ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" серпня 2023 р. Справа№ 910/11678/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Гончарова С.А.

Яковлєва М.Л.

при секретарі Токаревій А.Г.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 01.08.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Київської міської прокуратури

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.05.2023 у справі 910/11678/22 (суддя Грєхова О.А., повний текст ухвали складено та підписано 22.05.2023)

за позовом Першого заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради

до Приватного акціонерного товариства "Київський річковий порт"

третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, Державний реєстратор Комунального підприємства "Реєстратор" Столярова Едуарда Олеговича та Товариство з обмеженою відповідальністю "Ріверсайд Девелопмент Лтд"

про скасування рішень про державну реєстрацію речового права на земельні ділянки та їх державної реєстрації

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Приватного акціонерного товариства «Київський річковий порт» про скасування рішень про державну реєстрацію речового права на земельні ділянки та їх державної реєстрації.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що документація із землеустрою не відповідає вимогам земельного законодавства, чинного на момент її розроблення, у зв`язку з чим не могла бути підставою для державної реєстрації 23.05.2019 земельних ділянок площами 12,2332 га (кадастровий номер 800000000:85:316:0069) та 0,2142 га (кадастровий номер :85:316:0072) у Державному земельному кадастрі, оскільки не затверджена Київською міською радою або її уповноваженим органом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2023 призначено у даній справі комплексну судову земельно-технічну експертизу та експертизу з питань землеустрою, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

На вирішення експертизи поставлено наступні питання:

1) Чи є земельні ділянки на які Товариством з обмеженою відповідальністю «Земля-2000» розроблено Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) Приватному акціонерному товариству «Київський річковий порт» для експлуатації та обслуговування будівель і споруд річкового порту на вул. Набережно-Хрещатицькій у Подільському районі м. Києва (облікові коди 85:316:069, 85:316:072) земельними ділянками площею 12,2332 га з кадастровим номером :85:316:0069 та площею 0,2142 га з кадастровим номером :85:316:0072, розташовані за адресою: м. Київ, район Подільський, вул. Набережно-Хрещатицька?

2) Чи є земельні ділянки площами 12,2332 га з кадастровим номером :85:316:0069 та 0,2142 га з кадастровим номером :85:316:0072, розташовані за адресою: м. Київ, район Подільський, вул. Набережно-Хрещатицька земельними ділянками в тому числі на які видано Акт на право користування землею № 51 від 25.04.1963 Виконавчим комітетом Київської міської ради депутатів трудящих?

3) Чи співпадає фактичне землекористування Приватного акціонерного товариства «Київський річковий порт» земельними ділянками за адресою: м. Київ, район Подільський, вул. Набережно-Хрещатицька, а саме фізичні характеристики земельних ділянок (конфігурації, площі, промірів тощо) із земельними ділянками площами 12,2332 га з кадастровим номером :85:316:0069 та 0,2142 га з кадастровим номером :85:316:0072 розташованими за адресою: м. Київ, район Подільський, вул. Набережно-Хрещатицька?

4) Чи відповідає розроблена Товариством з обмеженою відповідальністю «Земля-2000» Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) Приватному акціонерному товариству «Київський річковий порт» для експлуатації та обслуговування будівель і споруд річкового порту на вул. Набережно-Хрещатицькій у Подільському районі м. Києва (облікові коди 85:316:069, 85:316:072) вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування? Якщо не відповідають, то в чому полягають невідповідності?

Витрати за проведення експертизи покладено на Приватне акціонерне товариство «Київський річковий порт».

Попереджено експерта про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, відповідно до статей 384, 385 Кримінального кодексу України.

Провадження по справі № 910/11678/22 зупинено до одержання результатів експертиз.

Суд дійшов висновку, що для об`єктивного та правильного вирішення спору потрібні спеціальні знання, а тому слід призначити у справі експертизу.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, Київська міська прокуратура звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.05.2023 у справі №910/11678/22 та направити справу для продовження розгляду до Господарського суду міста Києва. Судові витрати покласти на відповідача, стягнути їх на користь Київської міської прокуратури.

