АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/1559/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

секретар судового засідання: Чеголя Є.О.

Представники учасників справи у судове засідання не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 20.04.2023

у справі №916/1559/23

за заявою ОСОБА_1

до Дочірнього підприємства державної акціонерної компанії Хліб України Одеський комбінат хлібопродуктів

про відкриття провадження у справі про банкрутство

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Одеської області із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Дочірнього підприємства державної акціонерної компанії Хліб України Одеський комбінат хлібопродуктів.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.04.2023 повернуто заяву ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства державної акціонерної компанії Хліб України Одеський комбінат хлібопродуктів про відкриття провадження у справі про банкрутство.

В мотивах оскаржуваної ухвали суд першої інстанції пославшись на приписи ч. 1 ст. 34, ч. 1 ст. 38 Кодексу України з процедур банкрутства зазначив, що заяву про відкриття провадження Дочірнього підприємства державної акціонерної компанії Хліб України Одеський комбінат хлібопродуктів подано кредитором, а не органом (суб`єктом), уповноваженим управляти державним майном, а тому дана заява підлягає поверненню заявнику.

Не погодившись із даною ухвалою до Південно-західного апеляційного господарського суду звернувся ОСОБА_1 з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 20.04.2023 по справі №916/1559/23 про повернення заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство повністю.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що він у відповідності до приписів ч. ч. 1 ст. 35 Кодексу України з процедур банкрутства 14.04.2023 звернувся до Господарського суду Одеської області з заявою про порушення справи про банкрутство Дочірнього підприємства державної акціонерної компанії Хліб України Одеський комбінат хлібопродуктів.

Як зазначає апелянт, повертаючи заяву про порушення справи про банкрутство суд першої інстанції послався на зміни внесені до Кодексу України з процедур банкрутства, а саме ч. 1 ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства, якою визначено, що право звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство щодо державних підприємств або господарських товариств у статутному капіталі яких 50 відсотків акцій (часток) належить державі, віднесена до виключної компетенції органу уповноваженому управляти державним майном.

Однак, на переконання апелянта, застосування новели законодавства, яке набрало чинності 15.04.2023 до заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство зареєстрованої раніше, а саме 14.04.2023, є неправомірним та обмежило право заявника на захист порушених прав, а також конституційне право громадянина на звернення до суду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.05.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 20.04.2023 по справі №916/1559/23 та призначено справу до розгляду на 05.07.2023.

У зв`язку з оголошенням повітряної тривоги та перебуванням судді-члена колегії Філінюка І.Г. у відпустці з 05.07.2023 по 07.07.2023, судове засідання 05.07.2023 у справі №916/1559/23 не відбулось.

Розпорядженням керівника апарату суду від 10.07.2023 призначено повторний автоматизований розподіл справи №916/1559/23 у зв`язку з перебування судді Філінюка І.Г. у відпустці.

У відповідності до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи від 10.07.2023 справа №916/1559/23 розподілена на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.07.2023 прийнято справу №916/1559/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 20.04.2023 до розгляду колегією суддів у складі: головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Діброви Г.І., Принцевської Н.М. та повідомлено учасників справи про розгляд справи №916/1559/23 27.07.2023.

У судове засідання від 27.07.2023 представники учасників справи не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи.

Враховуючи наведене, а також те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалась судом обов`язковою, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Закріплений у наведеній нормі принцип незворотності дії закону та інших нормативно-правових актів у часі (lex ad praeterian non valet) полягає в тому, що дія їх не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання ними чинності, за винятком випадку коли закон або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював і Конституційний Суд України. Зокрема, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, за загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до події, факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце (висновок щодо застосування частини першої статті 58 Конституції України, викладений у постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 3-1085гс15).

Статтею 5 ЦК України «Дія актів цивільного законодавства у часі» визначено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

У Рішенні від 03.10.1997 № 4-зп Конституційний Суд України надав роз`яснення стосовно порядку набрання чинності Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами: конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному; звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього; загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило Lex posterior derogat priori - «наступний закон скасовує попередній».

Таким чином, залежно від порядку набрання чинності нормативно-правовим актом, може бути застосовано декілька способів його дії у часі. Зокрема, як зазначено в пункті 2 Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99, перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися 1) негайно (безпосередня дія); 2) шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма); 3) шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

Під зворотною (ретроактивною) дією акта цивільного/господарського законодавства розуміється поширення його дії на відносини, що виникли до набрання ним чинності.

Системний аналіз викладеного дає змогу виокремити два випадки зворотної дії норм цивільного/господарського законодавства: 1) коли акт законодавства пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність; 2) якщо законодавець встановлює спеціальні випадки зворотної дії актів законодавства.

Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. Але це не означає, що цей конституційний принцип не може поширюватися на закони та інші нормативно-правові акти, які пом`якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті (Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99).

Отже, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Закріплення названого принципу є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (Рішення Конституційного Суду України від 13.05.1997 у справі № 1-зп).

Водночас цивільне/господарське законодавство не забороняє застосування нових положень зі зворотною силою, але виключно тоді, коли зворотна дія цих актів, по-перше, встановлена в них самих, а по-друге, якщо темпоральний прояв не суперечить принципу, вираженому в статті 58 Конституції України щодо застосування до події, факту того закону (нормативно-правового акта) під час дії якого вони настали або мали місце.

Так, наявними матеріалами справи підтверджується, що станом на час звернення ОСОБА_1 до Господарського суду Одеської області із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Дочірнього підприємства державної акціонерної компанії Хліб України Одеський комбінат хлібопродуктів, а саме 14.04.2023 діяла редакція ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства, якою було передбачено, що заява про відкриття провадження у справі про банкрутство подається кредитором або боржником у письмовій формі.

Отже, станом на час звернення ОСОБА_1 до суду першої інстанції законодавець не встановлював жодних обмежень щодо звернення кредитора з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство, зокрема й щодо боржника - державного підприємства або господарського товариства, у статутному капіталі якого більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі.

Відповідні зміни до ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства, якими визначено, що заява про відкриття провадження у справі про банкрутство подається кредитором або боржником, а стосовно боржника - державного підприємства або господарського товариства, у статутному капіталі якого більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі - органом (суб`єктом), уповноваженим управляти державним майном, були внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 2971-IX від 20.03.2023, який набрав чинності 15.04.2023.

При цьому, у Законі України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 2971-IX від 20.03.2023 не було встановлено, що його положення мають зворотню силу.

Відтак, з урахуванням вищенаведених приписів чинного законодавства, зокрема щодо дії закону у часі, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції помилково застосував до заяви кредитора ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства у редакції станом на 15.04.2023, оскільки як вже було зазначено вище, ОСОБА_1 звернувся з заявою до суду першої інстанції 14.04.2023, тобто до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 2971-IX від 20.03.2023, яким внесено відповідні зміни до ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства, а тому суд першої інстанції повинен був застосувати редакцію даної статті станом на час звернення ОСОБА_1 із відповідною заявою до суду.

Наведене, на переконання суду апеляційної інстанції, призвело до передчасного повернення заяви ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства державної акціонерної компанії Хліб України Одеський комбінат хлібопродуктів про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Згідно з статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

По справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржувана ухвала скасуванню із направленням справи для продовження розгляду на стадію вирішення питання щодо відкриття провадження по справі до Господарського суду Одеської області.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 20.04.2023 по справі №916/1559/23 скасувати.

Справу №916/1559/23 направити для продовження розгляду до Господарського суду Одеської області.

Постанова, згідно з ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 01.08.2023.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Діброва Г.І.

Суддя Принцевська Н.М.