ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"31" липня 2023 р. м. Вінниця Cправа № 902/189/23

Господарський суд Вінницької області у складі:

головуючий суддя Міліціанов Р.В.,

при секретарі Московчук Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Фізичної особи-підприємця Попової Алєсі Олександрівни, АДРЕСА_1 , код - НОМЕР_1

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Щербини", вул. Келецька, 64/47-А, офіс 1, м. Вінниця, 21000, код - 40148610

про стягнення 175 478,37 грн

за участю представників:

позивача: Попов Віталій Олексійович

відповідача: Божок Олексій Олександрович

Пасенко Валентин Петрович

В С Т А Н О В И В :

09.02.2023 року до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява (№ 7 від 06.02.2023 року) Фізичної особи-підприємця Попової Алєсі Олександрівни до Товариства з обмеженою відповідальністю "Щербини" про стягнення 175 478,37 грн заборгованості, з яких 130 493,00 грн основного боргу, 16 088,18 грн пені, 26 098,60 грн 20% штрафу, 1 833,30 грн інфляційних втрат, 965,29 грн 3 % річних за договором оренди сільськогосподарської техніки № 07/22-04 від 03.10.2022 року.

Також, до позовної заяви, представником позивача додано клопотання (№ 18 від 06.02.2023 року) про витребування доказів від відповідача.

Ухвалою суду від 14.02.2023 року відкрито провадження у справі № 902/189/23 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 14.03.2023 року. Також, зазначеною ухвалою, задоволено клопотання представника позивача (№ 18 від 06.02.2023 року), як таке, що відповідає приписам ст. 81 ГПК України.

Ухвалою суду від 06.03.2023 року забезпечено участь представника Фізичної особи-підприємця Попової Алєсі Олександрівни адвоката Попова Віталія Олексійовича у судовому засіданні по справі № 902/189/23 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи відеоконферекнцзв`язку EasyCon.

13.03.2023 року на електронну адресу суду від представника відповідача надійшла заява про відкладення судового засідання на іншу дату (б/н від 13.03.2023 року) (вх.канц. № 01-34/2345/23 від 13.03.2023 року), в якій останній зазначає про ненадходження від позивача позовної заяви з додатками та просить продовжити термін на подання відзиву та відкласти судове засідання на іншу дату.

У судовому засіданні 14.03.2023 року судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого судового засідання справі №902/189/23 на 05.04.2023 року, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 16.03.2023 року повідомлено учасників справи про дату наступного судового засідання.

28.03.2023 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (б/н від 23.03.2023 року). Додатком до відзиву додано ряд документів.

05.04.2023 року на електронну адресу суду від представника відповідача надійшла заява (б/н від 04.04.2023 року) про проведення судового засідання без його участі.

У судовому засіданні 05.04.2023 року судом постановлено ухвали про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та про відкладення підготовчого засідання у справі № 902/189/23 на 27.04.2023 року.

Ухвалою суду від 13.04.2023 року повідомлено учасників справи про дату наступного судового засідання.

25.04.2023 року до суду від представника відповідача надійшла заява (б/н від 21.04.2023 року) про проведення судового засідання за його відсутності.

Також, 25.04.2023 року від представника відповідача надійшов лист (б/н від 21.04.2023 року) (вх.канц. № 01-34/3997/23 від 25.04.2023 року), додатком до якого долучено заяву свідка Божка О.О.

27.04.2023 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів (б/н від 27.04.2023 року) (вх.канц. № 01-34/4089/23), в якому останній просить суд поновити строк для подання доказів та долучити роздруківки з програм "Wialon" щодо пройдених маршрутів комбайнами, переданими в оренду відповідачу за договором.

Також, 27.04.2023 року від представника позивача до суду надійшло клопотання (б/н від 27.04.2023 року) (вх.канц. 01-34/4096/23), в якому останній просить суд дослідити в судовому засіданні електронну поштову скриньку, з якої здійснювалась переписка з відповідачем.

11.05.2023 року від представника відповідача на електронну адресу суду надійшла заява (б/н від 10.05.2023 року), в якій останній, в зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату.

У судовому засіданні 11.05.2023 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи № 902/189/23 для судового розгляду по суті на 01.06.2023 року.

