4.1 та 6.3 договору робочий орган має право нараховувати та вимагати сплати за тимчасове користування місцем на підставі відповідних рішень робочого органу про встановлення/продовження пріоритету та рішень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про надання/продовження дозволу та підставою для нарахування плати та її внесення рекламорозповсюджувачем є рішення робочого органу про встановлення/продовження пріоритету, рішення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про надання/продовження дозволу чи інші юридичні факти (вчинки рекламорозповсюджувача щодо фактичного користування місцем для розміщення РЗ) відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України.

При цьому, за змістом пункту 6.8 договору плата за тимчасове користування місцем нараховується: до дати закінчення строку дії дозволу або до дати прийняття розпорядження виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) про відмову у продовженні строку дії дозволу (у випадку коли таке розпорядження прийняте після закінчення строку дії дозволу) - у разі звернення рекламорозповсюджувача із заявою про продовження дозволу.

У разі ж нездійснення рекламорозповсюджувчем демонтажу РЗ відповідно до п. 5.2.7 договору після закінчення строку дії дозволу плата нараховується за весь час фактичного користування рекламорозповсюджувачем місцем до моменту здійснення демонтажу та складання відповідного акту обстеження місця розташування РЗ робочим органом або КП "Київреклама".

З огляду на вищевикладене, виходячи з аналізу умов договору тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламного засобу № 594/19 від 10.09.2019, укладеного між сторонами, в їх сукупності, зважаючи на мету укладеного договору та вимоги справедливості, добросовісності та розумності, встановлені приписами статті 3 Цивільного кодексу України, суд прийшов до висновку, що нарахування плати за право на тимчасове користування місцем після демонтажу рекламних засобів до дати прийняття розпорядження №76 від 25.01.2021 року "Про продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами" є безпідставним, оскільки в цей час у позивача було відсутнє як право на користування місцем, так і фактичне користування місцем через необґрунтовану відмову виконавчим органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в продовженні строку дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами ТОВ "Алего", що встановлено рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.02.2020 року у справі №640/22289/18 і не потребує повторного доведення в силу приписів статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Як встановлено судом, після прийняття розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 31.05.2018 № 924 "Про відмову у продовженні строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами", яке, в подальшому, було скасовано в судовому порядку, комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) "Київреклама" було здійснено демонтаж спірних рекламних засобів, про що складено відповідні акти про демонтаж і жодних належних і допустимих доказів здійснення позивачем дій щодо фактичного користування місцем для розміщення РЗ після їх демонтажу під час розгляду справи відповідачем суду надано не було, а долучені до матеріалів справи фотографії місць розташування РЗ не є належними доказами, оскільки не містять ідентифікуючих ознак за якими можливо встановити місце розташування та які саме рекламоконструкції розміщенні на них, як і відсутні відомості щодо осіб та порядку здійснення такої фіксації.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав нараховувати плату за право на тимчасове користування місцем з дати реалізації наказу від 17.07.2018 року №638 "Про демонтаж рекламних засобів" та фактичного демонтажу кожного рекламного засобу окремо до дати прийняття розпорядження №76 від 25.01.2021 року "Про продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами".

У той же час, суд відхиляє доводи позивача про відсутність підстав нараховувати плату за тимчасове користування місцем до дати фактичної видачі дозволів 31.07.2021 лише після підписання 29.07.2021 адресного переліку №42.

Так, пунктом 2.2 договору визначено, що адресний перелік - невід`ємна частина договору, який містить перелік місць для розміщення РЗ, на які за рекламорозповсюджувачем встановлено пріоритет та/або на які надано дозволи на розміщення РЗ, із зазначенням адреси та встановлено/продовжено пріоритет, дату встановлення/продовження та строк дії пріоритету, дати початку та закінчення строку дії дозволу, його продовження, а також відомості про розмір щомісячної плати за тимчасове користування місцями, яка визначається відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Підставою для формування та внесення змін до адресних переліків є відповідні рішення Робочого органу/виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), прийняті в порядку, встановленому законодавством (пункт 3.3 договору).

