ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" липня 2023 р. м. Житомир Справа № 906/284/23

Господарський суд Житомирської області у складі судді Прядко О.В.,

за участю секретаря судового засідання: Толстокарової І.С.,

за участю представників сторін:

від позивача: Карабак В.А. - адвокат, ордер серії АР №1095525 від 01.07.2022 (в

режимі відеоконференції);

від відповідача: Желтухін О.В., наказ №38-ОД від 22.03.2023,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Груп Інтрейд"

до Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод"

про стягнення 507131,26 грн

Процесуальні дії по справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Груп Інтрейд" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом до Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" про стягнення заборгованості у розмірі 507131,26 грн, з яких 321240,00 грн основного боргу, 22256,52 грн 3% річних, 143520,89 грн інфляційних втрат та 20113,85 грн пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору №156/49 від 22.04.2020 в частині оплати вартості поставленого товару.

Ухвалою суду від 23.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 15.03.2023 в режимі відеоконференції (з урахуванням ухвали від 27.02.2023).

15.03.2023 на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій №02/608 від 15.03.2023, у якому останній просив при розгляді справи №906/284/23 зменшити розмір пені на 99% від заявленої суми (а.с.76-97).

У зв`язку з оголошеною повітряною тривогою на території м. Житомира та Житомирської області та з метою недопущення випадків загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів, працівників суду та суддів 15.03.2023 о 15:20 судове засідання у справі №906/284/23 не відбулося (а.с.99).

Ухвалою суду від 16.03.2023 підготовче засідання призначено на 03.04.2023.

30.03.2023 на електронну пошту суду від представника позивача надійшли заперечення від 29.03.2023 на клопотання про зменшення штрафних санкцій, у яких останній просив залишити дане клопотання без задоволення, а позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (а.с.102-106)

Протокольною ухвалою суду від 03.04.2023 продовжено строк підготовчого провадження та оголошено перерву в підготовчому засіданні до 03.05.2023.

03.04.2023 на електронну пошту суду від представника позивача надійшла заява від 13.03.2023, у якій останній повідомив, що 09.03.2023 відповідач сплатив суму основного боргу у розмірі 321240,00 грн, а тому позивач не підтримує позовні вимоги в цій частині, при цьому підтримує і просить задовольнити повністю решту вимог про стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені, усі судові витрати покласти на відповідача, згідно з ч.3 ст.130 ГПК України (а.с.112-113).

01.05.2023 до суду від представника відповідача надійшла заява про долучення до матеріалів справи платіжної інструкції №2232 від 09.03.2023 про сплату заборгованості за договором №156/49 від 22.04.2020 на суму 321240 грн (а.с.114-115).

Ухвалою суду від 03.05.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу №906/284/23 до судового розгляду по суті, судове засідання призначено на 07.06.2023 в режимі відеоконференції.

09.05.2023 на поштову адресу суду від представника позивача надійшла заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 18500,00 грн (з додатками) (а.с.124-139).

07.06.2023 через діловодну службу (канцелярію) суду представник відповідача подав заперечення вих.№02/1785 від 05.06.2023 на заяву про стягнення витрат на правничу допомогу (а.с.140-144), а також клопотання вих.№02/1793 від 06.06.2023 про закриття провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості у зв`язку з відсутністю предмета спору (а.с.145).

Ухвалою суду від 07.06.202 відкладено судове засідання для розгляду справи по суті на 26.07.2023 в режимі відеоконференції.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних, інфляційних втрат, пені, просив задовольнити їх у повному обсязі, а також відмовити у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, стягнути з останнього судові витрати зі сплати судового збору і витрат на професійну правничу допомогу.

Представник відповідача підтримав і просив задовольнити клопотання про закриття провадження у справі в частині стягнення основного боргу та клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

У засіданні 26.07.2023 проголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст.240 ГПК України.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на невиконання відповідачем умов договору №156/49 від 22.04.2020 в частині оплати вартості поставленого товару, що стало підставою для звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 321240,00 грн та 22256,52 грн 3% річних, 143520,89 грн інфляційних втрат, 20113,85 грн пені, судових витрат зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу (а.с.1-8, 124-126).

