ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2023 р. м.Київ Справа№ 910/1892/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Тищенко О.В.

Гончарова С.А.

за участю секретаря судового засідання Щербини А.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 29.06.2023

від позивача: Сидорчук Я.О.

від відповідача: Борісова Ю.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

на рішення Господарського суду м. Києва

від 12.04.2023 (повний текст складено та підписано 24.04.2023)

у справі № 910/1892/23 (суддя С.О. Чебикіна)

за позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

до Приватного акціонерного товариства "Трикотажна фабрика "Роза"

про стягнення 1 359 755,83 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - позивач, військова частина) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Трикотажна фабрика "Роза" (далі - відповідач) про стягнення 915 353,83 грн. пені та 444 402 грн. штрафу за порушення строків поставки товару за договором № 155/ВЗЗ-2022 від 02.05.2022 року на підставі ст. ст. 525, 526, 532, 549, 610, 611, 629, 651, 662, 712 Цивільного кодексу України та ст. ст. 193, 197, 231, 268 Господарського кодексу України.

Короткий зміст заперечень проти позову

Відповідач заперечив проти позову, вказуючи, що починаючи з 30.08.2022 відповідач здійснював прострочення поставки товару у зв`язку з обставинами непереборної сили (форс-мажорними обставинами), що підтверджується сертифікатом Торгово-промислової палати України. Також вказав, що під час укладання договору такої обставини, як терористичні дії щодо цивільного населення України з боку Російської Федерації не існувало та відповідач не міг передбачити такі обставини під час укладання договору.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду м. Києва від 12.04.2023 у справі № 910/1892/23 позов Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України до Приватного акціонерного товариства "Трикотажна фабрика "Роза" задоволено частково, а саме:

- стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Трикотажна фабрика "Роза" на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України 457 676 (чотириста п`ятдесят сім тисяч шістсот сімдесят шість) грн. 92 коп. пені, 222 201 (двісті двадцять дві тисячі двісті одну) грн. штрафу та 20 396 (двадцять тисяч триста дев`яносто шість) грн. 33 коп. судового збору;

- в іншій частині в позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач зобов`язання зі спірної поставки товару виконав в повному обсязі до звернення з даним позовом до суду, виходячи із засад справедливості, добросовісності, розумності, пропорційності та співмірності, суд дійшов висновку про зменшення розміру заявлених до стягнення з відповідача пені та штрафу на 50 %, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню частково на суму 457 676,92 грн. пені та 222 201,20 грн. штрафу, з відмовою у решті заявлених до стягнення показників.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з постановленим рішенням, позивач - Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства «Трикотажна фабрика «Роза» на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України 457 676,92 грн. пені та 222 201,20 грн. штрафу і прийняти в скасованій частині нове рішення про задоволення позовних вимог у наведених частинах у повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні рішення в оскаржуваній частині порушено норми процесуального права (ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України) та неправильно застосовано норми матеріального права (ст. ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 551 Цивільного кодексу України), рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки в частині зменшення штрафних санкцій не відповідають обставинам справи.

Зокрема, скаржник наголошував, що обумовлені ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України підстави для зменшення розміру пені та штрафу - відсутні, з огляду на те, що наведений випадок - не є винятковим, наведені відповідачем обставини для зменшення розміру неустойки - є необгрунтованими, а відповідач не обмежений у способах та шляхах виконання своїх зобов`язань визначеними законом шляхами. Крім того, скаржник посилався на те, що під час зменшення розміру пені та штрафу не було враховано інтереси позивача, які особи, яка виконує воєнні завдання у сфері обороноздатності країни, а відповідачем не надано суду належних доказів в обґрунтування підстав зменшення вказаних показників.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу розподілу судової справи між суддями від 19.05.2023, апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Господарського суду м. Києва від 12.04.2023 у справі № 910/1892/23, передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді - Станік С.Р., суддів: Гончаров С.А., Чорногуз М.Г.

При дослідженні апеляційної скарги судом встановлено, що скаржник просить скасувати повністю рішення Господарського суду м. Києва від 12.04.2023 у справі № 910/1892/23 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 задовольнити повністю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2023 витребувано у Господарського суду м. Києва матеріали справи № 910/1892/23. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Господарського суду м. Києва від 12.04.2023 у справі № 910/1892/23.