Апелянт вважає оскаржувану ухвалу суду такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права, зокрема положень статей 86, 99, 100, 228 Господарського процесуального кодексу України, а тому підлягає скасуванню.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали судом не обґрунтовано дійсну потребу у спеціальних знаннях при вирішенні питань, поставлених на розгляд експерту;

- призначення експертизи в даній справі щодо питань 1, 2 є передчасним, оскільки в матеріалах справи відсутні документи, на підставі яких експерти могли б провести дане дослідження;

- щодо питання №3 прокурор зазначає, що встановлення факту співпадіння чи не співпадіння фактичного землекористування вже після державної реєстрації спірних земельних ділянок не стосується предмету спору;

- відсутня потреба у застосуванні спеціальних знань, оскільки поставлені перед експертом питання суд може самостійно дослідити в ході розгляду справи.

05.06.2023 безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Київської міської прокуратури на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.05.2023 у справі №910/11678/22.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.06.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Яковлєв М.Л., Гончаров С.А.

На час надходження апеляційної скарги матеріали справи №910/11678/22 на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходили, у зв`язку з чим ухвалою від 12.06.2023 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Київської міської прокуратури на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.05.2023 у справі 910/11678/22 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду міста Києва надіслати матеріали справи №910/11678/22 на адресу Північного апеляційного господарського суду.

21.06.2023 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали вказаної справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Київської міської прокуратури на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.05.2023 у справі №910/11678/22 та призначено до розгляду на 01.08.2023.

28.07.2023 до канцелярії Північного апеляційного господарського суду від Приватного акціонерного товариства «Київський річковий порт» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Узагальнені доводи відзиву зводяться до наступного:

- твердження прокуратури про відсутність в матеріалах справи необхідних документів для проведення експертизи спростовуються тим, що ухвалою суду від 06.03.2023 судом було витребувано необхідні документи у третьої особи;

- державна реєстрація проводиться на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, а тому доводи прокурора проте, що третє питання не стосується предмета спору, є безпідставним;

- аргументи прокурора щодо відсутності впливу призначеної судом експертизи на предмет дослідження, зокрема в аспекті призначення земельної ділянки не відповідає дійсним обставинам справи;

- судом правомірно та обґрунтовано призначено експертизу з огляду на необхідність спеціальних знань.

31.07.2023 до канцелярії суду від Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника третьої особи.

01.08.2023 в судове засідання з`явилися прокурор, представники позивача та відповідача.

Прокурор підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити. Представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення.

Представники третіх осіб до суду не з`явились. При цьому, судом враховано клопотання Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про розгляд справи без участі представника третьої особи.

Судом враховано, що у своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Згідно з ч. 2 ст. 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Оскільки явка учасників апеляційного провадження в судове засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, встановлені Господарським процесуальним кодексом України, суд апеляційної інстанції вбачає за можливе розглядати дану апеляційну скаргу за відсутності представників третіх осіб за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

В контексті прецедентної практики Європейського суду з прав людини кожному, справа щодо кого розглядається судом, повинно бути забезпечено можливість довести суду свою позицію стосовно питань, які є предметом розгляду. Звідси, право бути почутим судом є однією з найважливіших складових верховенства права.

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (ст. 15 Господарського процесуального кодексу України).

Предметом позову у даній справі є:

- скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 29.05.2019 індексний номер 47099909, та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації прав комунальної власності на земельну ділянку площею 12,2332 га (кадастровий номер :85:316:0069) по вул. Набережно-Хрещатицька у м. Києві за територіальною громадою в особі Київської міської ради (вул. Хрещатик, 36, м. Київ, 01044, ідентифікаційний код: 22883141) припинивши вказане право;

- скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 29.05.2019 індексний номер 47101037, та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації прав комунальної власності на земельну ділянку площею 0,2142 га (кадастровий номер :85:316:0073) по вул. Набережно-Хрещатицька у м. Києві за територіальною громадою в особі Київської міської ради (вул. Хрещатик, 36, м. Київ, 01044, ідентифікаційний код: 22883141) припинивши вказане право;

- скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 29.05.2019 індексний номер 47099909, та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою 12,2332 га (кадастровий номер :85:316:0069) по вул. Набережно-Хрещатицька у м. Києві за Приватним акціонерним товариством «Київський річковий порт» (вул. Верхній Вал, 70, м. Київ, 04071, ідентифікаційний код: 03150071), припинивши вказане право;

- скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 29.05.2019 індексний номер 47101037, та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою 0,2142 га (кадастровий номер :85:316:0072) по вул. Набережно-Хрещатицька у м. Києві за Приватним акціонерним товариством «Київський річковий порт» (вул. Верхній Вал, 70, м. Київ, 04071, ідентифікаційний код: 03150071), припинивши вказане право;

- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі за кадастровим номером :85:316:0069 площею 12,2332 га на вул. Набережно-Хрещатицька у Подільському районі міста Києва та закрити щодо неї Поземельну книгу;

- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі за кадастровим номером :85:316:0072 площею 0,2142 га на вул. Набережно-Хрещатицька у Подільському районі міста Києва та закрити щодо неї Поземельну книгу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що документація із землеустрою не відповідає вимогам земельного законодавства, чинного на момент її розроблення, у зв`язку з чим не могла бути підставою для державної реєстрації 23.05.2019 земельних ділянок площами 12,2332 га (кадастровий номер 800000000:85:316:0069) та 0,2142 га (кадастровий номер :85:316:0072) у Державному земельному кадастрі.

У процесі підготовчого провадження відповідачем заявлено клопотання судової експертизи.

В обґрунтування заявленого клопотання про призначення судової експертизи відповідач зазначає наступне.

ПрАТ «Київський річковий порт» на підставі Акту на право користування землею № 51 від 25.04.1963, виданого Виконавчим комітетом Київської міської ради депутатів трудящих, має право постійного користування земельними ділянками, зокрема кадастрові номери № :8:316:0072 площею 0,2142 га та :85:316:0069 площею 12,2332 га.

Відповідач вказує, що у відповідності до ст. 92 Земельного кодексу України, п. 2 Розділу Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр», Рішення Київської міської ради IV сесії VIII скликання від 20.04.2017 № 241/2463, 18.09.2018 звернувся до Київської міської ради із заявою на розроблення технічної документації із землеустрою щодо земельної ділянки орієнтовною площею 12,5 га на вул. Набережно-Хрещатицькій у місті Києві, цільове призначення: для експлуатації та обслуговування будівель і споруд річкового порту; вид права, на якому зацікавлена особа має намір одержати земельну ділянку: постійне користування, на яку Департаментом земельних ресурсів, на підставі резолюції (доручення) заступника міського голови - секретаря Київської міської ради від 20.09.2018 та відповідно до п. 2.10 Порядку набуття прав на землю із земель комунальної власності у м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 20.04.2017 № 241/2463, ст. 55 Закону України «Про землеустрій» надано згоду, оформлену Листом № 0570202/2-7244 від 12.04.2019 на встановлення (відновлення) меж земельних ділянок комунальної власності територіальної громади м 85:316:0069к) та 0,21 га (обліковий код 85:316:0072к) для експлуатації та обслуговування будівель і споруд річкового порту на вул. Набережно-Хрещатицькій у м. Києві, та у якості правовстановлюючого документу зазначено акт на право користування землею № 51 від 25.04.1963.

Відповідач зазначає, що у відповідності до зазначеного, спеціалізованою організацією ТОВ «Земля-2000» розроблено Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) ПрАТ «Київський річковий порт» для експлуатації та обслуговування будівель і споруд річкового порту на вул. Набережно-Хрещатицькій у Подільському районі м. Києва (облікові коди 85:316:069, 85:316:0072) площами 12,2332 га (кадастровий номер :85:316:0069) та 0,2142 га (кадастровий номер :85:316:0072).

Відповідач стверджує, що державну реєстрацію земельних ділянок площами 12,2332 га (кадастровий номер :85:316:0069) та 0,2142 га (кадастровий номер :85:316:0072) здійснено у порядку та у спосіб встановлений нормами законодавства за відсутності підстав для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки, встановлених ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр».

Також відповідач зазначає, що у підставах позовних вимог прокурор посилається на те, що у технічній документації відсутні відомості згідно з якими можна встановити належність земельних ділянок площами 12,2332 га (кадастровий номер :85:316:0069) та 0,2142 га (кадастровий номер :85:316:0072) до земельних ділянок, зазначених на плані земель до державного акту № 51 від 25.04.1963.

Відповідач звертає увагу, що прокурор вважає, що зі змісту вказаного державного акту не можливо ідентифікувати відображені в акті земельні ділянки із земельними ділянкам площами 12,2332 га (кадастровий номер :85:316:0069) та 0,2142 га (кадастровий номер :85:316:0072) на вул. Набережно-Хрещатицькій у Подільському районі міста Києва, на які розроблена Технічна документація.