Відповідач правом подання відзиву на позовну заяву не скористався, натомість подав до суду клопотання вих.№02/608 від 15.03.2023 про зменшення розміру штрафних санкцій - пені на 99% від заявленої суми, посилаючись на відсутність доказів, які свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків і їх розмір в результаті неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань, а штрафні санкції, у свою чергу, носять виключно компенсаційних характер, не можуть становити непомірний тягар для відповідача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора; санітарно-епідемічну, економічну та політичну ситуацію в країні, фінансово-господарську діяльність з урахуванням основного напрямку діяльності підприємства у період воєнного стану (тривале перебування працівників на лікарняних та самоізоляції, що призвело до перебоїв у роботі; обмеження або припинення діяльності підприємств-контрагентів, затримка у виконанні договірних зобов`язань між підприємством та контрагентами, обмеження в укладенні нових контрактів, що призвело до збитків; ракетно-бомбові удари 04.03.2022 по території підприємства, що призвели до тяжких наслідків). Отже відповідач стверджує, що тяжкий фінансовий стан, наявність договірних та боргових зобов`язань, нарахування та виплата підприємством податків, зборів та інших обов`язкових платежів, заробітної плати працівникам у своїй сукупності унеможливило вчасне проведення розрахунку з позивачем. Окрім того, відповідач є стратегічним об`єктом і бере безпосередню участь у посиленні обороноздатності України, а стягнення додаткових нарахувань в період воєнного стану ускладнить у подальшому проведення фінансово-господарської діяльності підприємства, а саме порушення строків виконання договірних зобов`язань з Міністерством оборони України по ремонту військової техніки, що матиме негативні наслідки в масштабах країни та покладе на підприємство непомірний тягар. Також відповідач вказав, що позивач в порушення умов договору та вимог ПК України не здійснив реєстрацію податкових накладних, чим завдав підприємству збитки у вигляді втрати права на податковий кредит; не звертався до відповідача з листами, претензіями, вимогами про сплату заборгованості з метою вирішення питання у досудовому порядку. Відповідач відмітив, що нарахована позивачем сума пені, 3% річних та інфляційних втрат становить 58% вартості поставленої продукції, що є занадто великою сумою порівняно із сумою заборгованості, а 3% річних та інфляційні втрати, у разі їх задоволення судом, компенсують позивачу втрати, понесені від неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань, при цьому одночасне стягнення пені буде порушенням суспільних інтересів в умовах воєнного стану (а.с.76-81).

Позивач у свою чергу подав заперечення від 29.03.2023 на клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, вважає його необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню, оскільки зазначені відповідачем обставини не підтверджені належними і допустимими доказами, базуються на припущеннях, не є встановленими і загальновідомими у розумінні норм ГПК України. Позивач вказав на те, що сторони перебувають у рівних становищах і, відповідно, відсутність дотацій з бюджету не може ставитися в обґрунтування припущення зобов`язання покупцем, так як такі дотації не отримує і позивач. У даному випадку саме позивач перебуває у скрутному матеріальному становищі, оскільки позбавляється своїх законних обігових коштів, які він міг витрати на придбання запчастин для всієї оборонної галузі України, саме від його запчастин наразі залежить можливість відновлення військової техніки. Позивач просив звернути увагу на те, що порушення грошового зобов`язання з оплати вартості поставленого товару є триваючим, розпочалося ще на початку 2020 року, неможливість його виконання у 2020 - 2022 роках не доведена; відсутня обґрунтована причина винної поведінки щодо несвоєчасної оплати за товар; порушення зобов`язання відбулося свідомо, умисно, відсутня необережність; винна поведінка не є виключним випадком; заявлений розмір неустойки не є значним порівняно із сумою договору; відсутні докази тяжкого фінансового становища відповідача і його стратегічного значення для оборонного сектору економіки; позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності; відповідач повинен довести, що він не бажав вчинення таких порушень, вони були зумовлені винятковими обставинами (а.с.102-105).

Під час розгляду справи сторони повідомили, що відповідач 09.03.2023 (після відкриття провадження у справі №906/284/23) сплатив суму основного боргу за договором №156/49 від 22.04.2020 у розмірі 321240,00 грн, а тому позивач не підтримав позовні вимоги у цій частині (заява від 13.03.2023 (а.с.112-113)), а відповідач просив закрити провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України (клопотання вих.№02/1793 від 06.06.2023 (а.с.115, 145)).

