ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2023 р. Справа№ 910/11902/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Гончарова С.А.

Станіка С.Р.

за участю секретаря судового засідання Сабалдаш О.В.

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 29.06.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства «Дарницьке лісопаркове господарство» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2023 (повний текст рішення складено та підписано 20.04.2023)

у справі № 910/11902/22 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Комунального підприємства «Дарницьке лісопаркове господарство»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Укрпромпостач»

про зобов`язання виконати умови договору

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2022 року Комунальне підприємство «Дарницьке лісопаркове господарство» (далі - КП «Дарницьке лісопаркове господарство», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Укрпромпостач» (далі - ТОВ «ПК Укрпромпостач», відповідач) про зобов`язання відповідача виконати умови договору поставки № 21033001 від 30.03.2021, а саме, п. 5.5. вказаного договору в частині безкоштовної заміни дозволів на відпуск пального які закінчили термін дії, на чинні.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.04.2023 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, КП «Дарницьке лісопаркове господарство» 10.05.2023 (згідно поштового трекера на конверті) звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить суд поновити строк на подання апеляційної скарги, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2023 у справі № 910/11902/22 у повному обсязі та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та зобов?язати ТОВ «ПК Укрпромпостач» виконати умови Договору поставки № 21033001 від 30.03.2021, а саме забезпечити безкоштовну заміну дозволів на відпуск товару, визначеного у видатковій накладній КП «Дарницьке лісопаркове господарство» Повернення постачальнику № 1 від 03.08.2022 та видатковій накладній КП «Дарнице лісопаркове господарство» Повернення постачальнику № 2 від 05.09.2022, на чинні.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказав, що місцевий господарський суд, не повно та не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а тому, на думку скаржника, рішення суду про відмову у задоволенні позову прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню. За доводами скаржника, позов підлягає задоволенню.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/11902/22 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Кравчук Г.А., Коробенко Г.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.05.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/11902/22. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою КП «Дарницьке лісопаркове господарство» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2023 у справі № 910/11902/22.

22.05.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/11902/22.

Разом з тим, головуючий суддя Тищенко О.В. перебувала у відрядженні з 17.05.2023 по 02.06.2023 та у відпустці - 05.06.2023. Питання пов`язані з рухом апеляційної скарги вирішується після виходу судді з відпустки (06.06.2023).

У зв`язку з перебуванням суддів Кравчука Г.А. та Коробенка Г.П. у відпустках, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 06.06.2023 у справі № 910/11902/22 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Гончаров С.А., Станік С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.06.2023 прийнято апеляційну скаргу КП «Дарницьке лісопаркове господарство» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2023 у справі № 910/11902/22 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Станік С.Р., Гончаров С.А. Відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, справу № 910/11902/22 призначено до розгляду на 29.06.2023.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач заперечив проти задоволення скарги, мотивуючи тим, що доводи, викладені у апеляційній скарзі, не відповідають фактичним обставинам, суперечать вимогам чинного законодавства та ґрунтуються на припущеннях позивача, а рішення місцевого господарського суду від 18.04.2023 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з чим, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

У судове засідання 29.06.2023 з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні надав суду апеляційної інстанції свої пояснення по справі в яких, підтримали вимоги апеляційної скарги на підставі доводів, зазначених у ній, просив її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2023 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні також надав суду свої пояснення по справі в яких, заперечив проти доводів, викладених у апеляційній скарзі, на підставі доводів, зазначених у відзиві на скаргу та просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, та перевірено судом апеляційної інстанції, 30.03.2021 року за результатами проведеної закупівлі за бюджетні кошти між Комунальним підприємством «Дарницьке лісопаркове господарство» (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПК Укрпромпостач» (Постачальник) було укладено Договір поставки №21033001.

Відповідно до умов вказаного Договору відповідач взяв на себе зобов`язання поставити нафту і дистиляти - код ДК 021:2015 - 09130000-9 Бензин А-95-Євро5-Е5 (або еквівалент, Бензин А-92-Євро5-Е5 (або еквівалент), Паливо дизельне ДП-Євро5-ВО літнє та зимове (або еквівалент), а позивач зобов`язався прийняти та оплатити вартість вказаного Товару на умовах, передбачених Договором. Найменування, кількість та асортимент товару був визначений сторонами в додатку №1 до Договору.

Пунктом 5.1 Договору поставка товару здійснюється на автозаправних станціях, визначених відповідачем згідно дозволів на відпуск Товару (смарт-карти, відомості на відпуск товару, талони, тощо номіналом по 5 або 10, 20, 30 літрів). Поставка таких дозволів на відпуск товару здійснюється відповідачем відповідно до потреб позивача згідно заявок останнього.