31.05.2023 на виконання ухвали до Північного апеляційного господарського суду з суду першої інстанції надійшли матеріали справи № 910/1892/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.06.2023 поновлено Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду м. Києва від 12.04.2023 у справі № 910/1892/23. Відкрито апеляційне провадження у справі № 910/1892/23 за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Господарського суду м. Києва від 12.04.2023. Повідомлено учасників справи, що справа № 910/1892/23 розглядатиметься у судовому засіданні 29.06.2023 року о 11 год. 20 хв. у приміщенні Північного апеляційного господарського суду (м. Київ, вул. Шолуденка, 1А, зал судових засідань № 16). Зупинено дію рішення Господарського суду м. Києва від 12.04.2023 у справі № 910/1892/23.

У зв`язку з перебуванням з 19.06.2023 по 02.07.2023 у відпустці судді Чорногуза М.Г., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, здійснити розгляд справи у визначеному складі - неможливо.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 26.06.2023, справу № 910/1892/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Станік С.Р. (суддя-доповідач), судді: Гончаров С.А., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.06.2023 прийнято апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Господарського суду м. Києва від 12.04.2023 у справі № 910/1892/23, до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Станік С.Р. (суддя-доповідач), судді: Гончаров С.А., Тищенко О.В. Розгляд апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Господарського суду м. Києва від 12.04.2023 у справі № 910/1892/23, ухвалено здійснювати в раніше призначеному судовому засіданні 29.06.2023 об 11 год. 20 хв.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2023 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Трикотажна фарбика "Роза" на рішення Господарського суду м. Києва від 12.04.2023 у справі № 910/1892/23 повернуто скаржнику разом з доданими до неї документами у зв`язку з не усуненням ним недоліків у встановлений судом строк.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша); кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга).

Відповідно до статті 64 Конституції України права громадян на звернення до суду та отримання правничої допомоги не можуть бути обмежені, а мають реалізовуватися з урахуванням умов існуючого воєнного стану.

Таким чином, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників справи на участь у судовому засіданні та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, колегія суддів дійшла висновку розглянути справу у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

В судове засідання 29.06.2023 з`явився представник позивача - Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та представник відповідача - Приватного акціонерного товариства «Трикотажна фабрика «Роза».

Також, через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Приватного акціонерного товариства «Трикотажна фабрика «Роза» за підписом представника Борісової Ю.Г. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи,яке мотивоване тим, що представником відповідача направлено адвокатські запити на адреси Київської міської військової адміністрації, Броварської районної військової адміністрації, ДТЕК Київські електромережі з метою отримання додаткових доказів наявності важливих обставин, що викладені в апеляційній скарзі на оскаржуване рішення суду першої інстанції. Проте, станом на 28.06.2023 відповіді на запити ПАТ «Трикотажна фабрика «Роза» - не отримано, у зв`язку з чим останній просить також встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Суд апеляційної інстанції дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши присутніх представників учасників справи вирішив відхилити заявлене клопотання як необґрунтоване, оскільки наведені ПАТ «Трикотажна фабрика «Роза» обставини не є підставою для відкладення розгляду справи, а спрямовані на отримання нових документів, які заявник має намір покласти в обгрунтування своєї позиції по суті спору.

Суд апеляційної інстанції враховуючи те, що матеріали справи містять достатні обсяг документів, які є необхідними для розгляду справи, учасники справи про розгляд справи повідомлені належним чином, дійшов висновку, що відсутні перешкоди для розгляду апеляційної скарги та справи, у зв`язку з чим підстави для відкладення розгляду справи - відсутні, а тому заявлене клопотання відхилено як необґрунтоване з вищенаведених підстав.

Представник скаржника в судовому засіданні 29.06.2023 підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 12.04.2023 у справі № 910/1892/23 в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 задовольнити повністю.

Представник відповідача - Приватного акціонерного товариства «Трикотажна фабрика «Роза» в судовому засіданні 29.06.2023 заперечував проти доводів апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 , просив залишити апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 без задоволення.

Відзив на апеляційну скаргу від Приватного акціонерного товариства «Трикотажна фабрика «Роза» не надходив, проте відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України).

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується наявними матеріалами справи та встановлено судом апеляційної інстанції, 02.05.2022 між Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (замовник) та Приватним акціонерним товариством "Трикотажна фабрика "Роза" (учасник) укладено договір № 155/ВЗЗ-2022 (далі - договір), за умовами якого учасник зобов`язується поставити замовнику якісні товари, зазначені у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору (додаток №1), а замовник - прийняти і оплатити такі товари.