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

22.04.2020 між ДП «Житомирський бронетанковий завод» (покупець) та ТОВ «Груп Інтрейд» (постачальник) укладено договір №156/49 (далі - договір) (а.с.10-16), відповідно до п.1.1 якого, постачальник зобов`язується передати у власність, а покупець - прийняти й оплатити продукцію, вказану у специфікаціях, надалі - "продукція", на умовах та в строки, передбачені договором.

Кількість та номенклатура продукції вказується у специфікаціях (додаток№3), що є невід`ємною частиною договору (п.2.1 договору).

Поставка продукції здійснюється силами та за рахунок постачальника, можливо через перевізника на склад в місці знаходження покупця (або на інших умовах, обговорених сторонами), в строки/терміни встановлені сторонами у відповідній специфікації. Датою виконання постачальником зобов`язань, щодо строків поставки продукції, є дата отримання такої продукції покупцем (п.3.1 договору).

За умовами п.3.3 договору, зокрема, передача продукції від постачальника покупцю здійснюється з оформленням акта приймання-передачі в двох примірниках (додаток№1 до договору). На підставі акта вхідного контролю партія продукції, що відповідає заявленій якості, зазначається в акті приймання-передачі як така, що прийнята покупцем. На продукцію, що за результатами вхідного контролю, визнана придатною для використання за призначенням, постачальник оформлює та передає упродовж 5 робочих днів покупцю видаткову накладну.

Згідно з п.п.4.1, 4.2 договору, поставка продукції здійснюється за цінами, визначеними у відповідній специфікації і включають всі податки, збори й інші обов`язкові платежі, а також вартість тари, пакування, маркування й інші витрати, пов`язані з поставкою продукції. Загальна сума договору складається із сум специфікацій до договору.

У розділі 5 договору сторонами погоджено умови платежів. Зокрема, п.5.1 передбачено, що оплата покупцем продукції здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений у договорі (якщо постачальник не повідомить покупцеві реквізити іншого рахунка). Оплата покупцем здійснюється на підставі рахунків постачальника, виписаних на прийняту покупцем продукцію, що за результатами вхідного контролю визнана придатною для використання за призначенням.

Порядок, строки оплати та ціна встановлюються сторонами у відповідній специфікації (п.5.2 договору). Датою оплати, за продукцію (партію продукції), вважається дата списання коштів з поточного рахунку покупця (п.5.3 договору).

Пунктами 7.1, 7.2 договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність згідно положень договору та законодавства України. За порушення строків проведення остаточного розрахунку з оплати продукції, покупець сплачує постачальникові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, за кожен день невиконання зобов`язань.

Даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2020. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від зобов`язань та відповідальності за порушення зобов`язань (у тому числі гарантійних), які виникли під час дії договору (п.11.5 договору).

Відповідно до умов договору, сторонами укладено специфікації №14 від 09.06.2020, №34 від 11.09.2020, №36 від 11.09.2020, у яких погоджено найменування продукції, кількість, ціну за одиницю та її вартість, термін поставки, а також визначено умови оплати (а.с.17-19).

Так, п.5 специфікації №14 від 09.06.2020 передбачено умови оплати: 30 календарних днів з моменту підписання сторонами видаткової накладної на поставлену продукцію. Можлива дострокова оплата продукції покупцем (а.с.17).

У п.5 специфікацій №34 від 11.09.2020 і №36 від 11.09.2020 визначено умови оплати: 30 календарних днів з моменту підписання сторонами видаткової накладної на поставлену продукцію по даній специфікації, яка відповідає умовам договору та прийнята покупцем згідно акта приймання-передачі з урахуванням акта вхідного контролю. Можлива дострокова оплата продукції покупцем (а.с.18-19).

Згідно специфікації №14 від 09.06.2020 позивач поставив відповідачу товар за видатковою накладною №ГІ-0000171 від 03.07.2020 на суму 79200,00 грн з ПДВ та виставив рахунок-фактури №0000590 від 19.06.2020 на його оплату (а.с.17, 29, 28).

Згідно специфікації №34 від 11.09.2020 позивач поставив відповідачу товар за видатковою накладною №0000580 від 13.10.2020 на суму 167400,00 грн з ПДВ та виставив рахунок-фактури №0001064 від 16.09.2020 на його оплату (а.с.18, 21, 20).