На підставі наведеного, відповідач просив призначити у даній справі комплексну судову земельно-технічну експертизу та експертизу з питань землеустрою, проведення якої доручити експертній установі на розсуд суду та на вирішення експертів поставити наступні питання:

1) Чи є земельні ділянки на які Товариством з обмеженою відповідальністю «Земля-2000» розроблено Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) Приватному акціонерному товариству «Київський річковий порт» для експлуатації та обслуговування будівель і споруд річкового порту на вул. Набережно-Хрещатицькій у Подільському районі м. Києва (облікові коди 85:316:069, 85:316:072) земельними ділянками площею 12,2332 га з кадастровим номером :85:316:0069 та площею 0,2142 га з кадастровим номером :85:316:0072, розташовані за адресою: м. Київ, район Подільський, вул. Набережно-Хрещатицька?;

2) Чи є земельні ділянки площами 12,2332 га з кадастровим номером :85:316:0069 та 0,2142 га з кадастровим номером :85:316:0072, розташовані за адресою: м. Київ, район Подільський, вул. Набережно-Хрещатицька земельними ділянками в тому числі на які видано Акт на право користування землею № 51 від 25.04.1963 Виконавчим комітетом Київської міської ради депутатів трудящих?;

3) Чи співпадає фактичне землекористування Приватного акціонерного товариства «Київський річковий порт» земельними ділянками за адресою: м. Київ, район Подільський, вул. Набережно-Хрещатицька, а саме фізичні характеристики земельних ділянок (конфігурації, площі, промірів тощо) із земельними ділянками площами 12,2332 га з кадастровим номером :85:316:0069 та 0,2142 га з кадастровим номером :85:316:0072 розташованими за адресою: м. Київ, район Подільський, вул. Набережно-Хрещатицька?;

4) Чи відповідає розроблена Товариством з обмеженою відповідальністю «Земля-2000» Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) Приватному акціонерному товариству «Київський річковий порт» для експлуатації та обслуговування будівель і споруд річкового порту на вул. Набережно-Хрещатицькій у Подільському районі м. Києва (облікові коди 85:316:069, 85:316:072) вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування? Якщо не відповідають, то в чому полягають невідповідності?.

У свою чергу, прокурор проти заявленого клопотання заперечував, зазначаючи, що з Державного акту на право постійного користування землею № 51 від 25.04.1963 вбачається, що виконавчим комітетом Київської міської ради депутатів трудящих Київському річковому порту надано в постійне користування земельні ділянки загальною площею 145,15 га згідно з планом і описом меж, які є невід`ємною частиною акту, при цьому, в державному акті та плані земель не зазначено площу окремо визначених земельних ділянок, які надані в постійне користування.

Також прокурор вважає, що у технічній документації із землеустрою відсутні відомості, згідно з якими можливо встановити належність земельних ділянок площами 12,2332 га та 0,2142 га, на які розроблено дану технічну документацію, до земельних ділянок, зазначених на плані земель до державного акту № 51 від 25.04.1963.

При цьому, прокурор вказує, що відповідач, заперечуючи проти вказаних доводів прокурора, будь-яких доказів на їх спростування до матеріалів справи не надано.

Фактично, аналогічні доводи містить і апеляційна скарга.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи учасників справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про призначення експертизи в даній справі, виходячи з наступного.

Перш за все, слід зазначити, що згідно з положеннями ч. 2 ст. 182 ГПК України у підготовчому засіданні суд здійснює дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 ГПК України завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Пунктом 8 ч. 2 ст. 182 ГПК України передбачено, що підготовчому засіданні суд вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів. При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза). Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну. Питання, які ставляться експерту, і його висновок з них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта. Призначений судом експерт невідкладно повинен повідомити суд про неможливість проведення ним експертизи через відсутність у нього необхідних знань або без залучення інших експертів.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 98 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» - судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Спеціальні знання - це професійні знання, отримані в результаті навчання, а також навички, отримані обізнаною особою в процесі практичної діяльності в різноманітних галузях науки, техніки та інших суспільно корисних галузях людської діяльності, які використовуються разом з науково-технічними засобами під час проведення експертизи. Змістом спеціальних знань є теоретично обґрунтовані і перевірені практикою положення і правила, які можуть відноситися до будь-якої галузі науки, техніки, мистецтва тощо.