За змістом пункту 3.4 договору обов`язки щодо сплати за право на тимчасове користування місцями для розміщення РЗ виникають для рекламорозповсюджувача з дати прийняття рішення про встановлення/продовження пріоритету, прийняття розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про надання/продовження дозволів на розміщення зовнішньої реклами відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України.

За умовами пункту 6.18 договору рекламорозповсюджувач не звільняється від плати за тимчасове користування при відсутності РЗ на місці щодо якого виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) прийнято рішення про надання дозволу.

При цьому, як зазначено судом вище, метою укладеного договору є отримання у встановленому чинним законодавством порядку права на тимчасове платне користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва для розміщення рекламного засобу.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що з дати прийняття розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про продовження дозволів на розміщення зовнішньої реклами у позивача виникло право на тимчасове користування місцем і відповідно виник обов`язок вносити відповідну плату, не зважаючи на факт фактичного встановлення на визначених місцях відповідних рекламних засобів, враховуючи специфіку спірних правовідносин і мету укладеного договору.

Слід зауважити і на тому, що за умовами пункту 3.4 договору рекламорозповсюджувач зобов`язаний підписати відповідний адресний перелік (зміни до нього) на підставі встановлених/продовжених пріоритетів, наданих/продовжених дозволів, внесених змін до дозволів або скасованих (втрачених) відповідних пріоритетів та анульованих дозволів протягом трьох робочих днів з моменту встановлення/продовження відповідних пріоритетів, їх скасування (втрати), надання/продовження чи анулювання дозволів на розміщення зовнішньої реклами, чи внесення до них відповідних змін. При цьому обов`язки щодо сплати за тимчасове користування місцями для розміщення РЗ виникають для рекламорозповсюджувача з дати прийняття рішення про встановлення/продовження пріоритету, прийняття розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про надання/продовження дозволів на розміщення зовнішньої реклами, а не з дати передачі дозволу, виданого на підставі такого розпорядження, як помилково вважає позивач.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі розпорядження виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) №76 від 25.01.2021 року про продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами, складено адресний перелік №42 до договору №549/19 від 10.09.2019 року та передано позивачу на підпис, який підписаний позивачем, в редакції відповідача, лише 29.07.2021, при цьому, сам факт не згоди позивача з датами, з яких продовжено було строк дії дозволів, що і стало підставою тривалого не підписання самим позивачем адресного переліку і не отримання примірника дозволу та, відповідно, не використання позивачем в даний період наданого йому права на розміщення РЗ, не звільняло останнього від обов`язку вносити плату за закріплені за ним на підставі відповідного розпорядження місця для розміщення рекламного засобу, оскільки, як вже зазначалося, за умовами пункту 6.18 договору рекламорозповсюджувач не звільняється від плати за тимчасове користування при відсутності РЗ на місці щодо якого виконавчим органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) прийнято рішення про надання дозволу.

Відхиляє суд і доводи позивача в частині відсутності підстав нараховувати плату за період з 01.08.2021 року по 28.02.2022 року по місцях, зайнятих, за твердженням позивача, іншими рекламорозповсюджувачами.

Так, відповідно до пункту 24 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 2067 від 29.12.2003 року, виданий у встановленому порядку дозвіл є підставою для розміщення зовнішньої реклами та виконання робіт, пов`язаних з розташуванням рекламного засобу.

Згідно з пунктом 2.11.6 Порядку розміщення зовнішньої реклами в місті Києві та Порядку погодження розміщення реклами на транспорті комунальної власності територіальної громади міста Києва, затверджених розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №207 від 05.02.2019 року розповсюджувач зовнішньої реклами не звільняється від плати при відсутності РЗ на місці щодо якого виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) прийнято рішення про надання дозволу.

Аналогічні положення містить пункт 6.5 договору, згідно з яким відсутність РЗ на місці щодо якого виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) прийнято рішення про надання дозволу не є підставою для звільнення рекламорозповсюджувача від плати. Плата нараховується з дати прийняття рішення про встановлення пріоритету, надання дозволу.