Згідно специфікації №36 від 11.09.2020 позивач поставив відповідачу товар за видатковою накладною №0000581 від 13.10.2020 на суму 74640,00 грн з ПДВ та виставив рахунок-фактури №0001065 від 16.09.2020 на його оплату (а.с.19, 25, 24).

На підтвердження того, що увесь товар на загальну суму 321240,00 грн пройшов вхідний контроль та був прийнятий відповідачем без зауважень, до справи долучено акт приймання-передачі продукції №580/09 від 24.09.2020 на суму 167400,00 грн та акт вхідного контролю №1173/555 від 07.10.2020; акт приймання-передачі продукції №581/09 від 24.09.2020 на суму 74640,00 грн та акт вхідного контролю №1172/554 від 09.10.2020, акт приймання-передачі продукції №171/06 від 24.09.2020 на суму 79200,00 грн та акт вхідного контролю №715/243 від 03.07.2020 (а.с.22-23, 26-27, 30-31).

Відповідач свої зобов`язання щодо оплати за поставлений товар не виконав, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість на загальну суму 321240,00 грн.

За наведених обставин позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача вказаної суми основного боргу, а також 22256,52 грн 3% річних, 143520,89 грн інфляційних втрат та 20113,85 грн пені.

Як встановлено судом, після відкриття провадження у справі №906/284/23 відповідач сплатив суму основного боргу у розмірі 321240,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №2232 від 09.03.2023 (а.с.115).

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, невизнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з приписами ст.ст. 626, 627, 628, 629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зі змісту укладеного між сторонами договору вбачається, що такий за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями ст.692 ЦК України врегульовано порядок оплати товару за договорами купівлі-продажу (поставки). Зокрема, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч.1 ст.692 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, ст.193 ГК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України).

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач на виконання умов договору поставив відповідачу товар, визначений у специфікаціях, згідно видаткових накладних на загальну суму 321240,00 грн.

Як вже зазначалося, після відкриття провадження у даній справі відповідач сплатив суму основного боргу у повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією №2232 від 09.03.2023 на суму 321240,00 грн (а.с.115).

Враховуючи наведені обставини, які підтверджуються матеріалами справи і які свідчать про відсутність предмета спору в частині стягнення основного боргу на день розгляду справи, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в цій частині на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

Разом із тим, у зв`язку з неналежним та несвоєчасним виконанням відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань позивач заявив до стягнення 22256,52 грн 3% річних, 143520,89 грн інфляційних втрат та 20113,85 грн пені.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредиторів від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримання ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки за порушення виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц.

Перевіривши наведений у позовній заяві розрахунок 3% річних та інфляційних втрат на предмет відповідності умовам договору та нормам чинного законодавства України (а.с.3-4), здійснивши власний перерахунок за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ІПС «LIGA 360», суд дійшов висновку, що правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, є вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у заявленому розмірі - 22256,52 грн та інфляційних втрат у розмірі 141226,91 грн, у решті суми інфляційних втрат - 2293,98 грн слід відмовити як безпідставно нараховані.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 20113,85 грн пені суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст.218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями, згідно з ч.1 ст.230 ГК України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України).

Як зазначалося вище, п.7.2 договору передбачено, що за порушення строків проведення остаточного розрахунку з оплати продукції, покупець сплачує постачальникові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, за кожен день невиконання зобов`язань.

Перевіривши наведений у позовній заяві розрахунок пені (а.с.4), суд встановив, що позивач неправильно визначив кінцеву дату періоду її нарахування.

Позивач нарахував пеню за період з 03.08.2020 по 03.02.2021 на суму 79200,00 грн, з 13.11.2020 по 13.05.2021 на суму 167400,00, з 13.11.2020 по 13.05.2021 на суму 74640,00 грн у той час, коли правильно обраховувати з 03.08.2020 по 02.02.2021 на суму 79200,00 грн, з 13.11.2020 по 12.05.2021 на суму 167400,00 грн, з 13.11.2020 по 12.05.2021 на суму 74640,00 грн.

Таким чином, за перерахунком суду, правомірною і обґрунтованою є вимога позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 19988,33 грн; в решті суми - 125,52 грн слід відмовити.

