ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27 липня 2023 року Справа № 903/416/23

за позовом: Антимонопольного комітету України

до відповідача: Державного підприємства «Волиньвугілля», м.Нововолинськ Волинської обл.

про стягнення 595 710 грн. 00 коп.

Суддя Шум М. С.

Секретар с/з Сосновська Ю. П.

Представники сторін:

від позивача: Прохоров Є.І.

від відповідача: Лащук Ю.В.

встановив: Антимонопольний комітет України в позовній заяві від 23.03.2023 №300-20.3/02-1926 просить суд стягнути з Державного підприємства «Волиньвугілля» 595 710 грн. з яких 297 855 грн. штрафу згідно з рішенням АМКУ від 25.10.2022 №34-р/тк та пені в розмірі 297 855 грн. за прострочення сплати відповідного штрафу. Судовий збір позивач просить стягнути з відповідача.

Ухвалою суду від 28.04.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 23.05.2023.

Ухвалою суду від 23.05.2023 підготовче засідання у справі відкладено на 20.06.2023.

19.06.2023 до суду надійшли письмові пояснення представника ДП "Волиньвугілля" від 14.06.2023 з доказами їх надіслання позивачеві у справі. В поясненнях представник відповідача просить суд зменшити заявлений розмір штрафних санкцій. Суд протокольною ухвалою від 20.06.2023 прийняв та долучив пояснення до матеріалів справи.

На підставі ст.ст. 182, 185 195, 234 ГПК України, господарський суд протокольною ухвалою від 20.06.2023 закрив підготовче провадження, розгляд справи по суті призначив на 04.07.2023.

04.07.2023 (штамп на конверті відправлення 26.06.2023) до початку розгляду справи по суті до суду від позивача надійшла відповідь на відзив (пояснення) з доказами надіслання відповідачеві у справі. Суд прийняв та долучив відповідь позивача на пояснення відповідача та долучив її до матеріалів справи.

У зв`язку з перебуванням судді Шума М. С. з 03.07.2023 по 07.07.2023 у відпустці судове засідання по справі № 903/416/23, що призначене на 04.07.2023 на 11 год. 10 хв., не відбулося, про що повідомлені сторони по справі.

Ухвалою суду від 14.07.2023 сторін повідомлено про розгляд справи по суті 27.07.2023.

Представник відповідача в судовому засіданні просила у позові відмовити, зменшити суму, заявлену до стягнення.

В письмових поясненнях відповідач не погоджуючись із надмірним нарахуванням штрафних санкцій, зазначає, що ДП «Волиньвугілля» перебуває у скрутному матеріальному становищі. Підприємство «Волиньвугілля» є державним та фінансується виключно за рахунок коштів Державного бюджету України, які у період воєнного стану виділяються на потреби підприємства досить обмежено. Крім того, станом на даний час у підприємства існують боргові зобов`язання перед іншими державними органами суб`єктами господарювання.

ДП «Волиньвугілля» є об`єктом критичного сектору, що займається видобутком вугілля. Саме діяльність у сфері критичної інфраструктури в період воєнного стану є вкрай важливою для економіки, національної безпеки та оборони, порушення функціонування яких може завдати шкоди важливим національним інтересам.

Реальна фінансова спроможність відповідача об`єктивно пов`язана з надзвичайними подіями введення в Україні воєнного стану, що негативно вплинуло на господарську діяльністю ДП «Волиньвугілля». У зв`язку з чим, стягнення з відповідача значних сум без врахування вимог розумності та справедливості покладає на ДП «Волиньвугілля» додатковий фінансовий тягар та може призвести до припинення роботи підприємства та масового вивільнення працівників.

Одним із принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.

Зокрема, неустойка спрямована на забезпечення компенсації майнових втрат постраждало їсторони. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини 3 статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було би передбачити.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, постановах Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №922/4294/19, від 16.03.2021 у справі № 922/266/20.

Згідно із частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за та за наявності інших обставин.

Представник відповідача констатує відсутність сталої судової практики в питанні зменшення відповідних штрафних санкцій, виходячи з обставин даної справи, керуючись принципом розумності та справедливості, уникаючи правового пуризму, просить суд зменшити заявлений розмір штрафних санкцій.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що предметом розгляду справи є стягнення штрафів, накладених рішенням Комітету від 25.10.2022 № 34-р/тк, а також стягнення пені, нарахованої за прострочення сплати штрафів.

