РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.08.2023Справа № 910/6096/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" (54017, місто Миколаїв, вулиця Погранична, 39/1; ідентифікаційний код 42129888)

до Казенного підприємства спеціального приладобудування "Арсенал" (01010, місто Київ, вул. Московська, будинок 8; ідентифікаційний код: 14307357)

про стягнення 201 518, 87 грн,

Без повідомлення (виклику) учасників справи

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

1. Стислий виклад позиції позивача

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" з позовом до Казенного підприємства спеціального приладобудування "Арсенал" про стягнення заборгованості у сумі 201 518, 87, з яких пеня - 174 968, 92 грн, 3% річних - 26 549, 95 грн, яка утворилася у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про постачання електричної енергії споживачу № 100/35-21 від 29.01.2021.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем грошових зобов`язань за спожиту активну електричну енергію, за грудень 2021 року по рахунку № 100/35/12/1 року, по несвоєчасно оплаченим рахункам, була нарахована пеня на загальну суму 174 968, 92 грн, а також 3% річних в сумі 26 549, 95 грн

2. Стислий виклад позиції відповідача

У поданому відповідачем відзиві останнім не заперечується факт прострочення виконання грошових зобов`язань в частині здійснення оплати за електроенергію. В той час, відповідач відзначає, що по мірі надходження коштів на рахунок підприємства, ним здійснювались часткові оплати за передану позивачем електроенергію.

Крім того, відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій та 3% річних на 90%.

Також, заявлено клопотання про застосування до вимог позивача про стягнення пені наслідків пропуску позовної давності.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

29.01.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" (далі - постачальник) та Казенним підприємством спеціального приладобудування "Арсенал" (далі - споживач) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 100/35-21.

Умови договору розроблені з урахуванням вимог Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 312 (далі - ПРРЕЕ), та є однаковими для всіх споживачів (п. 1.2. договору).

Пунктом 2.2. договору передбачено, що за цим договором Постачальник продає електричну енергію (код ДК 021:2015 - 09310000-5) споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Згідно пп. 1 п. 7.2. договору постачальник зобов`язався забезпечувати належну якість надання послуг з постачання електричної енергії відповідно до вимог чинного законодавства та договору.

Відповідно до п. 5.7. договору оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його споживачем, або протягом 5 (п`яти) робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку, оформленого споживачем.

Пунктом 5.8. договору визначено, що у разі порушення споживачем строків оплати за цим договором, постачальник має право вимагати сплату пені. Пеня нараховується за кожен день прострочення оплати. Споживач сплачує за вимогою постачальника пеню у розмірі, що визначається цим договором та зазначається в комерційній пропозиції, яка є додатком 2 до цього договору.

Цей договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач, та набирає чинності з моменту погодження (акцептування) споживачем заяви-приєднання, яка є додатком 1 до цього договору, та сплаченого рахунку (квитанції) постачальника (п.13.1. договору).

Пунктом 10.1 Комерційної пропозиції визначено, що цей договір набуває чинності з дати підписання його сторонами та діє до 31.12.2021 року включно, але до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань.

Згідно п. 4.2. Комерційної пропозиції споживач здійснює розрахунок за спожиту електроенергію плановими платежами за цінами (тарифами) викладеними в п.1.2. цього додатку на поточний рахунок постачальника наступним чином:

- до 07 числа поточного місяця - 25% вартості заявленого обсягу споживання електроенергії.

- до 14 числа поточного місяця - 25% вартості заявленого обсягу споживання електроенергії.

- до 21 числа поточного місяця - 25% вартості заявленого обсягу споживання електроенергії.

- до 28 числа поточного місяця - 25 % вартості заявленого обсягу споживання електроенергії.

У випадку співпадання дати оплати з вихідним чи святковим днями Відповідач (Споживач) здійснює оплату в наступний робочий день (за вихідним чи святковим днем).

Після закінчення розрахункового періоду остаточний розрахунок (перерахунок) здійснюється протягом п`яти робочих днів з дати отримання фактичного рахунку, на підставі фактичних обсягів споживання електричної енергії.

У зв`язку з вищевикладеним, позивачем за несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов`язань за спожиту активну електричну енергію, за грудень 2021 року по рахунку № 100/35/12/1 року, по несвоєчасно оплаченим рахункам була нарахована пеня на загальну суму 174 968, 92 грн.