Поряд із цим суд враховує клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій вих.№02/608 від 15.03.2023 (а.с.76-80), яке дійшов висновку задовольнити частково з огляду на таке.

Згідно з приписами ст.233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням усіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність), має забезпечити баланс інтересів сторін та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 08.10.2020 у справі №904/5645/19; від 14.04.2021 у справі №922/1716/20).

Суд також зауважує, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст.86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (така позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18).

У даному випадку суд зазначає, що отримання кредитором 3% річних та суми інфляційних втрат оцінюється судами як сума, яка поряд з пенею, компенсує кредитору шкоду, завдану порушенням боржника. Така позиція зумовлена тим, що пеня, компенсація 3% річних та інфляційних втрат виконують функцію компенсації збитків, завданих кредитору порушенням зобов`язання. Відповідно, присудження кредитору 3% річних та інфляційних втрат дозволяє суду зменшити розмір пені (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20).

За наведеного, дослідивши пояснення відповідача (а.с.76-81) та заперечення позивача (а.с.102-105), враховуючи дію воєнного стану на території України, здійснення відповідачем оплати боргу за поставлений товар у повному обсязі, відсутність в матеріалах справи доказів понесення позивачем збитків у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань, а також те, що стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, в певній мірі, компенсують знецінення несплачених коштів, з метою дотримання балансу інтересів сторін та з урахуванням засад справедливості, добросовісності та розумності як складових елементів загального конституційного принципу верховенства права, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені на 50% - до 9994,17 грн.

Відповідно до ст.ст.13, 74 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з положеннями ст.ст.76, 77, 86 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи наведені обставини, в повній мірі дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку задовольнити позов частково, стягнути з відповідача на користь позивача 22256,52 грн 3% річних, 141226,91 грн інфляційних втрат та 9994,17 грн пені, у задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч.ч.1, 2, ст.123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом із тим ч.9 ст.129 ГПК України передбачено, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

За наведеного, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру правомірно заявлених позовних вимог в сумі 2752,08 грн.

Водночас суд зазначає, що позивачу належить право на повернення з Державного бюджету України судового збору в сумі 4818,60 грн у зв`язку із закриттям провадження у справі в частині вимоги про стягнення основного боргу, відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір».

Питання про повернення судового збору станом на момент ухвалення даного рішення судом не розглядається у зв`язку з відсутністю відповідного клопотання позивача.

Окрім того, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.123 ГПК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч.8 ст.129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи слідує, що правову допомогу ТОВ «Груп Інтрейд» у даній справі надавала адвокат Карабак В.А., повноваження та обсяг прав якої підтверджуються ордером на надання правничої (правової) допомоги серії АР №1095525 від 01.07.2022, виданим адвокатським бюро «Сергія Жечева» (а.с.70).

01.02.2021 між адвокатським бюро «Сергія Жечева» (далі - адвокатське бюро) та ТОВ «Груп Інтрейд» (далі - клієнт) укладено договів-доручення про надання правової допомоги (далі - договір-доручення), відповідно до п.п.1.1, 1.2 якого, предметом даного договору є надання адвокатським бюро усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів. Сторони домовились, що надання правової допомоги за цим договором безпосередньо здійснюватиметься керівником адвокатського бюро - адвокатом Жечевим С.О. (надалі - адвокат) або іншим адвокатом, що оформлюється ордером на адвоката.

У розділі 4 договору-доручення сторонами погоджено гонорар адвоката. Так, згідно з п.4.1, на визначення розміру гонорару адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначенні обґрунтованого розміру гонорару та узгоджується у розрахунку гонорару.

Гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та оформляється актом приймання-передачі наданої правової допомоги (п.4.2 договору-доручення).

Загальна ціна цього договору визначається як сума вартості всієї правової допомоги, відповідно до підписаних сторонами актів приймання-передачі наданої правової допомоги за цим договором протягом строку його дії (п.4.3 договору-доручення).

Цей договір-доручення набирає чинності з моменту підписання його сторонами та скріплення підписів печатками і діє до 31.12.2023 (з урахуванням додаткової угоди №2 від 30.12.2022 до договору-доручення (а.с.135)).