Ухвалою суду від 17.05.2023 року задоволено клопотання представника Фізичної особи-підприємця Попової Алєсі Олександрівни адвоката Попова Віталія Олексійовича (б/н від 27.04.2023 року) (вх.канц. № 01-34/4089/23) про поновлення строку для подання доказів та долучення їх до матеріалів справи.

Поновлено Фізичній особі-підприємцю Попової Алєсі Олександрівні строк для подання доказів та надання відповіді на відзив.

Долучено до матеріалів справи № 902/189/23 роздруківки з програм "Wialon" щодо пройдених маршрутів комбайнами переданими в оренду відповідачу за договором оренди сільськогосподарської техніки № 07/22-04 від 03.10.2022 року.

Задоволено клопотання представника Фізичної особи-підприємця Попової Алєсі Олександрівни адвоката Попова Віталія Олексійовича (б/н від 27.04.2023 року) (вх.канц. 01-34/4096/23) про огляд електронних доказів.

У судовому засіданні 01.06.2023 року судом постановлено ухвалу про відкладення розгляду справи на підставі ч. 2 ст. 202, ч. 1 ст. 216 ГПК України на 31.07.2023 року, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 02.06.2023 року повідомлено учасників справи про дату наступного судового засідання.

31.07.2023 року до суду від представника позивача надійшла заява (б/н від 31.07.2023 року) (вх.канц. № 01-34/7031/23), в якій останній зазначає, що заперечує проти задоволення позову та просить суд проводити розгляд справи за його відсутності.

У судовому засіданні 31.07.2023 року прийняли участь представники позивача та відповідача, які підтримали висловлені позиції у процесуальних заявах по суті спору.

Стислий виклад процесуальних позицій сторін.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, про укладення між Фізичною особою-підприємцем Поповою А.О. та Товариством з обмеженою відповідальністю "Щербини" договору оренди сільськогосподарської техніки № 07/22-04 від 03.10.2022 року.

В зв`язку з неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Щербини", в частині сплати орендних платежів, утворилась заборгованість.

Враховуючи викладене, Фізична особа-підприємець Попова Алєся Олександрівна звернулась з позовом до суду про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Щербини" 130 493,00 грн основного боргу, 16 088,18 грн пені, 26 098,00 20% штрафу, 1 833,30 грн інфляційних втрат, 965,29 грн 3 % річних за договором оренди сільськогосподарської техніки № 07/22-04 від 03.10.2022 року.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти заявлених позивачем позовних вимог в повному обсязі, вважає вимоги безпідставними і необґрунтованими, зазначаючи про наступне.

03.10.2022 року між позивачем та відповідачем укладено договір оренди сільськогосподарської техніки № 07/22-04.

На виконання умов договору оренди та Додатку 1 до договору 06.10.2022 року відповідачем здійснено авансовий платіж в розмірі 50 000,00 грн.

В подальшому відповідач здійснив оплату за Договором оренди 14.10.2022 року в розмірі 200 000,00 грн, 19.10.2022 року в розмірі 100 000,00 грн, 21.10.2022 року в розмірі 130 000,00 грн.

Загальна площа земельних ділянок, на яких було зібрано врожай соняшнику за допомогою сільськогосподарської техніки, переданої в оренду на підставі Договору оренди склала 369,61 га, відповідно загальна вартість наданих послуг склала 480 493,00 грн. (1300 грн./га х 369,61 га).

Відповідачем перераховано позивачу 480 493,00 грн, а тому заборгованість за договором оренди відсутня.

Щодо заявлених до стягнення позивачем штрафних санкцій відповідач зазначає, що орендує земельні ділянки, на яких збирався врожай соняшнику орендованою технікою, тому ним була визначена площа земельних ділянок, на яких був зібраний врожай на підставі відомостей щодо площі орендованих земельних ділянок зазначених у договорах оренди земельних ділянок.

Позивачем надано послуги щодо збору врожаю соняшнику на земельних масивах (полях) № 1,2,3,4,5,7. Загальна площа земельних ділянок, які орендуються відповідачем в даних земельних масивах становить 369,61 га, таким чином позивач фізично не міг зібрати врожай з більшої площі земельних ділянок.