- з 17.01.2022 по 20.01.2022 на суму заборгованості 9 282 691, 28 грн. (по рахунку № 100/35/12/1 від 10.01.2022) була нарахована пеня у сумі 18 311,06 гри., виходячи з подвійної облікової ставки НБУ;

- з 21.01.2022 по 31.01.2022 на суму заборгованості 9 282 691,28 грн. (по

рахунку № 100/35/12/1 від 10.01.2022) була нарахована пеня у сумі 55 950,47 грн., виходячи з подвійної облікової ставки НБУ;

- з 01.02.2022 по 02.02.2022 на суму заборгованості 8 882 691,28 грн. (по

рахунку № 100/35/12/1 від 10.01.2022) була нарахована пеня у сумі 9 734,46 грн., виходячи з подвійної облікової ставки НБУ;

- з 03.02.2022 по 10.02.2022 на суму заборгованості 8 323 891,28 грн. (по рахунку № 100/35/12/1 від 10.01.2022) була нарахована пеня у сумі 36 488,29 грн., виходячи з подвійної облікової ставки НБУ;

- з 11.02.2022 по 13.02.2022 на суму заборгованості 7 923 891,28 гри. (по

рахунку № 100/35/12/1 від 10.01.2022) була нарахована пеня у сумі 13 025,57 грн., виходячи з подвійної облікової ставки НБУ;

- з 14.02.2022 по 14.02.2022 на суму заборгованості 7 573 891,28 грн. (по

рахунку № 100/35/12/1 від 10.01.2022) була нарахована пеня у сумі 4 150,08 грн.. виходячи з подвійної облікової ставки НБУ;

- з 15.02.2022 по 17.02.2022 на суму заборгованості 7 273 891,28 грн. (по

рахунку № 100/35/12/1 від 10.01.2022) була нарахована пеня у сумі 11 957,08 грн.. виходячи з подвійної облікової ставки НБУ;

- з 18.02.2022 по 22.02.2022 на суму заборгованості 7 023 891,28 грн. (по

рахунку № 100/35/12/1 від 10.01.2022) була нарахована пеня у сумі 19 243,54 грн., виходячи з подвійної облікової ставки НБУ;

- з 23.02.2022 по 24.02.2022 на суму заборгованості 5 573 891,28 грн. (по

рахунку № 100/35/12/1 від 10.01.2022) була нарахована пеня у сумі 6 108,37 грн., виходячи з подвійної облікової ставки НБУ.

За несвоєчасну оплату рахунку № 100/35/12/1 від 10.01.2022 за електроенергію позивачем також було нараховано відповідачу 3 % річних у розмірі 26 549, 95 грн.

Таким чином, загальна сума боргу, яка підлягає стягненню з відповідача на переконання позивача складає 201 518, 87 грн (174 968, 92 грн - пені, 26 549, 95 грн - 3% річних).

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 100/35-21 від 29.01.2021, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором про постачання електричної енергії.

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до положень ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ч. 1, 2 ст. 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Статтею 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" передбачено, що учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.

Взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами регулюються Законом України "Про ринок електричної енергії" від 13.04.2017 № 2019-VIII, Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах електроенергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 № 312 (далі по тексту - ПРРЕЕ) та ін.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частинами 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно приписів ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 527 Цивільного кодексу України передбачено обов`язок боржника щодо виконання взятого на себе зобов`язання, а кредитора - щодо прийняти ним особисто виконання такого зобов`язання.

Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Так, відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Суд вказує, що відповідачем не заперечується факт прострочення виконання грошових зобов`язань в частині здійснення оплати за електроенергію. В той час, відповідач відзначає, що по мірі надходження коштів на рахунок підприємства, ним здійснювались часткові оплати за передану позивачем електроенергію.

Що стосується безпосередньо заявлених позивачем до стягнення з відповідача сум пені та 3% річних, то суд вказує наступне.

Пунктом 5.8. договору визначено, що у разі порушення споживачем строків оплати за цим договором, постачальник має право вимагати сплату пені. Пеня нараховується за кожен день прострочення оплати. Споживач сплачує за вимогою постачальника пеню у розмірі, що визначається цим договором та зазначається в комерційній пропозиції, яка є додатком 2 до цього договору.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та п. 7 Комерційної пропозиції розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд здійснивши перевірку нарахування пені на суму 174 968, 92 грн здійснено у період з 17.01.2022 по 20.01.2022, 21.01.2022 по 31.01.2022, з 01.02.2022 по 02.02.2022, 03.02.2022 по 10.02.2022, з 11.02.2022 по 13.02.2022, з 14.02.2022 по 14.02.2022, з 15.02.2022 по 17.02.2022, з 18.02.2022 по 22.02.2022, з 23.02.2022 по 24.02.2022 та 3% річних в сумі 26 549, 95 грн здійснений у період з 17.01.2022 по 31.01.2022, з 01.02.2022 по 02.02.2022, з 03.02.2022 по 10.02.2022, з 11.02.2022 по 13.02.2022, з 14.02.2022 по 14.02.2022, з 15.02.2022 по 17.02.2022, з 18.02.2022 по 22.02.2022, з 23.02.2022 по 24.02.2022, встановив, що вказаний розрахунок позивачем здійснено арифметично вірно та у відповідності з нормами чинного законодавства.