Пунктом 1.2 договору визначено, що найменування (номенклатура, асортимент, кількість) товару зазначена в додатку № 1 до цього договору Код ДК 021:2015 Спідня білизна (18310000-5) Білизна для холодної погоди (сорочка зимова та кальсони зимові).

Відповідно до пункту 3.1 договору ціна договору складає 76 183 200 грн., єдиний податок 2% - 1 523 664 грн.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що дата та місце поставки товару зазначається у письмовій заявці замовника, сканкопія якої надсилається замовником з його офіційної електронної пошти на електронну пошту учасника , вказану у розділі 13 цього договору. Учасник зобов`язаний засобами телефонного зв`язку підтвердити замовнику (його уповноваженій особі) отримання заявки.

За умовами п. 5.6 договору, право власності на товар переходить від учасника до замовника після прийняття товару на склад замовника, факт чого засвідчується підписами уповноважених на це осіб замовника та учасника на видатковій накладній.

Пунктом 7.3 договору сторонами погоджено, що за порушення строку поставки товару, зазначеного у заявці замовника, учасник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення. За прострочення поставки понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вартості непоставленого товару. У випадку порушення строку поставки Товару понад 30 календарних днів чи ненадання товарно-супровідних документів у термін, визначений у пункті 5.7 договору, позивач залишає за собою право на одностороннє розірвання цього договору.

За умовами п. 8.1 договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотiя, війна, інша небезпечна подія).

Пунктом 8.2 договору визначено, що сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 3 (трьох) днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі.

Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до завершення воєнного стану, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та продовженого Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", від 14.04.2022р. № 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", а в частині оплати за поставлений товар до повного виконання сторонами узятих на себе зобов`язань. Строк дії договору може бути продовжений за згодою сторін у разі продовження строку дії воєнного стану в Україні понад період, визначений Указом Президента України від 18.04.2022 № 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", але не довше ніж до 31.12.2022 року (п. 10.1 договору).

Відповідно до додатку № 1 до договору (специфікації) найменування товару (асортимент): Білизна для холодної погоди (сорочка зимова та кальсони зимові), загальна кількість товару 120 000 компл., загальною вартістю 76 183 200 грн.

15.07.2022 року позивач оформив заявку №78/8/2-1025 до договору на поставку товару за адресою: м. Київ, вул. Нижньоюрківська 8-А, у кількості:

- 15 000 компл. (дата поставки 30.06.2022 року);

- 25 000 компл. (дата поставки 30.08.2022 року);

- 45 000 компл. (дата поставки 30.09.2022 року);

- 35 000 компл. (дата поставки 25.10.2022 року).

Поясненнями позивача, частково відповідача, видатковими накладними: №3583 від 07.06.2022 на суму 9 522 900 грн. (15 000 компл.), №5692 від 30.08.2022 на суму 10 500 584,40 грн. (16 540 компл.), №6326 від 20.09.2022 на суму 10 157 760 грн. (16 000 компл.), №6495 від 29.09.2022 на суму 6 348 600 грн. (10 000 компл.), №6701 від 06.10.2022 на суму 6 919 974 грн. (10 900 компл.), №6875 від 11.10.2022 на суму 8 215 088,40 грн. (12 940 компл.), №7271 від 24.10.2022 на суму 6 602 544 грн. (10 400 компл.), №8129 від 15.11.2022 на суму 5 205 852 грн. (8 200 компл.), №8312 від 23.11.2022 на суму 6 361 297,20 грн. (10 020 компл.), №9135 від 20.12.2022 на суму 6 348 600 грн. (10 000 компл.), які підписані уповноваженими представниками обох сторін та копії яких містяться в матеріалах справи, підтверджується факт поставки відповідачем позивачу товару на виконання умов договору у кількості 120 000 комплектів на загальну суму 76 183 200 грн. та стверджується факт порушення строків поставки цього товару, який визначено умовами договору та заявки №78/8/2-1025 від 15.07.2022.

Порушення строків поставки товару, які погоджено сторонами у заявці №78/8/2-1025 від 15.07.2022, також визнавалось відповідачем у відзиві на позовну заяву, і останнім відповідні порушення обґрунтовані наслідками запровадження воєнного стану в Україні

13.01.2023 позивач направив на адресу відповідача претензію № 78/6-25 від 05.01.2023 року про сплату 915 353,83 грн. пені та 444 402 грн. штрафу за порушення строків поставки товару.