Питання щодо правомірності накладення (нарахування) Комітетом штрафу за порушення відповідачем законодавства про захист економічної конкуренції не є предметом розгляду у даній справі.

Пунктом 21 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства» роз`яснено, що, вирішуючи спори, пов`язані із зобов`язанням виконати рішення Комітету, або про стягнення коштів (штрафу, пені) на підставі такого рішення, для того, щоб дійти висновку про обов`язковість виконання рішення Комітету, господарському суду потрібно досліджувати це рішення на предмет відповідності вимогам законодавства, якщо така відповідність заперечується іншою стороною у справі. Однак, господарським судом не можуть братися до уваги доводи особи, стосовно якої прийнято рішення (заявника, відповідача, третьої особи в розумінні ст. 39 Закону України «Про захист економічної конкуренції»), з приводу незаконності та/або необґрунтованості цього рішення, якщо такі доводи заявлено після закінчення строків, встановлених ч. 2 ст. 47 та ч. 1 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», оскільки дана особа не скористалася своїм правом на оскарження відповідного акта державного органу, а перебіг зазначеного строку виключає можливість перевірки законності та обґрунтованості рішення органу Комітету.

Таку ж правову позицію викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.04.2018 у справі № 910/14222/17.

Щодо зменшення розміру штрафу та пені, Комітет звертає увагу, що до повноважень судів не належать право зменшувати розмір (а відтак і суму) стягуваних штрафу, накладеного органом Комітету на суб`єкта господарювання за порушення законодавства про захист економічної конкуренції та/або пені за прострочення сплати цього штрафу чи звільняти від їх сплати (у разі їх правомірного нарахування).

Така правова позиція підтверджується постановою Верховного Суду від 13.02.2018 у справі №910/20661/16.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до такого висновку.

Тимчасова адміністративна колегія Антимонопольного комітету України, розглянувши матеріали справи №128-26/13/188-21 про порушення державним підприємством «Волиньвугілля» (ідентифікаційний код 32365965) законодавства про захист економічної конкуренції, прийняла рішення від 25.10.2022 №34-р/тк, яким визнано, що:

1. ДП «Волиньвугілля» вчинило порушення, передбачене п. 14 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді подання інформації в неповному обсязі Комітету на вимогу державного уповноваженого Комітету від 22.03.2021 №144-29/07-4500 у встановлений ним строк.

За зазначене порушення на Відповідача накладено штраф у розмірі 99 285 гривень.

2. ДП «Волиньвугілля» вчинило порушення, передбачене п. 13 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді неподання інформації Комітету на вимогу Державного уповноваженого Комітету від 26.05.2021 №144-26.13/07-7650 у встановлений ним строк.

За зазначене порушення, на Відповідача накладено штраф у розмірі 198 570 гривень.

Отже, загальна сума штрафів, накладених на Відповідача зазначеним рішенням становить 297 855 гривень.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Комітету, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 62 Закону України «Про захист економічної конкуренції» строки, в межах яких вчиняються відповідні дії, зокрема при розгляді заяв про надання дозволу на узгоджені дії, концентрацію суб`єктів господарювання, при розгляді справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції тощо, встановлюються законодавством про захист економічної конкуренції, а також органами Комітету. Зазначені строки визначаються календарною датою, зазначенням події, що повинна неминуче настати, чи періодом часу.

Перебіг строку, який обчислюється роками, місяцями або днями, починається наступного дня після календарної дати або настання події, якими визначено його початок.

Копія Рішення №34-р/тк була надіслана Комітетом разом із супровідним листом від 03.11.2022 №128-29.2/07-4902 та отримана Відповідачем 11.11.2022, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 657.

Отже, строк сплати штрафу, накладеного Рішенням № 34-р/тк, закінчився 11.01.2023.

Відповідно до ч. 8 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» протягом п`яти днів з дня сплати штрафу, суб`єкт господарювання зобов`язаний надіслати до Комітету документи, що підтверджують сплату штрафу.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Комітету повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Відповідач Рішення № 34-р/тк у судовому порядку не оскаржував.

Відповідач не зазначає про незаконність чи необґрунтованість рішення і у даному судовому процесі.

Отже, Рішення АМКУ від 25.10.2022 №34-р/тк є законним та відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та ст. 22 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» є обов`язковим до виконання.

Станом на день подання позовної заяви Комітет не отримував від Відповідача документів, що підтверджують сплату штрафу, накладеного Рішенням № 34-р/тк.

