номер провадження справи 27/163/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2023 Справа № 908/1469/23

м. Запоріжжя Запорізької області

Суддя Дроздова С.С., розглянувши матеріали,

за позовом: Приватного акціонерного товариства Українська пожежно-страхова компанія (04080 м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 40, ідентифікаційний код юридичної особи 20602681)

до відповідача: Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія КРЕДО (пр. Моторобудівників, 34, м. Запоріжжя, 69068, ідентифікаційний код юридичної особи 13622789)

про стягнення 49 972 грн 14 коп.

УСТАНОВИВ:

02.05.2023 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства Українська пожежно-страхова компанія про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія КРЕДО 39 219 грн 03 коп. страхового відшкодування, 8 488 грн 50 коп. пені, 1 755 грн 30 коп. інфляційних втрат, 509 грн 31 коп. 3 % річних.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.05.2023, справу № 908/1469/23 передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 08.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1469/23, присвоєно справі номер провадження 27/163/23.

Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Згідно з ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 250 ГПК України господарське судочинство здійснюється за правилами загального або спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Згідно ч. 3 ст. 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ГПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі ст. 248 ГПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі (ч. 3 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторонами заявлено не було.

22.05.2023 відповідачем в системі «Електронний суд» сформовано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач визнав заявлені позовні вимоги в частині стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 39219,03 грн. Щодо стягнення 3 % річних, втрат від інфляції та пені просить врахувати існування на території України надзвичайних обставин, а саме введення воєнного стану, що неодмінно впливає на спроможність своєчасного ведення розрахунків та обмежує безперешкодне провадження господарської діяльності, є загальновідомим та нормативно врегульованим. Просить у відповідності до ст. 130 ГПК України повернути позивачу з державного бюджету 50% сплаченого судового збору. Не погоджується з сумою витрат на правничу допомогу, просить зменшити її до 1000,00 грн.

31.05.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якої позивач щодо доводів відповідача на дію воєнного стану заперечив, також, на думку позивача, аргументи відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу є безпідставними, оскільки сума витрат в розмірі 6000 грн. є співмірною.

16.06.2023 позивач подав заяу про надання доказів понесених витрат з надання правничої допомоги.

22.06.2023 відповідачем в системі електронний суд сформовано заперечення на заяву про надання доказів понесення витрат на правничу допомоу, з вимогою зменшити витрати до 1000 грн.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення 07.08. 2023.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, суд

УСТАНОВИВ:

10.06.2021 між ПрАТ «УПСК» (Страховик) та ОСОБА_1 (Страхувальник) був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту за програмою «Економія» №925/079/000678 (Договір страхування), предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом FORD FIESTA д.р.н. НОМЕР_1 (п. 5 та п. 7 Договору страхування).

Зазначений транспортний засіб належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Відповідно до п. 9.1. Договору страхування до переліку страхових випадків відноситься пошкодження (знищення) застрахованого ТЗ внаслідок дорожньо- транспортної пригоди (ДТП).

Страхова сума склала 220 000,00 грн. (п. 10).

Термін дії Договору страхування - з 25.06.2021 по 24.06.2022 (п. 29 Договору страхування).

Франшиза за ризиком «Викрадення» та за будь-якими випадками при конструктинвій загибелі ТЗ - 5,0% від страхової суми, за всіма іншими випадками - 0,0% від страхової суми.

60% страхового платежу у розмірі 7458,00 грн. мали бути сплачені до 24.06.2021 р., 4972,00 грн. (40%) мали бути сплаченими виключно у разі настання події, що має ознаки страхового випадку, протягом 5-ти робочих днів з дня настання події (п. 13.1., 13.2 Договору страхування).

24.06.2021 ОСОБА_1 сплатила на рахунок позивача 7458,00 грн. першого страхового платежу і надалі вже після потрапляння у ДТП (05.02.2022) сплатила ПрАТ «УПСК» 10.02.2022 другу частину страхового платежу у розмірі 4972 грн., що засвідчується Інформацією по Договору добровільного страхування наземного транспорту за програмою «Економія» №925/079/000678 від 10.06.2021 з системи 1С, засвідченого підписом Головного бухгалтера ПрАТ «УПСК» від 13.04.2023.

05.02.2022 року у м. Києві, по вул. Сирецько-Садова, 1 сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю транспортних засобів FORD FIESTA д.р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та HONDA ACCORD д.р.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 .