Окрім того, відповідач стверджує, що з роздруківок електронної пошти, які долучені позивачем до позовної заяви неможливо встановити, які саме документи долучалися до даних повідомлень та чи були дані повідомлення отримані відповідачем.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 03.10.2022 року між Фізичною особою-підприємцем Поповою Алєсією Олександрівною (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Щербини" (Орендар) укладено договір оренди сільськогосподарської техніки № 07/22-04 (т. 1, а.с. 19-21).

Відповідно п. 1.1 Договору Орендодавець зобов`язується передати Орендарю у строкове, платне користування (оренду) сільськогосподарську техніку (техніка), а Орендар зобов`язується прийняти цю техніку і сплатити Орендодавцю орендну штату.

Найменування (марка, модель, рік випуску. реєстраційний номер тощо) та кількість техніки, що передасться в оренду, зазначається в додатку до даного договору (п. 1.2 Договору).

Техніка передасться у користування з усіма необхідними для її експлуатації документами (п. 1.3 Договору).

Згідно п. 2.1 приймання-передача техніки в оренду здійснюється уповноваженими представниками сторін за актом приймання-передачі.

Орендодавець зобов`язаний передати техніку в оренду Орендарю у строку погоджений сторонами (п. 2.2 Договору).

Орендар зобов`язаний оглянути техніку в місці її передачі та в момент передачі. За результатами огляду Орендар підписує акт приймання-передачі, чим підтверджує, що орендована техніка відповідає найменуванню, вона справна, не пошкоджена, належної якості, належної комплектності, наявна вся необхідна документація (п. 2.3 Договору).

Строк оренди техніки встановлюється за погодженням між сторонами та зазначається в додатку до даного договору (п. 3.1 Договору).

Відповідно п. 4.1 Договору розмір орендної плати за користування технікою зазначається в додатку до даного договору.

Орендна плата сплачується Орендарем у строки та у порядку, що визначені в додатку до даного договору (п. 4.2 Договору).

Датою сплати орендної плати вважається дата надходження грошових коштів на поточний рахунок Орендодавця (п. 4.3 Договору).

Загальна сума (ціна) договору буде сформована як сума рахунків, які виставляються Орендодавцем згідно актів здачі-прийняття робіт (падання послуг), складених та підписаних сторонами в рамках цього договору (п. 4.4 Договору).

Згідно п. 6.1. Орендар зобов`язується протягом 5 календарних днів з моменту одержання Акту здачі-прийняття робіт підписати його та направити Орендодавцю.

За несвоєчасну сплату орендної плати Орендар сплачує на користь Орендодавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен пень прострочення (п. 9.2 Договору).

У разі прострочення сплати орендної плати більше, ніж на 5 (п`ять) банківських днів. Орендар, крім пені, зазначеної в п. 9.3 Договору, сплачує Орендодавцеві штраф у розмірі 20% від суми заборгованості (п. 9.3 Договору).

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2022 року включно, а в частині розрахунків - до повного та належного виконання Орендарем своїх зобов`язань (п. 10.2. Договору).

Також до договору між сторонами підписано ряд додатків, зокрема:

- Додаток № 1, згідно якого сторони прийшли до згоди, що відповідно до п. 4.1 Договору вартість оренди техніки із екіпажем становить:

Ціна за 1 та фактичної виробітки орендованою одиницею техніки складає 1 300,00 грн без ПДВ та підлягає сплаті згідно акту прийому-передачі наданих послуг за звітний період.

Оплата здійснюється на підставі актів приймання-передачі робіт за кожні 100 га виробітку.

Аванс оплати по договору становить 50 000,00 грн. Сплачується до 05.10.2022 року (т. 1, а.с. 22).

- Додаток № 2 "Перелік сільськогосподарської техніки", сторони погодили, що Орендодавець зобов`язується передати в оренду Орендарю наступну техніку, а саме Class Lexion 580, 2004, жатка соняшникова, номер 70503АА; Class Lexion 580, 2004, жатка соняшникова, номер НОМЕР_2 .

Орендодавець підтверджує, що техніка та агрегати/приналежності до неї знаходяться в належному технічному стані, що дозволяє використання їх за цільовим призначенням та буде підготовлена до моменту передачу її Орендарю в оренду (п. 2 Додатку).