Право власності на товар переходить від відповідача до позивача в момент підписання видаткової накладної (п. 5.3 Договору).

У пункті до п.5.5 Договору, сторони погодили між собою, що термін дії дозволів на відпуск товару повинен бути не менше 12 місяців з моменту фактичного отримання Замовником цих дозволів. У разі, якщо Замовник з будь-яких причин не зміг використати дозволи на відпуск протягом терміну їх дії, то Постачальник повинен забезпечити безкоштовну заміну дозволів на відпуск на чинні або продовжити термін їх дії без зменшення їх номіналу.

Відповідно до п. 4.2 Договору оплата за товар здійснюється протягом 65 календарних днів з дати поставки дозволів на відпуск Товару (смарт-карти відомості на відпуск товару, талони, тощо) на підставі виставленого Відповідачем рахунку.

Згідно п.4.4 Договору зобов`язання Позивача по оплаті товару вважаються виконаними з моменту надходження грошових коштів за кожну окрему партію на розрахунковий рахунок Відповідача.

Відповідно до п. 10.1. Договору, Договір набирає чинності з 30.03.2021 і діє до 31.12.2021, а в частині фінансових зобов`язань, до повного виконання.

Судом встановлено, що на виконання умов зазначеного Договору Відповідачем за період з 30.03.2021 по 18.11.2021 було поставлено бензин А-95, А-92 та ДП у вигляді талонів загальною кількістю 181100 літрів, а Позивачем прийнято та оплачено товар у сумі 4 832 762,40 грн.

Позивач, як під час розгляду справи у суді першої інстанції так і під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції вказує, що в березні 2022 року можливість отримання палива за переданими Відповідачем талонами стала відсутня у зв`язку з тим, що на автозаправних станціях мережі WOG та БРСМ (емітенти переданих відповідачем талонів) відмовляли в заправці автомобілів позивача за відповідними талонами у зв`язку з їх заблокуванням.

З матеріалів справи вбачається, що про вказані обставини позивач повідомив відповідача листами № 86 від 28.03.2022 та № 130 від 09.06.2022. Також, позивач зазначив щодо необхідності виконання відповідачем умов договору та відновлення можливості отримання палива за переданими талонами.

У свою чергу у відповідь на заяви позивача, відповідач у своєму листі від 27.06.2022 № 20/06 повідомив, що Законом України від 24.02.2022 №2 102- IX затверджено Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, введено воєнний стан на всій території України. Також, зазначив, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації емітентами бланків-дозволів (талонів) було змінено умови обслуговування даних дозвільних документів, а також заблокування бланків дозволів у зв`язку форс-мажорними обставинами.

Окрім цього, відповідач у вказаному листі зазначив, що на ринку паливно-мастильних матеріалів виник гострий дефіцит товару, так як більшість наземної інфраструктури (зокрема нафтобази) знищено або пошкоджено, відповідно порушені логістичні маршрути, блокуються морські порти, залізничне сполучення, що ускладнює постачання товару, та призводить до того, що деякі види палива взагалі відсутні у мережі АЗС.

Також, до вказаного листа, відповідачем додано листи емітентів ТОВ «ЄВРО СМАРТ ПАУЕР» № 786/25 від 18.04.2022 та ТОВ «ВЕСТ КАРД» № 410/1 від 20.06.2022 про неможливість постачання Бензину марки А-92 у зв`язку з припиненням постачання палива єдиним постачальником на територію України - Мозирським нафтопереробним заводом (Республіка Білорусь) та знищенням нафтобаз на яких зберігались залишки палива.

Також, у листі від 27.06.2022 № 20/06 відповідач запропонував позивачу повернути грошові кошти, які були перераховані відповідачу за отримані бланки дозволи (талони), які були заблоковані.

В подальшому, 03.08.2022 позивач надіслав відповідачу Листом № 189 видаткову накладну на повернення талонів постачальнику № 1 від 03.08.2022 на суму 279 160,80 грн.

06.09.2022 листом № 234 позивач надіслав видаткову накладну на повернення талонів постачальнику № 2 від 05.09.2022, на суму 524 826,60 грн.

Загальна вартість товару за видатковими накладними на повернення від 03.08.2022 № 1 та від 05.09.2022 № 2 становить 803 947,40 грн.

Згідно листів від 03.08.2022 та від 05.09.2022 позивач просив відповідача здійснити заміну талонів на чинні, згідно вказаних вище видаткових накладних на повернення №№ 1,2.

Вказані листи залишені відповідачем без відповіді. Іншого матеріали справи не містять.