Такі докази суду не надано.

Відповідно до ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства» зазначено, що нарахування та стягнення пені, передбаченої ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» має обов`язковий характер, не потребує прийняття будь-якого рішення органу державної влади про її застосування і в зв`язку з цим не підпадає під ознаки адміністративно-господарських санкцій.

Таку ж правову позицію викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.02.2018 у справі № 914/607/17.

Розрахунок пені за прострочення Відповідачем сплати штрафу, накладеного Рішенням № 34-р/тк, обчислюється таким чином.

Період нарахування пені за прострочення сплати штрафу:

3 12.01.2023 (наступний день після двомісячного строку для сплати штрафу, накладеного Рішенням № 34-р/тк) по 20.03.2023 включно (день до якого розраховано пеню).

Кількість днів прострочення сплати штрафу становить 68 днів.

Розмір пені за один день прострочення сплати штрафу становить:

297 855 х 1,5 % = 4 467, 825 грн.

За 68 днів прострочення сплати штрафу сума пені становить:

4 467,825 х 68 = 303 812,10 гривень.

Відповідно до ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням Комітету. Отже, розмір пені становить 297 855 гривень.

Загальна сума заборгованості становить:

297 855 + 297 855 = 595 710 гривень, де

297 855 - сума штрафу, накладеного Рішенням № 34-р/тк;

297 855 - розмір пені, нарахованої відповідно до ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Відповідно до ч. 7 та 9 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у разі несплати штрафу у строки, передбачені рішенням, та пені органи Комітету стягують штраф та пеню у судовому порядку. Суми стягнутих штрафів та пені зараховуються до державного бюджету.

Щодо заяви відповідача про зменшення стягуваної суми, суд зазначає, що нарахування та стягнення пені, передбаченої частиною п`ятою статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» має обов`язковий характер, не потребує прийняття будь-якого рішення органу державної влади про її застосування, що спростовує твердження відповідача про можливість зменшення розміру пені та штрафу згідно з приписами статті 233 Господарського кодексу України, у тому числі, за ініціативою суду.

Також суд враховує, що нарахування пені в даному випадку не є видом відповідальності за вчинене порушення антиконкурентного законодавства; вказані нарахування застосовані АМК на підставі ЗУ «Про захист економічної конкуренції» та не пов`язані з невиконанням чи неналежним виконанням грошового зобов`язання або зобов`язання щодо сплати податків і зборів, а тому не належать до цивільних правовідносин.

Крім того, у застосуванні приписів статті 56 ЗУ «Про захист економічної конкуренції» (щодо стягнення з суб`єктів господарювання штрафу та пені у зв`язку з порушенням ними законодавства про захист економічної конкуренції) необхідно враховувати, що названий Закон не містить норм, які надавали б господарському суду право зменшувати розмір (а відтак і суму) стягуваних штрафу та/або пені (у разі їх правомірного нарахування). Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.01.2019 року №915/304/18 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.06.2022 року у справі № 917/530/21.

Враховуючи вищевикладене, заява відповідача у поясненнях по справі про зменшення розміру стягуваної штрафу та пені не підлягає до задоволення. У зв`язку із чим, суд відмовляє у його задоволенні.

Оцінюючи подані стороною докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлена позивачем вимога підтверджена матеріалами справи, відповідачем не спростована та підлягає до задоволення в сумі 595 710 грн. гривень, де 297 855 грн. - сума штрафу, накладеного Рішенням №34-р/тквід 25.10.2022; 297 855 грн. - розмір пені, нарахованої відповідно до частини 5 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван 7де Гурк проти Нідерландів)".

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 8 935 грн. 65 коп. слід віднести на нього.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 256 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства «Волньвугілля» (вул. Луцька, 1, м.Нововолинськ, Волинська область, ) в дохід загального фонду Державного бюджету України (отримувач: ГУК у м.Києві/ у Соломян.р-н, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок: UA0026010, код класифікації доходів бюджету: 21081100 штраф у розмірі 297 855 грн. 00 коп. та пеню у розмірі 297 855 грн. 00 коп.

3. Стягнути з Державного підприємства «Волньвугілля» (вул. Луцька, 1, м.Нововолинськ, Волинська область, ) на користь Антимонопольного комітету України (вул. Митрополита Василя Липківського, 45, м.Київ, 03035, ) 8 935 грн. 65 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено 07.08.2023

Суддя М. С. Шум