У разі неможливості передати техніку в оренду у визначені договором строки Орендодавець зобов`язаний повідомити про це письмово Орендаря не пізніше, ніж за 20 (двадцять) календарних днів до передачі техніки в оренду згідно п.2.1.1 Договору (п. 3 Додатку).

Позивачем належним чином виконано зобов`язання за договором та надано в оренду сільськогосподарську техніку з екіпажем, якою було оброблено 469,61 га на загальну суму 610 493,00 грн.

В підтвердження чого до матеріалів справи додано акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 1 від 12.10.2022 року на суму 175 487,00 грн за оренду с/г техніки з 03.10.2022 року по 11.10.2022 року; акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 2 від 17.10.2022 року на суму 187 304,00 грн за оренду с/г техніки з 12.10.2022 року по 16.10.2022 року; акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 3 від 20.10.2022 року на суму 191 087,00 грн за оренду с/г техніки з 17.10.2022 року по 19.10.2022 року; акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 4 від 31.10.2022 року на суму 56 615,00 грн за оренду с/г техніки з 21.10.2022 року по 31.10.2022 року.

Позивачем виставлено рахунки на суму 610 493,00 грн, а саме: № 1 від 12.10.2022 року на суму 175 487,00 грн; № 2 від 17.10.2022 року на суму 187 304,00 грн; № 3 від 20.10.2022 року на суму 191 087,00 грн; № 4 від 31.10.2022 року на суму 56 615,00 грн.

Відповідач здійснив часткову оплату в сумі 480 000,00 грн.

За твердженнями позивача за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 130 493,00 грн (610 493,00 грн - 480 000,00 грн).

З огляду на встановлені обставини справи, суд враховує наступні положення законодавства.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таке ж положення містить і ст. 173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

З моменту укладення сторонами Договору оренди сільськогосподарської техніки № 07/22-04 від 03.10.2022 року між ними виникли зобов`язання, які мають правову природу договору оренди майна, а відтак правовідносини регулюються положеннями глави 58 ЦК України, глави 30 ГК України.

У відповідності до ч.ч. 1, 6 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 ЦК України).

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі (ч.ч. 1, 4 ст. 286 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Оцінюючи надані сторонами докази суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

17.10.2019 року набув чинності Закон України №132-IX від 20.09.2019р. "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема змінено назву ст.79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, чим в господарський процес фактично впроваджено стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 року наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Заборгованість відповідача перед позивачем підтверджується заключною банківською випискою по рахунку орендодавця за період з 01.10.2022 року по 18.11.2022 року та підписаним сторонами Актом звірки взаємних розрахунків станом на 01.11.2022 року (т. 1 а.с. 33), який також направлено засобами електронного зв`язку.

З метою доведення обставин вручення відповідачу актів здачі-приймання робіт, позивач посилався на їх направлення засобами електронного зв`язку.

Зазначені акти здачі-приймання робіт (надання послуг) та рахунки позивачем направлені на електронну адресу відповідача 12.10.2022 року, 17.10.2022 року, 20.10.2022 року від 01.11.2022 року, що підтверджується роздруківками електронних доказів (т. 1, а.с. 35-39).

З урахуванням проведених розрахунків не сплачено частковозаборгованість за Актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №3 від 20.10.2022 року та повністю Актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №4 від 31.10.2022 року.

Суд виходить з того, що у пункті 10.6. Договору сторонами добровільно узгоджено, що договір, додатки, рахунки, акти та інші, пов`язані з даним Договором документи, а також листування за ним, передані однієї із Сторін іншій за допомоги електронного або факсимільного зв`язку мають юридичну силу, до заміни їх оригіналами документів.

Також у реквізитах сторін сторонами узгоджено електронні адреси, на які здійснюватиметься листування.

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Відповідно до частин першої, другої статті 5 Закону № 851-IV електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством.

Згідно із частиною першою статті 7 Закону № 851-IV оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

З наведених норм права вбачається, що процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 ГПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 ГПК України).

Отже, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу.

Наведений висновок є усталеним у судовій практиці (наприклад, його наведено у постановах Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20, від 15 липня 2022 року у справі № 914/1003/21).