Що стосується заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру заявлених позивачем до стягнення штрафних санкцій та 3% річних на 90%, то суд вказує наступне.

Подане відповідачем клопотання мотивоване тим, що Казенне підприємство спеціального приладобудування "Арсенал" засноване на державній власності, з метою задоволення державних, суспільних потреб в товарах та послугах високої якості, підприємство включено до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави (затверджене постановою КМУ № 83 від 04.03.2015).

Також, відповідач вказує, що прострочення виконання грошового зобов`язання було не триваючим. Відповідач по мірі надходження коштів на рахунок здійснював часткові оплати за електроенергію, та вживало всіх можливих в даній ситуації дій задля виконання своїх зобов`язань.

Крім того, відповідач відзначає, що позивач звертаючись до суду з даним позовом не представив жодних доказів (в тому числі не було обґрунтовано іншим чином) понесення електропостачальником жодних збитків в результаті нетривалого прострочення по оплаті за електроенергію. Тобто, таке прострочення з боку підприємства не потягло за собою для електропостачальника жодних фінансових наслідків.

Так, главою 24 Господарського кодексу України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За частиною другою статті 216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 Господарського кодексу України).

За частинами першою та другою статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Наприклад, такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 Цивільного кодексу України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, враховуючи ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, а саме здійснення оплати з нетривалим простроченням, а також враховуючи те, що підприємство включено до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, суд дійшов висновку, що обґрунтованим є зменшення розміру заявленої до стягнення з відповідача пені на 70%, у зв`язку з чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня в розмірі 52 490, 67 грн. При цьому, таке зменшення суд вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі, що у свою чергу сприятиме запобіганню настання негативних наслідків для сторін.

В той час, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача в частині зменшення 3% річних, з огляду на наступне.

Стаття 625 входить до розділу I "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 Цивільного кодексу України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Згідно з усталеною судовою практикою нарахування на суму боргу трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таких висновків у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, у постанові від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц, у постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц, у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.

Відтак, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат не є санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та у отриманні компенсації від боржника.

Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.05.2018 у справі № 904/4593/17, від 13.06.2018 у справі № 912/2708/17, від 22.11.2018 у справі № 903/962/17, від 23.05.2018 у справі № 908/660/17, від 05.08.2020 у справі №757/12160/17-ц, від 02.09.2020 у справі № 802/1349/17-а, від 22.04.2020 у справі № 922/795/19, від 19.12.2019 у справі № 911/2845/18.

Відтак, заходи відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України, не є неустойкою чи штрафними санкціями, тому не можуть бути зменшені судом на підставі ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 551 Цивільного кодексу України.

Що ж стосується заявленого відповідачем клопотання про застосування до вимог позивача про стягнення пені наслідків сплину позовної давності, то суд не вбачає підстав для застосування таких наслідків, з огляду на наступне.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання, які взяли сторони на себе при укладенні договору, повинні виконуватися належним чином та відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Статтею 258 ЦК України для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

Разом з тим, відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного Кодексу України, продовжуються на строк дії такого карантину.

У свою сергу, постановою Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.2022 за № 1423) дія карантину на території України продовжена до 30 квітня 2023 року.

Таким чином, оскільки, позивач звернувся до суду з позовом 11.04.2023 (штемпель про відправлення), то за таких обставин, ним не було пропущено спеціальний строк позовної давності на звернення з позовом про стягнення пені, адже, такий строк був продовжений в силу Закону на строк дії карантину.

Частинами 1-2 ст. 74 ГПК України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1-3 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

Враховуючи встановлений судом факт порушення відповідачем договірних зобов`язань в частині здійснення своєчасної оплати за електроенергію, відсутність в матеріалах справи доказів на спростування заявлених вимог та часткове задоволення клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 52 490, 67 грн - пені та 26 549, 95 грн - 3% річних.

Витрати по сплаті судового збору відповідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються відповідача.

При цьому, у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" - задовольнити частково.

2. Стягнути з Казенного підприємства спеціального приладобудування "Арсенал" (01010, місто Київ, вул. Московська, будинок 8; ідентифікаційний код: 14307357) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" (54017, місто Миколаїв, вулиця Погранична, 39/1; ідентифікаційний код 42129888) пеню в сумі 52 490(п`ятдесят дві тисячі чотириста дев`яносто) грн 67 коп., 3% річних в сумі 26 549 (двадцять шість тисяч п`ятсот сорок дев`ять) грн 95 коп. та судовий збір в сумі 3 022 (три тисячі двадцять два) грн 79 коп.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 01.08.2023 (після виходу з відпустки).

Суддя Дмитро БАРАНОВ