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 18.04.2022 у справі № 758/2295/22 ОСОБА_3 було визнано винним у ДТП та накладено адміністративне стягнення за наслідками зазначеного ДТП.

Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження.

Оскільки автомобіль FORD FIESTA д.р.н. НОМЕР_1 був застрахований в ПрАТ «УПСК», на випадок його пошкодження внаслідок ДТП, 08.02.2022 р. ОСОБА_4 звернувся до ПрАТ «УПСК» із заявою-повідомленням (АВТОКАСКО) про настання страхового випадку та із заявою про виплату страхового відшкодування.

08.02.2022 року спеціалістами ПрАТ «УПСК» було здійснено оглящ пошкодженого транспортного засобу (Протокол огляду транспортного засобу) та зафіксовані наявні пошкодження внаслідок ДТП, у т.ч. і за допомогою фотофіксації.

Умовами Договору страхування (п. 17) передбачено, що вартість збитку може визначатися, у тому числі і актом автотоварознавчого дослідження або калькуляції «АUDATEX».

При виплаті страхового відшкодування знос деталей не враховується (п. 16 Договору страхування).

Відповідно до ремонтної калькуляції № 019863/22_ від 14.02.2022 за системою Аийаїех вартість відновлювального ремонту склала 82257,37 грн. з ПДВ та, відповідно, 68547,81 грн. без ПДВ.

18.02.2022 між ПрАТ «УПСК» та ОСОБА_1 була підписана Угода про розмір і спосіб здійснення страхового відшкодування, за якою сторони погодили виплату страхового відшкодування у сумі 45000 грн., які мали бути сплачені ОСОБА_1 протягом 10-ти робочих днів.

Відповідно до заяви ОСОБА_1 , укладеної угоди та згідно з платіжним дорученням № 23822 від 23.02.2022 сума страхового відшкодування у розмірі 45000 грн. була сплачена на рахунок ОСОБА_1 .

Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання перед ОСОБА_1 по зазначеному страховому випадку у повному обсязі.

Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу HONDA ACCORD д.р.н. НОМЕР_3 станом на 05.02.2022 застрахована в ТДВ «СК «КРЕДО» за полісом серія НОМЕР_4 .

Після виплати страхового відшкодування позивач звернувся до відповідача, як страховика цивільно-правової відповідальності особи, винної у вчиненні 05.02.2022 ДТП, із претензією за № 1551/17 від 28.07.2022, яка була отримана представником відповідача 08.08.2022, про що свідчить копя рекомендованого повідомлення, що міститься в матеріалах справи.

Відповідь на вказану заяву у матеріалах справи відсутня та відповідачем не подана. Доказів відшкодування відповідачем коштів матеріали справи не містять.

У зв`язку із невиконанням відповідачем вказаної вище вимоги позивач звернувся до суду із даним позовом.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України Про страхування, яка кореспондується зі статтею 354 Господарського кодексу України (далі - ГК УКраїни) та статтею 979 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 20 Закону України Про страхування страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Також згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України Про страхування страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 9 Закону України Про страхування передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У частині 1 статті 25 Закону України Про страхування визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводяться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, що складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, визначеній страховиком.

У справі, що розглядається, спір виник між двома страховими компаніями щодо відшкодування витрат, понесених у зв`язку із виплатою коштів за договором добровільного майнового страхування.

Згідно зі ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Так, за приписами норм ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України Про страхування, відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У даній справі судом встановлено, що страховик FORD FIESTA д.р.н. НОМЕР_1 виплатив страхове відшкодування в розмірі 45000 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 23822 від 23.02.2022.

Ураховуючи досліджені судом докази, згідно положень ст. ст. 512, 514, 993 ЦК України та ст. 27 Закону України Про страхування до позивача перейшло право вимоги до відповідача у розмірі виплаченого страхового відшкодування.

Позивач звернувся до суду про стягнення з відповідача страховика, яким застраховано автомобіль HONDA ACCORD д.р.н. НОМЕР_3 , що згідно з постановою Подільського районного суду м. Києва від 18.04.2022 у справі № 758/2295/22 водія ОСОБА_3 було визнано винним у ДТП, страхового відшкодування в сумі, яку він виплатив за виключенням коефіцієнту фізичного зносу та суму франшизи.

Слід зазначити, що статтею 9 Закону України Про страхування визначено, що франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Положеннями статті 29 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує (32.7 статті 32 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів).