В подальшому, 07.07.2022, позивач направив відповідачу лист «Щодо належного виконання зобов`язань за договором» № 162, за підписом в.о. директора КП «Дарницьке лісопаркове господарство» Явного М. Згідно змісту вказаного листа, в.о. директора, який діяв від імені КП «Дарницьке лісопаркове господарство» просив відповідача повернути кошти які були перераховані підприємством за отримані, проте заблоковані бланки - дозволи (талони) за Договором № 21033001 від 30.03.2021. У вказаному листі, також, вказано рахунок, на який слід перерахувати кошти.

Також, 07.10.2022 позивачем, за підписом директора КП «Дарницьке лісопаркове господарство» Явного М. було направлено відповідачу Лист № 287 «Щодо повернення коштів» з аналогічними вимогами про повернення відповідачем коштів із зазначенням рахунку, на який слід перерахувати кошти.

19.10.2022 відповідач направив позивачу лист № 19/10, в якому повідомив про настання форс-мажорних обставин, у зв`язку з чим запропонував позивачу перерахувати Підприємству кошти за видатковими накладними на повернення товару (талонів/бланків-дозволів) від 03.08.2022 № 1 та від 05.09.2022 № 2.

07.11.2022 відповідач направив позивачу лист, в якому повідомив позивача про намір повернути кошти за видатковими накладними на повернення від 03.08.2022 № 1 та від 05.09.2022 № 2. Також, зазначив, про звернення до емітентів з вимогами про розблокування дозволів. Проте, на вказані звернення відповідачем отримано відповіді від емітентів, згідно яких повідомлено, що заблокування талонів здійснено у зв`язку з введенням воєнного стану на території України, а також про можливість відновлення використання талонів лише після закінчення обставин воєнного стану. До вказаної заяви, відповідач надав позивачу копії Листів емітентів та рішення ТПП України.

Згідно копії платіжного доручення від 07.11.2022 № 9581266, відповідач перерахував, на вказані позивачем реквізити/рахунок (у листах від 07.07.2022 № 162 та від 07.10.2022 № 287) кошти у сумі 803 987,40 грн за заблоковані бланки - дозволи (талони). У призначенні платежі зазначено: повернення коштів за договором № 21033001 від 30.03.2021, накладні на повернення № 1 від 03.08.2022 та № 2 від 05.09.2022.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на порушення відповідачем п. 5.5. Договору, не виконання вимог Листів від 03.08.2022 та від 05.09.2022 про обмін талонів згідно видаткових накладних 03.08.2022 № 1 та від 05.09.2022 № 2 на чинні.

Відповідно до статті 1 Господарського кодексу України цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання, а також між цими суб`єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Статтею 4 ГК України передбачено, що не є предметом регулювання цього Кодексу, зокрема, майнові та особисті немайнові відносини, що регулюються Цивільним кодексом України (частина 1). Проте, частиною 2 цієї статті передбачено, що особливості регулювання майнових відносин суб`єктів господарювання визначаються цим Кодексом.

Вказані положення кореспондуються з частиною 1 статті 175 ГК України, згідно з якою майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як вірно вказав суд першої інстанції, між сторонами укладено договір, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Частинами 1, 6 статті 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (частина 1). Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (частина 2). Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань (частина 7).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, предметом укладеного Договору поставки №21033001 від 30.03.2021 є зобов`язання Постачальника (відповідача) поставити нафту і дистиляти - код ДК 021:2015 - 09130000-9 Бензин А-95-Євро5-Е5 (або еквівалент, Бензин А-92-Євро5-Е5 (або еквівалент), Паливо дизельне ДП-Євро5-ВО літнє та зимове (або еквівалент), а Замовник (позивач) зобов`язався прийняти та оплатити вартість вказаного Товару на умовах, передбачених Договором. Найменування, кількість та асортимент товару був визначений сторонами в додатку №1 до Договору.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач оплатив на користь відповідача вартість товару на загальну суму 4 832 762,00 грн.

При цьому, у зв`язку з російською агресією 24.02.2022, з березня 2022 позивач частково не міг використовувати талони на пальне на суму 803 987,40 грн. у зв`язку з їх заблокуванням, а в подальшому і закінченням терміну їх дії.

За таких обставин, позивач склав та направив відповідачу видаткові накладні на повернення талонів від 03.08.2022 № 1 та від 05.09.2022 № 2 на загальну суму 803 987,40 грн. та просив замінити відповідні талони на чинні у відповідності до умов п. 5.5. Договору.