За умовами пункту 6.7 договору та пункту 2.11.8 Порядку розміщення зовнішньої реклами в місті Києві, для нерозміщеного РЗ через зміну містобудівної ситуації, здійснення реконструкції, ремонту, будівництва на місці розташування РЗ, що зумовлює потребу зміни місця розташування РЗ (за умови подання до Робочого органу документів, що підтверджують зміну містобудівної ситуації, проведення реконструкції, ремонту, будівництва на місці розташування РЗ) плата не нараховується.

Отже, чинним законодавством та умовами договору передбачені виключні випадки звільнення рекламорозповсюджувача від оплати за користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламного засобу, серед яких відсутня така обставина, як неможливість здійснення господарської діяльності позивачем у зв`язку з неможливістю встановлення рекламних засобів на місцях розміщення реклами, зайнятих іншими рекламорозповсюджувачами.

З урахуванням наведеного посилання позивача на неможливість використання місць, які перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламних засобів по договору №594/19 від 10.09.2019 року, що сталося за період з 01.08.2021 року по 28.02.2022 року по місцях, зайнятих іншими рекламорозповсюджувачами, судом не приймаються до уваги з огляду на те, що такі підстави для звільнення від оплати за користування місцями для розміщення реклами умовами договору та Порядком розміщення зовнішньої реклами в місті Києві не передбачені.

Разом з цим суд відзначає, що позивач не був позбавлений можливості звернутися до Робочого органу у встановленому законом порядку із заявою щодо внесення змін у дозвіл (з метою отримання у користування іншого рівнозначного місця для встановлення РЗ), переоформлення дозволу або скасування дії дозволу щодо місць, можливість користування яких обмежується діями третіх осіб, та у випадку прийняття Робочим органом рішення щодо припинення дії відповідного дозволу, підстави для нарахування плати були б відсутні.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про те, що позивач не довів наявності підстав для звільнення його від оплати за право на тимчасове користування місцями для розміщення зовнішньої реклами за період з 01.08.2021 року по 28.02.2022 року.

До прав, які підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові й особисті немайнові права, які належать суб`єктам цивільного права.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині 2 цієї статті визначено способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Статтею 16 вказаного Кодексу встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно з яким кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, якою визначено також способи захисту суб`єктом господарювання та споживачем своїх прав і законних інтересів.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених статтею 16 Цивільного кодексу України з урахуванням специфіки порушеного права та характеру правопорушення.

До інших способів судового захисту цивільних прав чи інтересів можна віднести способи, які не охоплюються переліком їх у статті 16 Цивільного кодексу України, що визначені окремими законами та договорами або застосування яких випливає із загальних положень про судовий захист.

У той же час, надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, суду належить звернути увагу на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні Конституційного суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004 року (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на час звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Під способами захисту права слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб`єктивних цивільних прав та усунення наслідків такого порушення, а у разі встановлення, що заявлені вимоги за своїм змістом не відповідають матеріально-правовим способам захисту права, суд приймає рішення про відмову у позові.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейським судом з прав людини зазначено, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі заходи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім цього, судом вказано на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 13 передбачено, що норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" у законі та на практиці, зокрема, у тому сенсі, що його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним/ тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі №910/3907/18, від 09.02.2021 у справі №381/622/17, від 15.02.2023 у справі №910/18245/19 та від 18.04.2023 у справі №357/8277/19.

У постанові Верховного Суду від 19.01.2021 року у справі №916/1415/19, зокрема, зазначено, що якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і, у разі встановлення порушеного права, з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 року у справі №910/4164/19 та від 05.04.2023 у справі №911/3211/19.

У постанові від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не повинне породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту.

Спосіб захисту права або інтересу повинен бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц та від 18.04.2023 у справі №357/8277/19),

З аналізу вищевикладеного вбачається, що ефективність запропонованого позивачем способу захисту визначається за принципом: одне право - один спір, один позов, тобто ефективним є той спосіб захисту, який повністю відновлює порушене право, і позивачеві не потрібно буде ініціювати додаткових спорів та має відповідає змісту порушеного права і меті, яку переслідує позивач, звернувшись до суду з відповідним позовом.