Поняття електронного доказу є ширшим за поняття електронного документа. Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, в тому числі електронний підпис. Натомість електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до статті 86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами.

При цьому слід враховувати, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, наведених у статті 96 ГПК України, у подібних правовідносинах.

Якщо з урахуванням конкретних обставин справи суд дійде висновку про те, що відповідне листування дає змогу встановити його учасників та може підтверджувати ті чи інші доводи сторін, наприклад, щодо наявності між ними відповідних відносин, ведення певних перемовин тощо, суд може прийняти таке листування як доказ і в такому разі надати йому оцінку сукупно з іншими доказами у справі (Постанова ВП ВС від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21).

Тому, судом надано оцінку електронного листування сторін, у сукупності з іншими доказами.

З наданої позивачем електронної переписки вбачається, що листування здійснювалось на узгоджені у договорі електронні адреси: (позивач) та (відповідач).

При цьому, відповідачем на підставі отриманих актів та з урахуванням умов договору проводились часткові розрахунки (т. 1 а.с. 32).

Судом встановлено, що 20.10.2022 року позивачем направлено на електронну пошту Акт від 20.10.2021 року; 01.11.2022 року - Акт від 31.10.2021 року.

Заперечення проти направлених актів відповідачем висловлено лише 16.11.2023 року, що встановлено зі змісту електронного листа (т. 1 а.с. 39).

Згідно п. 6.1. Орендар зобов`язується протягом 5 календарних днів з моменту одержання Акту здачі-прийняття робіт підписати його та направити Орендодавцю.

У разі не підписання Орендарем Акту здачі-прийняття робіт протягом зазначеного строку та не направлення його Орендодавцю або не направлення у вказаний строк мотивованої відмови від підписання вказаного Акту, Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) вважається погодженим та прийнятим Орендарем за його мовчазною згодою (пп. д п. 6.1. Договору).

Таким чином, строк на висловлення заперечень по Акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №3 від 20.10.2022 року сплинув 25.10.2022 року; по Акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №4 від 31.10.2022 року - 08.11.2022 року (з урахуванням вихідних днів).

Тобто, відповідач втратив можливість посилатися на невідповідність відображених у актах відомостей.

У судовому засіданні керівник ТОВ "Щербини" підтвердив обставини електронного листування та отримання відповідних актів у електронній формі, не ставив під сумнів відповідність поданих позивачем копій електронних доказів оригіналу.

Тому, суд вважає надані позивачем електронні докази більш вірогідними, з урахування проведених часткових оплат за попередніми актами, отриманими відповідачем у електронній формі, змісту п. 10.6. Договору та реквізитів сторін, з урахуванням визнання відповідачем обставин та змісту електронного листування.

З урахуванням встановлених обставин, суд доходить висновку про наявність факту порушення відповідачем прав позивача, за захистом яких останній звернувся, оскільки матеріалами справи підтверджено факт користування відповідачем майном та відсутність повної та своєчасної оплати зі сторони останнього за орендоване майно.

Враховуючи викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача 130 493,00 грн основного боргу є правомірною та обґрунтованою.

При цьому, судом встановлено, що 21.03.2023 року відповідачем здійснено погашення основного боргу в сумі 493,00 грн (т. 1, а.с. 129).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що між сторонами відсутній спір в частині вимог щодо стягнення на користь позивача заборгованості в сумі 493,00 грн за договором оренди сільськогосподарської техніки № 07/22-04 від 03.10.2022 року.

Відтак, провадження у справі № 902/189/23 в цій частині підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

З урахуванням викладеного обґрунтована заборгованість відповідача перед позивачем становить 130 000,00 грн, яка підлягає стягненню у повному обсязі.

Окрім суми основного боргу, позивачем з огляду на прострочення виконання за договором заявлено до стягнення 1 833,30 грн інфляційних втрат, 965,29 грн 3 % річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При визначенні строку нарахування відповідальності та штрафних санкцій істотним є визначення початку терміну прострочення виконання основного зобов`язання.

Відповідно до п. 4.1 Договору розмір орендної плати за користування технікою зазначається в додатку до даного договору.

Орендна плата сплачується Орендарем у строки та у порядку, що визначені в додатку до даного договору (п. 4.2 Договору).