Разом з тим, відповідно до п. 6.2.1 Договору, Замовник має право в односторонньому порядку відмовитися від Договору у повному обсязі або частково, повідомивши про це Постачальника у строк не менше ніж за 5 робочих днів. У разі односторонньої відмови Замовника від Договору у повному обсязі або частково, Договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно з ч. 1 ст. 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

При цьому, як вірно вказав суд першої інстанції, можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки відповідача є виключно правом позивача.

Як зазначалось вище, та встановлено судом, позивач направив відповідачу офіційні листи за підписом директора КП «Дарницьке лісопаркове господарство» Явного М. від 07.07.2022 № 162 та від 07.10.2022 № 287 в яких вимагав повернути кошти, які були перераховані підприємством за отримані, проте заблоковані бланки - дозволи (талони) за Договором № 21033001 від 30.03.2021. У вказаному листі, також, вказано рахунок, на який слід перерахувати кошти.

На виконання вказаних листів, відповідно до платіжного доручення № 9581266 від 07.11.2022 відповідач повернув позивачу, на зазначений останнім у листах від 07.07.2022 та від 07.10.2022 рахунок кошти у сумі 803 987,40 грн за заблоковані бланки - дозволи (талони). При цьому, у призначенні платежу зазначено: повернення коштів за договором № 21033001 від 30.03.2021, накладні на повернення № 1 від 03.08.2022 та № 2 від 05.09.2022.

Отже, враховуючи приписи ст. 670 ЦК України та встановлені судом обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у даній справі, позивачем самостійно змінено обов`язок відповідача щодо заміни талонів на чинні, обов`язком повернути саме грошові кошти за не використані талони.

Судом апеляційної інстанції враховано, що протягом розгляду справи, як в суді першої інстанції, так і під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, позивач не вчинив будь-яких дій щодо повернення відповідачу коштів, перерахованих згідно вище вказаного платіжного доручення.

При цьому, посилання скаржника на п. 6.5 Договору, про те, що зміни до Договору вносяться шляхом підписання сторонами Додаткових угод, однак Додаткової угоди щодо зміни умов договору (в частині повернення сплачених за талони коштів), сторони не підписували, колегія суддів вважає недоцільним, оскільки, спірний договір закінчив дію 31.12.2021, а отже, не можливе укладення додаткових умов щодо зміни умов договору після спливу терміну дії договору.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

На позивача покладений обов`язок обґрунтувати свої вимоги поданими до суду доказами, тобто довести, що його права та інтереси порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту (постанова КГС Верховного Суду від 28.05.2020 № 917/750/19; постанова КГС Верховного Суду від 21.05.2020 №920/551/19).

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові (аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від у справі № 922/1500/18, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19.

Позивач, заявляючи позов про виконання умов Договору поставки № 21033001 від 30.03.2021 року, а саме забезпечити безкоштовну заміну дозволів на відпуск товару, визначеного у видатковій накладній № 1 від 03.08.2022 року та видатковій накладній № 2 від 05.09.2022 року на чинні, не надано доказів щодо порушення його прав та інтересів з боку відповідача, оскільки в матеріалах справи наявний лист позивача щодо повернення грошових коштів, який задоволений відповідачем в повному обсязі.

За таких обставин, суд першої інстанції при розгляді даної справи дійшов вірного висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, відсутність порушеного права позивача з огляду на що правомірно відмовив у їх задоволенні.

Крім того, суд першої інстанції доцільно зауважив щодо суперечності дій самого позивача які виразилися у направленні відповідачу листів про повернення коштів, а згодом звернення до суду з даним позовом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Тобто в схожій правовій ситуації Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 по своїй суті застосовано доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Очевидно, що дії позивача, які виразилися у направленні до відповідача листів від 07.07.2022 та від 07.10.2022 з вимогою про повернення коштів за не використані талони на пальне, а згодом пред`являє позов про зобов`язання замінити відповідні талони на чинні суперечить його попередній поведінці (вимоги про повернення коштів) і є недобросовісним.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23.06.1993).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями proprio motu, щоб вимагати від сторін пред`явлення таких роз`яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета розгляду.

Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» від 27.10.1993).

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції позивачем не було подано належних та переконливих доказів на підтвердження заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі позивача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 18.04.2023 прийняте після повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв`язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги Комунального підприємства «Дарницьке лісопаркове господарство» в межах зазначених в ній доводів слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 18.04.2023 - залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Дарницьке лісопаркове господарство» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2023 у справі № 910/11902/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2023 у справі № 910/11902/22 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги (судовий збір) покладаються на скаржника.

4. Матеріали справи № 910/11902/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано 03.08.2023 після виходу суддів з відпустки.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді С.А. Гончаров

С.Р. Станік