У даному випадку, як вбачається зі змісту позовних вимог та наданих пояснень учасниками справи під час розгляду справи, спір виник щодо наявності чи відсутності правових підстав для нарахування та сплати плати за право на тимчасове користування місцями для розміщення 17 рекламоносіїв у вказаний позивачем період та, як наслідок, неправомірність зарахування відповідачем поточних платежів у період, за який, на думку позивача, він не мав сплачувати, що породжує безпідставну заборгованість за поточні періоди, отже метою поданого позову є не лише усунення невизначеності щодо наявності чи відсутності обов`язку сплачувати плату за право на тимчасове користування місцями для розміщення рекламоносіїв у спірний період, а й здійснення належного перерахунку коштів, які підлягали сплаті у спірний період.

Пунктом 6.4 договору визначено, що плата щомісячно перераховується рекламорозповсюджувачем до бюджету міста Києва відповідно до умов договору.

У разі зміни розміру плати, а також інших тарифів, що впливають на розмір плати за тимчасове користування місцем, робочий орган повідомляє про це рекламорозповсюджувача протягом 15 календарних днів з дня прийняття відповідного рішення шляхом направлення відповідного повідомлення та примірника додаткової угоди для підписання. При цьому, протягом 15 календарних днів з дня отримання рекламорозповсюджувачем такого повідомлення він зобов`язаний підписати додаткову угоду до договору (адресний перелік). У разі ненадання робочому органу підписаної рекламорозповсюджувачем додаткової угоди це не звільняє його від сплати за зміненими розмірами плати за тимчасове користування місцем. Рекламорозповсюджувач сплачує новий розмір плати за тимчасове користування місцем з дати набрання чинності відповідним розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у залежності від отримання повідомлення про зміну розмірів плати (пункт 6.9 договору).

На підставі відповідних рішень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) робочий орган здійснює перерахунок та коригує розмір плати за тимчасове користування місцем, про що підписується адресний перелік у новій редакції (пункт 6.10 договору).

Згідно пункту 6.16 договору у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: у першу чергу - основна сума боргу, у другу чергу - пеня та штрафи.

У разі прострочення термінів сплати, визначених договором, розмір несплаченої суми коригується з урахуванням штрафів та пені відповідно до умов договору та чинного законодавства (пункт 6.17 договору).

З аналізу вказаних умов договору слідує, що у разі зміни розміру плати, яка має або мала сплачуватись, робочий орган зобов`язаний здійснити перерахунок та корегування розміру плати за тимчасове користування місцем.

Відтак, оскільки при розгляді даної справи суд дійшов висновку про те, що плата за тимчасове користування місцем мала нараховуватись з дати демонтажу кожного рекламного засобу окремо до дати прийняття розпорядження №76 від 25.01.2021 року "Про продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами" має бути здійснено відповідний перерахунок плати за право на тимчасове користування місцем, яка нараховувалась позивачу у спірний період та відповідно штрафних санкцій, що є компетенцією робочого органу. У такому випадку, зважаючи на визначений порядок зарахування коштів, які сплачуються позивачем, виходячи з виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права та інтересу, за захистом якого звернувся позивач ефективним способом захисту, визначеним договором, є вимога про зобов`язання здійснити відповідний перерахунок плати за тимчасове користування місцем, яка нараховувалась позивачу у спірний період та відповідно штрафних санкцій, що є компетенцією робочого органу, а відповідно визначена позовна вимога про визнання відсутності в Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) прав нараховувати та вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю "Алего" сплати плати за право на тимчасове користування місцем може бути ефективним способом захисту, лише якщо вона поєднується з вищевказаною позовною вимогою.

У свою чергу, обрання позивачем неналежного/неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 52)).

За таких обставин, зважаючи на те, що обраний позивачем спосіб захисту не відновить прав позивача, оскільки передбачає лише встановлення факту наявності чи відсутності підстав для нарахування плати у спірний період, однак не визначає обов`язку відповідача здійснити відповідний перерахунок, суд прийшов до висновку про відмову в позові.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінка доказів - це розумова, пізнавальна діяльність суду, яка полягає у дослідженні якісних і кількісних ознак зібраних доказів у конкретній справі. Закон не регулює порядок роздумів судді. Проте норми права встановлюють зовнішні умови, гарантії, які забезпечують істинність логічних висновків суддів.

Суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 01.07.2021 у справі №917/549/20.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду в частині відсутності обов`язку позивача сплачувати плату за право на тимчасове користування місцем з дати демонтажу рекламного засобу окремо до дати прийняття розпорядження №76 від 25.01.2021 року "Про продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами", в той же час позивач не довів, виходячи з предмету та умов, укладеного між сторонами договору, наявності правових підстав для не нарахування плати за надане право на розміщення рекламних засобів у інші періоди.

При цьому, суд зауважує, що засади рекламної діяльності в Україні, регулювання відносин, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами регламентовано Законом України "Про рекламу".

За визначенням термінів, наведених у статті 1 цього Закону, зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України (частина перша статті 16 Закону України "Про рекламу").

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року №2067 затверджено Типові правила розміщення зовнішньої реклами, які регулюють відносини, що виникають у зв`язку з розміщенням зовнішньої реклами у населених пунктах, та визначають порядок надання дозволів на розміщення такої реклами (далі - Правила).

Згідно з пунктом 2 цих Правил місце розташування рекламного засобу - площа зовнішньої поверхні будинку, споруди, елемента вуличного обладнання або відведеної території на відкритій місцевості у межах населеного пункту, що надається розповсюджувачу зовнішньої реклами в тимчасове користування власником або уповноваженим ним органом (особою); спеціальні конструкції - тимчасові та стаціонарні рекламні засоби (світлові та несвітлові, наземні та неназемні (повітряні), плоскі та об`ємні стенди, щити, панно, транспаранти, троли, таблички, короби, механічні, динамічні, електронні табло, екрани, панелі, тумби, складні просторові конструкції, аеростати, повітряні кулі тощо), які використовуються для розміщення реклами.

Зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил. Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу на розміщення зовнішньої реклами здійснюється відповідно до Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності". Справляння плати за видачу зазначених дозволів виконавчими органами сільських, селищних, міських рад забороняється (пункт 3 Правил).

Відповідно до пункту 4 Правил на територіях, будинках і спорудах зовнішня реклама розміщується за згодою їх власників або уповноважених ними органів (осіб) з урахуванням архітектурних, функціонально-планувальних, історико-культурних чинників, типології елементів місцевого середовища та з додержанням правил благоустрою територій населених пунктів.

За змістом пунктів 24, 32 Правил виданий у встановленому порядку дозвіл є підставою для розміщення зовнішньої реклами та виконання робіт, пов`язаних з розташуванням рекламного засобу. Плата за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності, встановлюється у порядку, визначеному органами місцевого самоврядування, а місцем, що перебуває у державній або приватній власності, - на договірних засадах з його власником або уповноваженим ним органом (особою).

Порядок внесення плати за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва, визначено в Порядку розміщення зовнішньої реклами в місті Києві, затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 05.02.2019 №207.

Відповідно до п. 2.11.1 цього Порядку підставою для нарахування плати за право тимчасового користування місцями, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення РЗ (далі - плата) та внесення розповсюджувачем зовнішньої реклами відповідної плати є розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про надання (продовження) дозволу та укладений договір на право тимчасового користування місцем.

Згідно з пунктом 2.11.2, 2.11.3 Порядку плата зараховується до бюджету міста Києва в порядку, встановленому Київською міською радою. Розмір плати та порядок її нарахування визначається виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією).

Разом із тим передача в оренду майна, яке є комунальною власністю, а також майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання такого майна, регулюються Законом України "Про оренду державного та комунального майна". Особливість таких відносин полягає у відповідній процедурі передачі такого майна в оренду, характерних ознаках об`єкта оренди, проведенні обов`язкової оцінки об`єкта оренди за відповідною методикою, відповідності договору оренди в частині істотних умов (у тому числі орендної плати, встановленої за відповідною методикою) типовому договору оренди певного майна, визначенні орендаря на конкурсних засадах та інше.