Доказів поставки товару у строк визначений умовами заявки №78/8/2-1025 від 15.07.2022, так само, як і доказів сплати пені та штрафу за порушення строків поставки товару відповідачем суду не надано.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Зокрема, суд апеляційної інстанції зазначає, що не погодившись з ухваленим рішенням, в частині незадоволених позовних вимог щодо зменшення суми штрафу та пені на 50%, позивач - Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства «Трикотажна фабрика «Роза» на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України 457 676,92 грн. пені та 222 201,20 грн. штрафу і прийняти в скасованій частині нове рішення про задоволення позовних вимог у наведених частинах у повному обсязі, присудивши до стягнення загалом 915 353 (дев`ятсот п`ятнадцять тисяч триста п`ятдесят три) грн. 83 коп. пені, 444 402 (чотириста сорок чотири тисячі чотириста дві) грн. 00 коп. штрафу.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні рішення в оскаржуваній частині порушено норми процесуального права (ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України) та неправильно застосовано норми матеріального права (ст. ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 551 Цивільного кодексу України), рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки в частині зменшення пені та штрафу на 50%, не відповідають обставинам справи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, керуючись ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, здійснює апеляційний розгляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги частини 3078 Національної гвардії України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України, встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Відповідно до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами Договору, суд апеляційної інстанції встановив, що за своєю правовою природою вказаний правочин є договором поставки.

Згідно з ч. 1-2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами частини першої статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що не виконавши зобов`язання у строк, встановлений договором, відповідач допустив порушення зобов`язання, у зв`язку з чим позивач правомірно застосував до відповідача санкції передбачені умовами договору, а саме: штраф та пеню.

Суд апеляційної інстанції також надаючи оцінку доводам відповідача, викладеним у відзиві на позовну заяву стосовного того, що починаючи з 30.08.2022 відповідач здійснював прострочення поставки товару у зв`язку з обставинами непереборної сили (форс-мажорними обставинами), що підтверджується сертифікатом Торгово-промислової палати України - суд апеляційної інстанції зазначає, що в цій частині доводи відповідача є необґрунтованими та безпідставними з огляду на наступне.

У п. 1 ч. 1 ст. 263 Цивільного кодексу України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, зокрема, викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Частиною першою цієї статті встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 року у справі № 908/2287/17, зазначив, що сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати.

Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних.

Сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам, суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Отже, для звільнення від відповідальності внаслідок настання форс-мажорних обставин (обставинами непереборної сили) відповідач зобов`язаний був надати не лише сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а й довести, що такі обставини об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.10.2022 року у справі № 927/25/21.

Доводи відповідача стосовно того, що такої обставини, як терористичні дії щодо цивільного населення України з боку Російської Федерації не існувало та відповідач не міг передбачити такі обставини під час укладання договору - судом апеляційної інстанції також визнаються необґрунтованими, оскільки спірний договір № 155/ВЗЗ-2022 від 02.05.2022 укладено сторонами після початку повномасштабної військової агресії РФ та введення воєнного стану на території України (після 24.02.2022), зокрема, і зазначено стосовно розрахунків під час воєнного стану.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції, оцінивши наявні у справі докази як кожен окремо, так і у їх сукупності, дійшов висновку, що права позивача за захистом яких він звернувся до суду, порушено відповідачем, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 915 353,83 грн. пені та 444 402 грн. штрафу за порушення строків поставки товару - є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

В свою чергу, суд першої інстанції приймаючи до уваги те, що відповідач зобов`язання зі спірної поставки товару виконав в повному обсязі до звернення з даним позовом до суду, виходячи із засад справедливості, добросовісності, розумності, пропорційності та співмірності, дійшов висновку про зменшення розміру заявлених до стягнення з відповідача пені та штрафу на 50 %, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню частково на суму 457 676,92 грн. пені та 222 201,20 грн. штрафу, з відмовою у решті заявлених до стягнення показників.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 7.3 договору сторонами погоджено, що за порушення строку поставки товару, зазначеного у заявці замовника, учасник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення. За прострочення поставки понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вартості непоставленого товару. У випадку порушення строку поставки Товару понад 30 календарних днів чи ненадання товарно-супровідних документів у термін, визначений у пункті 5.7 договору, позивач залишає за собою право на одностороннє розірвання цього договору.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

Згідно зі ст. 231 Господарського кодексу України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобов`язання щодо поставки товару мало бути виконано. Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та штрафу щодо сум, строків та ставок нарахувань, судом апеляційної інстанції встановлено, що останній здійснено арифметично вірно, та у відповідності до умов договору, обставин справи та вимог закону, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 915 353,83 грн. пені та 444 402 грн. штрафу - є обґрунтованими та законними, і підлягають задоволенню у повному обсязі за наведених позивачем підстав.