Необхідність судової експертизи в господарському судочинстві зумовлена тим, що в процесі здійснення правосуддя суд стикається з необхідністю встановлення таких фактів (обставин), дані про які потребують спеціальних досліджень. Експертиза - це науковий, дослідницький шлях до висновків, які формулюються у висновку експерта, про фактичні обставини справи.

Колегія суддів зауважує, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінка в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Так, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод) та практику Суду (Європейського суду з прав людини) як джерело права.

Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах «Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands» від 27.10.1993 (n. 33), та «Ankerl v. Switzerland» від 23.10.1996 р. (n. 38) встановлено, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Рівність засобів включає: розумну можливість представляти справу в умовах, що не ставлять одну сторону в суттєво менш сприятливе ніж іншу сторону; фактичну змагальність; процесуальну рівність; дослідження доказів, законність методів одержання доказів; мотивування рішень.

Крім того, принцип змагальності тісно пов`язаний з принципом рівності, тоді як рівноправність сторін - один із необхідних елементів принципу змагальності, «без якого змагальність як принцип не існує». Рівноправність сторін є суттю змагальності, бо тільки через рівні можливості сторін можлива реалізація принципу змагальності.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини «Дульський проти України» від 01.06.2006 року (заява № 61679/00), зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури. Більше того, суд вирішує питання щодо отримання додаткових доказів та встановлює строк для їх отримання.

Частиною 5 ст. 100 ГПК України, передбачено, що в ухвалі про призначення експертизи суд попереджає експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Як було зазначено вище, предметом позову в даній справі є вимоги щодо скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою, а також вимоги щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі та закриття щодо неї Поземельної книги.

В обгрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що документація із землеустрою не відповідає вимогам земельного законодавства, чинного на момент її розроблення, у зв`язку з чим не могла бути підставою для державної реєстрації 23.05.2019 земельних ділянок площами 12,2332 га (кадастровий номер 800000000:85:316:0069) та 0,2142 га (кадастровий номер :85:316:0072) у Державному земельному кадастрі.

Також, прокурор стверджує, що в технічній документації із землеустрою відсутні дані, що підтверджують віднесення земельних ділянок, право постійного користування якими 29.05.2019 зареєстровано за відповідачем, до наданих Київському річковому порту земельних ділянок, визначених в Акті на право постійного користування землею № 51 від 25.04.1963.

Заперечуючи проти позову, відповідач стверджує, що має право постійного користування земельними ділянками площами 12,2332 га (кадастровий номер 800000000:85:316:0069) та 0,2142 га (кадастровий номер :85:316:0072) у Державному земельному кадастрі на підставі Акту на право користування землею № 51 від 25.04.1963 виданого Виконавчим комітетом Київської міської ради депутатів трудящих.

Також відповідач зазначає, що технічна документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) ПрАТ «Київський річковий порт» щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок площами 12,2332 га (кадастровий номер 800000000:85:316:0069) та 0,2142 га (кадастровий номер :85:316:0072) розроблена ТОВ «Земля-2000» у повній відповідності до вимог законодавства.

Таким чином, у предмет доказування даної справи входять обставини щодо того, чи включені земельні ділянки площами 12,2332 га (кадастровий номер 800000000:85:316:0069) та 0,2142 га (кадастровий номер :85:316:0072) до земель, наданих ПрАТ «Київський річковий порт» згідно Акту на право користування землею № 51 від 25.04.1963, виданого Виконавчим комітетом Київської міської ради депутатів трудящих, та в подальшому, чи є земельні ділянки на які розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) земельними ділянки площами 12,2332 га (кадастровий номер 800000000:85:316:0069) та 0,2142 га (кадастровий номер :85:316:0072), чи відповідає така технічна документація вимогам земельного законодавства та чи співпадає фактичне землекористування відповідачем таким земельний ділянкам.