Таким чином, положеннями статті 29 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів визначено, що витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, розраховуються у порядку, встановленому законодавством, з урахуванням зносу. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах у справі № 910/6094/17 від 02.05.2018, у справі № 910/5001/17 від 12.03.2018, у справі № 910/20199/17 від 01.06.2018, у справі № 910/22886/16 від 01.02.2018, у справі № 910/171/17 від 02.10.2018.

Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Виходячи з вищезазначеного, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з ТДВ СК КРЕДО виплаченого страхового відшкодування в розмірі 39219,03 грн (41719,03 грн (виплачена сума, з урахуванням зносу) - 2500 грн франшизи).

Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статей 76, 77, 78, 79, 80 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Позивачем доведено право вимоги від відповідача виплаченого страховиком страхового відшкодування в розмірі 39219,03 грн.

Крім того, частиною 1 ст. 75 ГПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Зважаючи на те, що відповідачем вимоги позивача щодо стягнення 39219,03 грн страхового відшкодування визнано в повному обсязі, про що він зазначив у відзиві на позов, а також відсутність у суду сумнівів щодо достовірності обставин справи, суд дійшов висновку, що визнані учасниками справи обставини, не потребують додаткового доведення.

Також позивач за прострочення сплати страхового відшкодування просить стягнути пеню у розмірі 8488,50 грн. за період з 08.11.2022 по 14.04.2023, 3 % річних у розмірі 509,31 грн. за період з 08.11.2022 по 14.04.2023, інфляційних втрат у розмірі 1755,30 грн. за період з листопада 2022 по березень 2023.

Згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів від 01.07.2004 № 1961 страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Після виплати страхового відшкодування позивач звернувся до відповідача, як страховика цивільно-правової відповідальності особи, винної у вчиненні 05.02.2022 ДТП із претензією за № 1551/17 від 28.07.2022.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення претензія відповідачем отримана 08.08.2022.

За приписами п. 36.5 ст. 36 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів від 01.07.2004 №1961, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є його порушенням, у разі якого настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судом перевірено розрахунок позивача пені і визнано правильним, а заявлену суму пені в розмірі 8488,50 грн. за період з 08.11.2022 по 14.04.2023 обґрунтованою та такою, що підлягає стягненню.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні витрати пов`язані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, завдані знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних є платою за користування коштами, які не були своєчасно сплачені боржником.

Дійсно, за прострочення суми страхового відшкодування відповідач має обов`язок сплатити передбачені законом (частина друга статті 625 ЦК України та пункт 36.5 статті 36 Закону) суми 3% річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих за прострочення виплати суми страхового відшкодування, оскільки ці нарахування в силу закону (частина друга статті 625 ЦК України та пункт 36.5 статті 36 Закону) є невід`ємною/складовою частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування.

Суд вважає обґрунтованим та приймає до уваги наведений у позові розрахунок позивача суми 3% річних, інфляційних втрат, нарахованих за прострочення виплати суми страхового відшкодування, здійснений виходячи з суми страхового відшкодування.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат з урахуванням обґрунтованого розміру страхового відшкодування, суд визнав їх вірними та стягненню підлягає сума 3 % річних у розмірі 509,31 грн. за період з 08.11.2022 по 14.04.2023, інфляційних втрат у розмірі 1755,30 грн. за період з листопада 2022 по березень 2023.

Доводи відповідача з приводу застосування наслідків форс-мажору щодо стягнення пені, 3 % річних та втрат від інфляції суд відхиляє як необґрунтовані.

Згідно з ч. ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за це, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Частиною 2 ст. 218 ГК України, встановлено, що у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Ознаками форс-мажору є: не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Судова практика Верхового Суду вказує, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 зазначив, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі Проніна проти України, в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду у справах № 910/13407/17, № 915/370/16 та № 916/3545/15.

Відповідач не підтвердив настання форс-мажорних обставин саме для спірного випадку невиконання зобов`язання.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі Загальні положення про зобов`язання книги 5 ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Згідно зі статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Отже, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень частини 2 статті 625 ЦК України.

Відповідні правові висновки, викладені в Постанові КГС ВС від 20.07.2020 у справі № 910/14293/19, постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 910/17993/15 з посиланням на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 01.06.2016 у справі № 910/22034/15.

Отже, оскільки правовідношення, за яким відповідач має сплатити позивачу в порядку суму страхового відшкодування, є грошовим зобов`язанням, то на суму такого зобов`язання у разі прострочення його виконання позивачем правомірно нараховані суми, передбачені законом пеня, 3 % річних, інфляційні втрати.