В свою чергу, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зменшення штрафних санкцій на підставі ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України , присудивши до стягнення 457 676,92 грн. пені та 222 201,20 грн. штрафу, відмовивши у стягненні решти вимог у цій частині щодо стягнення 457 676,92 грн. пені та 222 201,20 грн. штрафу, з чим не погоджується позивач (скаржник) у апеляційній скарзі.

Суд апеляційної інстанції дослідивши наявні матеріали справи та доводи учасників справи в цій частині, не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для застосування ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України в контексті спірних правовідносин, вважає висновки суду першої інстанції у наведеній частині щодо зменшення розміру пені та штрафу - помилковими, з огляду на наступне.

Відповідач зокрема зазначав, що постачальник матеріалів для виконання замовлення (ТОВ ТД «Промінь») повідомляв про затримку в постачанні матеріалів внаслідок частих оголошень повітряних тривог і військової агресії рф проти України, відключень світла.

Частинами 1 та 2 статті 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання; строк прострочення виконання; наслідки порушення зобов`язання, відповідність / невідповідність розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінку винної особи (в тому числі, вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Відповідно до статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій - є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні матеріали справи дійшов висновку, що наведені відповідачем доводи в обгрунтування підстав зменшення пені та штрафу - не є підставами для застосування ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України в контексті спірних правовідносин, оскільки постачальник матеріалів для виконання замовлення (ТОВ ТД «Промінь») повідомляв про затримку в постачанні матеріалів внаслідок частих оголошень повітряних тривог і військової агресії рф проти України, відключень світла, незначний період прострочення - жодним чином не обґрунтовують прострочення відповідачем виконання своїх зобов`язань за договором.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання умов зобов`язань за будь-яких обставин, а виконання умов договору не ставиться у залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема і постачальників матеріалу. При цьому, наведені відповідачем обгрунтування жодним чином не звільняють відповідача від виконання обумовлених договором зобов`язань, а також не є достатньою підставою для зменшення розміру пені та штрафу в контексті правовідносин сторін в межах даного спору. При цьому, матеріали справи не містять доказів в підтвердження тверджень відповідача стосовно впливу на виконання ним зобов`язань за договором затримки постачальника матеріалу, з якого відповідачем виготовляється продукція, яка має бути поставлена позивачу, адже відповідачем не надано доказів як відсутності у нього будь-яких запасів матеріалів відсутність на ринку інших постачальників матеріалу або взагалі відсутність на ринку обумовленого матеріалу.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що відповідач, в умовах воєнного стану та збільшення особового складу Національної гвардії України у зв`язку з загальною мобілізацією, оголошеною Указом Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 «Про загальну мобілізацію», не міг не знати, що затримка поставки обмовленого договором товару (білизна для холодної погоди, спідня білизна), призводить до ускладнення виконання особовим складом територіальних управлінь, з`єднань, військових частин та підрозділів Національної гвардії України завдань з борони України, захисту безпеки населення та інтересів держави в умовах триваючої широкомасштабної збройної агресії рф. В цій частині суд апеляційної інстанції погоджується з доводами позивача.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні матеріали справи дійшов висновку, що наведені відповідачем доводи в обгрунтування відмови у задоволенні вимог щодо пені та штрафу - не є підставами для застосування ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України в контексті спірних правовідносин, оскільки твердження відповідача стосовно впливу на виконання ним зобов`язань за договором (повідомлення постачальника матеріалів для виконання замовлення (ТОВ ТД «Промінь») про затримку в постачанні матеріалів внаслідок частих оголошень повітряних тривог і військової агресії рф проти України, відключення світла, незначний період прострочення) - жодним чином не обґрунтовують прострочення відповідачем виконання своїх зобов`язань за договором в призмі погоджених умов Договору, укладеного вже під час дії воєнного стану.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує і те, що в преамбулі договору також зазначено, що його укладено відповідно до Указу Президента України від 18.04.2022 № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» та постанови КМУ від 28.02.2022 № 169 «Деякі питання здійснення оборонних та публічних закупівель товарів, робіт і послуг в умовах воєнного стану (зі змінами)», а отже, відповідач погодився на укладення договору на відповідних умовах, під час дії воєнного стану.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку стосовно наявності обумовлених законом підстав для зменшення пені та штрафу на 50% (відмовивши у стягненні 457 676,92 грн. пені та 222 201,20 грн. штрафу), у зв`язку з чим рішення суду у наведеній частині підлягає скасуванню, з урахуванням мотивів даної постанови, а вимоги позивача про стягнення з 915 353 (дев`ятсот п`ятнадцять тисяч триста п`ятдесят три) грн. 83 коп. пені, 444 402 (чотириста сорок чотири тисячі чотириста дві) грн. 00 коп. штрафу підлягають задоволенню у повному обсязі, як обґрунтовані, законні та документально доведені належними та допустимими доказам в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності обумовлених законом підстав для зменшення пені та штрафу на 50%.