Аналіз наведених норм матеріального права та умов договору, укладеного між сторонами у справі, яка розглядається, дає підстави для висновку, що відносини, які виникають з тимчасового користування місцем розташування рекламних засобів не мають ознак, притаманних відносинам у сфері оренди комунального майна, оскільки розміщення зовнішньої реклами проводиться за окремою процедурою, відмінною від процедури передачі в оренду комунального майна, на підставі дозволів, що надаються виконавчим комітетом відповідних рад у порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України; договір на тимчасове користування такими місцями укладається без проведення конкурсів, а сам об`єкт - місця розташування рекламних засобів - площа зовнішньої поверхні будівлі або споруди, елемента вуличного обладнання тощо - не входить до переліку об`єктів оренди, визначеного у статті 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 26.04.2017 року у справі №905/542/15, від 26.04.2017 року у справі №905/544/15).

При цьому, відносини у сфері розміщення зовнішньої реклами регулюються спеціальними нормами Закону України "Про рекламу", постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Типових правил розміщення зовнішньої реклами" від 29 грудня 2013 року №2067, а питання щодо правових наслідків порушення зобов`язання та відповідальності за його порушення унормовано загальними положеннями цивільного законодавства та умовами самого договору і не потребує субсидіарного застосування норм про оренду майна в цій частині.

З урахуванням наведеного, суд, проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламного засобу № 594/19 від 10.09.2019 року, дійшов висновку, що спірні правовідносини сторін регулюються спеціальним законодавством в сфері рекламної діяльності в Україні, а також загальними положеннями Цивільного кодексу України про зобов`язання (Глава 47-51 Цивільного кодексу України) та загальними положеннями Цивільного кодексу України про договір (Глава 52-53 Цивільного кодексу України), а тому посилання позивача на положення статті 762 Цивільного кодексу України, яка регулює питання звільнення наймача (орендаря) від плати за користування майном за укладеним договором найму (оренди), є безпідставними.

Водночас суд наголошує, що приписами частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України встановлено, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає, тобто встановлено звільнення від плати за певних умов у разі наявності обов`язку здійснювати плату, у той час як, в даному випадку, судом встановлено відсутність самого обов`язку здійснювати плату у період з дати демонтажу кожного рекламного засобу окремо до дати прийняття розпорядження №76 від 25.01.2021 року "Про продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами".

Разом з цим, як встановлено судом, метою укладеного між сторонами договору є отримання у встановленому чинним законодавством порядку права на тимчасове платне користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва для розміщення рекламного засобу і встановлений обов`язок вносити відповідну плату саме за надане право, не зважаючи на факт фактичного встановлення на визначених місцях відповідних рекламних засобів, враховуючи специфіку спірних правовідносин.

Під час розгляду справи позивачем не доведено належними засобами доказування факту позбавлення його у інший період наданого йому права на розміщення рекламних засобів, яке виникає на підставі відповідного дозволу, який видається/продовжується у встановленому чинним законодавством порядку та строки, за яке (право) і виникає обов`язок здійснювати плату, не залежно від факту реалізації цього права позивачем щодо фактичного встановлення на визначених місцях відповідних рекламних засобів.

Пунктом 15.4 та 15.5 Порядку розміщення реклами в місті Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 22 вересня 2011 року №37/6253 визначено, що розповсюджувач реклами не звільняється від плати при відсутності рекламного засобу на місці щодо якого виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) прийнято рішення про надання дозволу. Плата нараховується з дати прийняття рішення про встановлення пріоритету на місце для розміщення зовнішньої реклами.

При цьому, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

Суд також зважає, що як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони. Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (рішення ЄСПЛ у справі "Шевельов проти України").

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.05.2023 у справі №924/1351/20(924/214/22).

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Приймаючи до уваги вищевикладене в сукупності, оцінивши подані докази, вимоги та заперечення учасників справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності та зважаючи на визначений позивачем спосіб захисту прав, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 129, 232, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Алего" до Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 01.08.2023.

Суддя Т.В. Васильченко