01.02.2021 між адвокатським бюро та ТОВ «Груп Інтрейд» укладено додаткову угоду №1 до договору-доручення про вартість правової допомоги, що надається, зокрема судово-претензійної роботи: підготовка позовної заяви, відповіді на відзив, відзиву, заперечення на відповідь на відзив тощо за 1 документ - 5000,00 грн; підготовка інших процесуальних документів (клопотання, заяви і т.д.) за 1 документ - 1500,00 грн; підготовка додатків до позовної заяви та інших клопотань, заяв, скарг за 1 годину 800,00 грн; участь та представництво адвокатом інтересів клієнта у судовому засіданні у справі в незалежності від тривалості судового засідання (в незалежності від того, чи відбулося судове засідання, чи ні) за 1 засідання - 3000,00 грн ( у місті Запоріжжя), 4000,00 грн (за межами міста Запоріжжя) (а.с.133-134).

За актом приймання-передачі №ОУ-0000100 від 04.05.2023, адвокатським бюро надано ТОВ «Груп Інтрейд» правову допомогу у справі №906/284/23, яка полягала у наступному: підготовка позовної заяви до ДП «ЖБТЗ» про стягнення заборгованості у розмірі 507131,26 - 5000,00 грн; підготовка заперечення на клопотання про зменшення штрафних санкцій - 1500,00 грн; підготовка клопотання про розгляд справи із застосуванням відеоконференції - 1500,00 грн; підготовка заяви про сплату відповідачем основного боргу в сумі 321240,00 грн - 1500,00 грн; участь та представництво адвокатом інтересів клієнта у судових засіданнях 03.04.2023 - 3000,00 грн, 03.05.2023 - 3000,00 грн, 07.06.2023 - 3000,00 грн. Загальна сума гонорару за надану правову допомогу складає 18500,00 грн (а.с.127).

Адвокатським бюро складено розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу (додаток №1 до акта приймання-передачі) та виставлено ТОВ «Груп Інтрейд» рахунок-фактури №СФ-0000100 від 04.05.2023 на оплату наданих послуг на суму 18500,00 грн, яку було сплачено позивачем у повному обсязі згідно платіжної інструкції №1200 від 04.05.2023 (а.с.129, 128, 137).

Згідно зі ст.30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно з ч.4 ст.126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.126 ГПК України).

На адресу суду надійшли заперечення відповідача на заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вих.№02/1785 від 05.06.2023, які обґрунтовано тим, що даний спір є типовим спором незначної складності, судова практика вирішення таких є сталою, великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають, а доводи і заперечення, викладені в процесуальних документах у справі, містять здебільшого цитування законодавства. Разом із тим адвокат Карабах В.А. представляла інтереси позивача в аналогічних справах, зокрема №908/2815/22, №906/475/22, №906/664/22, обізнана зі специфікою спірних правовідносин, що виникають із договорів купівлі-продажу (поставки), укладених між ДП «ЖБТЗ» та ТОВ «Груп Інтрейд». На думку відповідача, безпідставним є включення до судових витрат підготовки заяви про розгляд справи в режимі відеоконференції, що є технічною роботою і не потребує спеціальних знань в галузі права, не пов`язано зі складністю справи, а також заяви про сплату відповідачем основного боргу, оскільки подання такої заяви є правом, а не обов`язком позивача, більше того докази про сплату основної заборгованості подано відповідачем самостійно. Окрім того, вплив вирішення справи на репутацію позивача або публічний інтерес до справи відсутній; процесуальні документи у справі підписані не адвокатом, а директором ТОВ «Груп Інтрейд»; вимоги про стягнення 6000,00 грн витрат за участь у судових засіданнях 03.04.2023, 03.05.2023 є завищеними і неспіврозмірними з огляду на час проведення засідань; розмір витрат на правову допомогу є завищеним у порівнянні з ринковими цінами в аналогічних справах. Відповідач також відмітив, що позивач не вживав будь-яких заходів щодо досудового врегулювання спору, а відразу звернувся до суду, не сприяючи своїми діями уникненню витрат на правову допомогу, при цьому відповідач здійснив усе можливе для врегулювання спору, зокрема сплативши суму основного боргу у повному обсязі до прийняття рішення у даній справі. З підстав наведеного відповідач просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 3500,00 грн (а.с.140-142).