Обумовлених законом підстав для зменшення розміру штрафу судом апеляційної інстанції не встановлено в розумінні приписів ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, усі інші доводи, посилання та обгрунтування учасників справи судом апеляційної інстанції враховані при вирішенні спору, проте, є такими, що не спростовують висновків суду апеляційної інстанції у даній постанові щодо спірних правовідносин учасників справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 915 353 (дев`ятсот п`ятнадцять тисяч триста п`ятдесят три) грн. 83 коп. пені, 444 402 (чотириста сорок чотири тисячі чотириста дві) грн. 00 коп. штрафу - є законними та обґрунтованими, були доведені належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, і не були спростовані відповідачем належними засобами доказування в розумінні вимог процесуального закону, а тому позов підлягає задоволенню за наведених у дані постанові підстав, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в апеляційному порядку з прийняттям нового рішення про задоволення позову повністю.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені скаржником (Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України) в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині зменшення штрафних санкцій ан 50% та відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 457 676,92 грн. пені та 222 201,20 грн. штрафу ухвалено при нез`ясуванні обставин, що мають значення для справи, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, висновки суду першої інстанції у вказаній частині не відповідають встановленим обставинам справи, а також здійснені з неправильним застосуванням норм матеріального права (ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України) та порушенням норм процесуального права (ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України), у зв`язку з чим на підставі п. 1-4 ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України оскаржуване рішення підлягає скасуванню в апеляційному порядку в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства «Трикотажна фабрика «Роза» на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України 457 676,92 грн. пені та 222 201,20 грн. штрафу, з прийняттям в скасованій частині нового рішення про задоволення позовних вимог у наведених частинах у повному обсязі, і присудження до стягнення з відповідача на користь позивача 915 353 (дев`ятсот п`ятнадцять тисяч триста п`ятдесят три) грн. 83 коп. пені, 444 402 (чотириста сорок чотири тисячі чотириста дві) грн. 00 коп. штрафу, за наведених у даній постанові підстав.

Розподіл судових витрат

Пунктом 2 ч. 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі п. 2 ч. 1, ч. 14 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат наступним чином: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 30 593 (тридцять тисяч п`ятсот дев`яносто три) грн. 03 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 76-79, 86, 129, 233, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Господарського суду м. Києва від 12.04.2023 у справі № 910/1892/23 - задовольнити.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 12.04.2023 у справі № 910/1892/23 - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства «Трикотажна фабрика «Роза» на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України 457 676,92 грн. пені та 222 201,20 грн. штрафу і прийняти в скасованій частині нове рішення про задоволення позовних вимог у наведених частинах.

3. В решті рішення Господарського суду м. Києва від 12.04.2023 у справі № 910/1892/23 - залишити без змін.

4. Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду м. Києва від 12.04.2023 у справі № 910/1892/23 в наступній редакції:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Трикотажна фабрика "Роза" (, місцезнаходження: вул. Грінченка Михайла, буд. 2/1, м. Київ, 03038) на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) 915 353 (дев`ятсот п`ятнадцять тисяч триста п`ятдесят три) грн. 83 коп. пені, 444 402 (чотириста сорок чотири тисячі чотириста дві) грн. 00 коп. штрафу та 20 396 (двадцять тисяч триста дев`яносто шість) грн. 33 коп. судового збору.

5. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Трикотажна фабрика "Роза" (, місцезнаходження: вул. Грінченка Михайла, буд. 2/1, м. Київ, 03038) на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) 30 593 (тридцять тисяч п`ятсот дев`яносто три) грн. 03 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.

6. Матеріали справи № 910/1892/23 повернути до Господарського суду міста Києва, доручивши останньому видати накази на виконання даної постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата підписання постанови: 03.08.2023.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді О.В. Тищенко

С.А. Гончаров