У даному контексті судова колегія наголошує, що клопотання про проведення експертизи заявлено відповідачем в процесі підготовчого провадження у справі, натомість як згідно з ч. 1 ст. 210 ГПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Відтак, оскільки у підготовчому провадження дослідження доказів не здійснюється, а між сторонами наявний спір щодо відповідності як розробленої технічної документації, так і віднесення земельних ділянок площами 12,2332 га (кадастровий номер 800000000:85:316:0069) та 0,2142 га (кадастровий номер :85:316:0072) до земель, наданих ПрАТ «Київський річковий порт» згідно Акту на право користування землею № 51 від 25.04.1963 виданого Виконавчим комітетом Київської міської ради депутатів трудящих, виходячи із вищевикладеного у сукупності, приймаючи до уваги предмет та підстави позовних вимог, виходячи з обставин, що входять в предмет доказування даної справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення заявленого відповідачем клопотання та призначення у справі судової експертизи.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

Судова колегія враховує, що заперечень щодо питань, поставлених на вирішення експерта, учасниками справи не наведено.

Згідно з ч. 3 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза).

Оскільки сторонами не погоджено за взаємною згодою експертну установу, проведення експертизи судом першої інстанції доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, що учасниками справи не заперечується.

Щодо доводів апеляційної скарги судова колегія зазначає наступне.

Доводи скаржника про порушення судом норм процесуального права, зокрема статей 99, 100 ГПК України в контексті того, що судом не обґрунтовано мотиви призначення експертизи в даній справі, колегією суддів відхиляються як безпідставні.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, беручи до уваги предмет позову та питання, що поставлені на вирішення експертизи, не погоджується з твердженнями прокурора про призначення судом експертизи з питань, що не впливають на предмет дослідження в даній справі.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 102 ГПК України матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом, або учасник справи, якщо експертиза проводиться за його замовленням. При призначенні експертизи суд з урахуванням думки учасників справи визначає, які саме матеріали необхідні для проведення експертизи. Суд може також заслухати призначених судом експертів з цього питання. Копії матеріалів, що надаються експерту, можуть залишатися у матеріалах справи.

Експерт не має права з власної ініціативи збирати матеріали для проведення експертизи, розголошувати відомості, що стали йому відомі у зв`язку з проведенням експертизи, або повідомляти будь-кому, крім суду та учасника справи, на замовлення якого проводилася експертиза, про її результати. Призначений судом експерт не має права спілкуватися з учасниками судового процесу поза межами судового засідання. Передбачено, що при визначенні матеріалів, що надаються експерту чи експертній установі, суд у необхідних випадках вирішує питання про витребування відповідних матеріалів за правилами, передбаченими цим Кодексом для витребування доказів.

При визначенні матеріалів, що надаються експерту чи експертній установі, суд у необхідних випадках вирішує питання про витребування відповідних матеріалів за правилами, передбаченими цим Кодексом для витребування доказів.

Враховуючи зазначені приписи, стосовно тверджень прокуратури щодо передчасності призначення експертизи в даній справі щодо питань 1, 2, оскільки в матеріалах справи відсутні документи, на підставі яких експерти могли б провести дане дослідження суд апеляційної інстанції зауважує, що (1) судом першої інстанції в межах забезпечення дотримання завдань підготовчого провадження, зокрема, зібрання доказів, витребовувались необхідні документи ухвалою суду від 06.03.2023, (2) у разі необхідності експерту документів для проведення дослідження, останній може заявити відповідне клопотання, яке буде вирішуватись судом в порядку, передбаченому Господарського процесуального кодексу України.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо призначення експертизи в даній справі з огляду на необхідність для об`єктивного та правильного вирішення спору потрібні спеціальних знань.

Апеляційний господарський суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи учасників справи, дійшов висновку, що апелянтом в апеляційній скарзі вищенаведені висновки суду першої інстанції не спростовано.

Водночас, колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги та висновки суду першої інстанції, не вбачає порушення останнім положень статей 99, 100 Господарського процесуального кодексу України, а тому такі доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваної ухвали.

Відтак, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 15.05.2023 у справі №910/11678/22.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи, а тому ухвала Господарського суду міста Києва від 15.05.2023 у справі №910/11678/22 відповідає чинному законодавству та матеріалам справи і підстав для її скасування не вбачається.

Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Київської міської прокуратури на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.05.2023 у справі №910/11678/22 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 231, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Київської міської прокуратури - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.05.2023 у справі №910/11678/22 - залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/11678/22 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 03.08.2023.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді С.А. Гончаров

М.Л. Яковлєв