Суд при вирішенні питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу враховує висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2021 у справі №912/1025/20, згідно з якими для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат і, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у додатковій постанові від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та у постановах від 13.02.2020 у справі №910/2170/18, від 08.04.2020 у справі №922/2685/19).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Дослідивши акт приймання-передачі наданої правової допомоги №ОУ-0000100 від 04.05.2023 та розрахунок суми гонорару, проаналізувавши матеріали справи, врахувавши заперечення відповідача, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем витрати на правову допомогу в розмірі 30000,00 грн не є співмірними зі складністю даної справи та наданим адвокатом обсягом послуг, не відповідають критеріям обґрунтованості та розумності їхнього розміру у розумінні приписів ч.5 ст.129 ГПК України.

Так, з огляду на зміст процесуальних заяв (заперечення на клопотання про зменшення штрафних санкцій, клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, заява про сплату відповідачем основного боргу (а.с.69, 102-105, 112-113)) та їх надіслання суду електронним зв`язком без приєднання додаткових документів, можна зробити висновок, що їх підготовка не потребувала вивчення адвокатом великого і додаткового обсягу фактичних даних, пошуку та вивчення значної кількості судової практики і приписів діючого законодавства України, аналізу великої кількості доказів. Більше того, клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції є шаблонним, однотипним, а заява від 13.03.2023 містила лише повідомлення про сплату відповідачем основного боргу і вимогу про стягнення з нього судових витрат з посиланням на ч.3 ст.130 ГПК України, що об`єктивно не вимагало виконання значного обсягу юридичної і технічної роботи, великих затрат часу і зусиль на їх підготовку і подання до суду. З підстав викладеного, обґрунтованим розміром гонорару за надання позивачу послуг, визначених п.п.2-4 акта №ОУ-0000100 від 04.05.2023, є 1500,00 грн.

Окрім того, розмір гонорару, визначений позивачем на загальну суму 9000,00 грн за участь та представництво адвокатом інтересів клієнта у судових засіданнях 03.04.2023, 03.05.2023, 07.06.2023 у справі №906/284/23, є завищеним і необґрунтованим. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема протоколів судових засідань від 03.04.2023, 03.05.2023, 07.06.2023, загальний час їх проведення складає приблизно 1 год 48 хв, при цьому слід врахувати, що у підготовчому засіданні 03.04.2023 оголошувалися перерви для з`ясування надіслання та надходження на електронну пошту суду заяви позивача з уточненням позовних вимог та станом заборгованості відповідача; а у судовому засіданні 07.06.2023 представник позивача лише протягом 13 хв намагався приєднатися до участі в підсистемі відеоконференцз`язку, однак з технічних причин не зміг це зробити, і фактично саме засідання тривало близько 4 хв. Таким чином, за висновком суду, обґрунтованим розміром гонорару за надання позивачу правової допомоги у цій частині (п.п.5-7 акта №ОУ-0000100 від 041.05.2023) є 3000,00 грн.

Враховуючи викладене, зважаючи на категорію і складність справи, вищевстановлену неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката, а також висновок суду про часткове задоволення позову, керуючись принципами справедливості та пропорційності, суд вважає за доцільне не присуджувати ТОВ "Груп Інтрейд" всі заявлені до стягнення витрати на правову допомогу, задовольнити заяву позивача від 04.05.2023 частково та стягнути з відповідача 9411,74 грн витрат на професійну правничу допомогу; в частині стягнення 9088,26 грн таких - відмовити.

Керуючись статтями 123, 129, 130, п.2 ч.1 ст.231, ст.ст. 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Закрити провадження у справі №906/284/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Груп Інтрейд" до Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" в частині вимоги про стягнення 321240,00 грн основного боргу на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

3. Зменшити розмір пені на 50% - до 9994,17 грн.

4. Стягнути з Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" (вул.Дружби Народів, буд.1, смт.Новогуйвинське, Житомирський р-н, Житомирська обл., 12441, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Груп Інтрейд" (вул.Брянська, буд.15, оф.25, м.Запоріжжя, Запорізька обл., 69035, ) 22256,52 грн 3% річних, 141226,91 грн інфляційних втрат, 9994,17 грн пені, 2752,08 грн судового збору та 9411,74 грн витрат на професійну правничу допомогу.

5. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 07.08.23

Суддя Прядко О.В.

Друк:

1 - у справу;

2 - позивачу (рек.) + ; ;

3 - відповідачу (рек.) + + .