Згідно Додатку №1, оплата здійснюється на підставі актів приймання-передачі робіт за кожні 100 га виробітку. Аванс оплати по договору становить 50 000,00 грн. Сплачується до 05.10.2022 року (т. 1, а.с. 22).

Таким чином, сторонами узгоджено лише строки внесення авансу, однак термінів проведення остаточного розрахунку не визначено.

Позивач посилався на положення ч. 2 ст. 530 ЦК України та обчислював строк оплати з моменту отримання відповідачем електронного листа з вимогою про оплату заборгованості.

Однак, в силу ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Тобто, за відсутності строків повного розрахунку у окремих положеннях договору сторони управлені здійснювати права та обов`язки у межах загального строку дії договору.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2022 року включно, а в частині розрахунків - до повного та належного виконання Орендарем своїх зобов`язань (п. 10.2. Договору).

В силу ч. 5 ст. 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Таким чином, відповідач, отримавши акти здачі-прийняття робіт повинен був здійснити оплату не пізніше 02.01.2023 року, оскільки 31.12.2022 року є вихідним днем.

Тобто, прострочення мало місце, починаючи з 03.01.2023 року.

В силу ч. 1 ст. 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Тому, при обчисленні сум відсотків річних, інфляційних втрат та пені суд виходив з кінцевого періоду нарахування 06.02.2023 року, який визначено позивачем, а також алгоритму нарахування на суму повної оплати, без урахування термінів внесення авансових платежів.

Здійснивши розрахунок за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та 3% річних та інфляційних втрат на суму основного боргу 130 493,00 грн (оскільки сплату 493,00 грн проведено 21.03.2023 року (т. 1 а.с. 131) судом отримано: 1 043,94 (інфляційне збільшення) + 375,39 (3% річних).

Отже, позов підлягає задоволенню у цій частині вимог.

Одночасно суд відмовляє у задоволенні позову в частині вимог про стягнення 789,36 грн інфляційних втрат та 589,90 грн - 3% річних.

Окрім того, судом розглянуто вимоги про стягнення 16 088,18 грн пені та 26 098,60 грн 20% штрафу, за результатами чого суд зазначає наступне.

За приписами ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п. 9.2 Договору за несвоєчасну сплату орендної плати Орендар сплачує на користь Орендодавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен пень прострочення.

У разі прострочення сплати орендної плати більше, ніж на 5 (п`ять) банківських днів. Орендар, крім пені, зазначеної в п. 9.3 Договору, сплачує Орендодавцеві штраф у розмірі 20% від суми заборгованості (п. 9.3 Договору).

Перевіривши за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "LІGA 360" здійснений позивачем розрахунок пені за період з 03.01.2023 по 06.02.2023 року, судом визначено її вірних розмір в сумі 6 256,51 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову у цій частині вимог, з одночасною відмовою у стягненні 9 831,67 грн пені.

Вимоги про стягнення 20% штрафу в сумі 26 098,60 грн є законними та обґрунтованими.

При вирішенні питання щодо остаточних сум стягнення пені та штрафу з урахуванням позиції відповідача, суд враховує наступне.

Частина 3 ст. 551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України приймається до уваги, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними конкретизуються судом у кожному конкретному випадку.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення пені та штрафу є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 ЦК України).

Також слід зазначити, що за своєю правовою природою штрафні санкції, виконують стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягується в разі порушення такого зобов`язання.

Водночас, суд зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена у Рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 р.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК України йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов`язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України).

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв`язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв`язку з порушенням зобов`язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

Аналогічної позиції стосовно застосування приписів ст. 233 ГК України, 551 ЦК України дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах від 26.07.2018 у справі № 924/1089/17, від 12.12.2018 у справі № 921/110/18, від 14.01.2019 у справі № 925/287/18, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18.

Так, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Подібних висновків щодо розміру штрафних санкцій дійшла Велика Палата Верховного Суду 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц; у справі №902/417/18 від 18.03.2020 року.

Дослідивши матеріали даної справи, судом враховано:

- термін прострочення виконання основного зобов`язання, який на момент звернення до суду становив менше 1 місяця;

- ступінь виконання основного зобов`язання відповідачем на рівні 79% (від 480 493,00 грн);

- захищеність майнових інтересів позивача внаслідок можливості нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені до моменту погашення суми основного боргу.