Доводи відповідача з цього приводу судом відхиляються як необґрунтовані та спростовані вищевикладеним.

За таких обставин, позоні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно клопотання відповідача про повернення з державного бюджету 50% сплаченого судового збору на підставі ст. 130 ГПК України суд зазначає наступне.

Пунктом 1 ч. 2ст. 46 ГПК України встановлено, що відповідач має право визнати позов (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з ч. 1 ст. 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Як вже зазначалося судом вище, матеріали справи містять відзив відповідача, відповідно до якого відповідач частково визнав позовні вимоги та підтвердив факт невиконанням ним зобов`язання щодо виплати позивачу страхового відшкодування на суму 39219,03 грн.

В той же час, приписами ч. 1 ст. 130 ГПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову,визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічна норма міститься в ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Враховуючи часткове визнання відповідачем позовних вимог у розмірі 39219,03 грн., суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про повернення ПрАТ УПСК з державного бюджету 50% сплаченого судового збору в порядку ч. 1 ст. 130 ГПК України.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 6000 грн.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Зі змісту ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4)доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

В підтвердження витрат на послуги адвоката в сумі 6 000 грн., позивачем додано до матеріалів справи: копію Договору про надання правової допомоги № 1/05 від 21.05.2019, укладеного з Адвокатським бюро «Юхименко та партнери», додаткові угоди до вказаного договору, Акт надання правової допомоги по Договору № 192 від 07.06.2023, платіжна інструкція № 162222834 від 08.06.2023.

В Акті надання правової допомоги № 192 від 07.06.2023 зазначено перелік послуг, що наддавались Адвокатським бюро «Юхименко та партнери» на підставі Договору правової допомоги № 1/05 від 21.05.2019.Дослідивши зміст наданої Адвокатом професійної правничої допомоги, про яку зазначено в Акті надання правової допомоги № 192 від 07.06.2023, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18.

Також, суд зазначає, що розмір судових витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється згідно з умовами договору про надання правової допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачено) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

Суд зазначає, що критерії оцінки поданих заявником доказів суд встановлює самостійно у кожній конкретній справі, виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У додатковій постанові Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 916/1777/19 зазначено, що вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі. Чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань. Чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами. Та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідач заперечив проти покладення на нього витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн., оскільки вважає її неспівмірною щодо складності даної справи, а також занадто завищеною з огляду на обсяги наданої адвокатом правової допомоги та змісту цієї допомоги. У зв`язку із цим відповідач просить суд зменшити витрати на оплату допомоги адвоката до 1000 грн.

Дослідивши зміст наданої адвокатом професійної правничої допомоги, про яку зазначено в Акті надання правової допомоги № 192 від 07.06.2023 до Договору про надання правової (правничої) допомоги № 1/05 від 21.05.2019, суд вважає, що такий зміст наданої правничої допомоги відповідає умовам Договору про надання правової (правничої) допомоги № 1/05 від 21.05.2019.

Разом із тим, суд зауважує, що спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України та Законами України "Про страхування" та "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів). Великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

При цьому, відповідач проти розміру основної заборгованості заперечень не висловив, сам підтвердив факт невиконання зобов`язання щодо страхового відшкодування.

Надавши оцінку усім доданим доказам з урахуванням складності цієї справи врахувавши критерії співмірності розміру заявлених витрат на правничу допомогу, визначені ч. 4 ст. 126 ГПК України, суд дійшов висновку про те, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн. є співмірним та підлягає задоволенню.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору за подання позову в сумі 2684 грн. 00 коп. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судом покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 42, 123, 129, 130, 233, 238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Українська пожежно-страхова компанія до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія КРЕДО задовольнити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія КРЕДО (пр. Моторобудівників, 34, м. Запоріжжя, 69068, ідентифікаційний код юридичної особи 13622789) на користь Приватного акціонерного товариства Українська пожежно-страхова компанія (04080 м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 40, ідентифікаційний код юридичної особи 20602681) 39219 (тридцять дев`ять тисяч двісті дев`ятнадцять) грн. 03 коп. страхового відшкодування, 8488 (вісім тисяч чотириста вісімдесят вісім) грн. 50 коп. пені, 1755 (одну тисячу сімсот п`ятдесят пять) грн. 30 коп. втрат від інфляції, 509 (п`ятсот девять) грн. 31 коп. 3 % річних, 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп. судового збору, 6000 (шість тисяч) грн. витрат на професійну правничу допомогу. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення оформлено та підписано 10.08.2023.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.