Таким чином, суд вважає, що наведене вище у своїй сукупності є винятковими обставинами, які є підставою для застосування положення ст. 551 ЦК України, ст. 233 ЦК України та зменшення пені з урахуванням зазначених висновків Великої Палати Верховного Суду.

Заявлені до стягнення штрафні санкції та інші заходи цивільно-правової відповідальності у сукупності подвоюють суму основного боргу, що створює значний майновий дисбаланс у правовідносинах сторін.

Тому, суд доходить висновку, з урахуванням засад добросовісності, справедливості, пропорційності та розсудливості, про наявність достатніх правових підстав для зменшення штрафу на 30%.

При цьому, суд не вбачає підстав для зменшення суми пені, оскільки вимоги позову щодо її стягнення задоволено частково та сума нарахованої пені по 06.02.2023 року не має непропорційного розміру відносно суми основного боргу.

Отже, стягненню на користь позивача підлягає 18 269,02 грн штрафу, що за переконанням суду у достатній мірі компенсуватиме майнові втрати позивача від знецінення грошових коштів, понесених втрат щодо несвоєчасного отримання розрахунку, відповідатиме діловим звичаям та нормальній діловій практиці, забезпечить дотримання розумного балансу також і інтересів відповідача.

Суд відмовляє у задоволенні позову в частині вимог про стягнення 7 829,58 грн штрафу.

За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Водночас, наведена процесуальна норма є чіткою та зрозумілою, не містить положень про можливість нарахування інфляційних втрат і не підлягає розширювальному тлумаченню.

Визначення у судовому рішенні обов`язку з нарахування пені позбавить відповідача можливість клопотати про її зменшення, з урахуванням пропорційності розмір по відношенню до основної суми боргу.

Отже, суд вважає за доцільне визначити нарахування виключно 3% річних на суму основного боргу у розмірі 130 000,00 грн, починаючи з 07.02.2023 року до моменту виконання рішення суду в частині оплати цієї суми боргу.

На підставі ч. 8 ст. 129 ГПК України, суд вважає за необхідне призначити окреме судове засідання з приводу розподілу судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 3, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 113, 118, 123, 126, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327, ГПК України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Закрити провадження у справі № 902/189/23 за позовом Фізичної особи-підприємця Попової Алєсі Олександрівни в частині вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Щербини" 493,00 грн основного боргу за Договором оренди сільськогосподарської техніки № 07/22-04 від 03.10.2022 року.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Щербини" (вул. Келецька, 64/47-А, офіс 1, м. Вінниця, 21000, код - 40148610) на користь Фізичної особи-підприємця Попової Алєсі Олександрівни ( АДРЕСА_1 , код - НОМЕР_1 ) 130 000,00 грн - основного боргу за Договором оренди сільськогосподарської техніки № 07/22-04 від 03.10.2022 року, 1 043,94 грн - інфляційних втрат, 375,39 грн - 3 % річних, 6 256,51 грн - пені, 18 269,02 грн - штрафу.

4. Нараховувати на суму основного боргу у розмірі 130 000,00 грн 3% річних, починаючи з 07.02.2023 року до моменту виконання рішення суду в частині оплати цієї суми.

5. Відмовити у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Попової Алєсі Олександрівни в частині вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Щербини" 789,36 грн - інфляційних втрат, 589,90 грн - 3% річних, 9 831,67 грн - пені, 7 829,58 грн - штрафу.

6. Призначити судове засідання з приводу розподілу судових витрат на 17.08.2023 року о 09:30 год.

7. Встановити сторонам строк подачі доказів щодо розміру понесених судових витрат, заперечень щодо понесених стороною витрат, клопотань про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами протягом п`яти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

8. Примірник судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, а також засобами електронного зв`язку за наступними адресами: позивачу - f.rda@icloud,com, представнику позивача адвокату Попову В.О. - ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідачу - ІНФОРМАЦІЯ_2 , представнику відповідача адвокату Пасенку В.П. - .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Північно - західного апеляційного господарського суду.

Повне судове рішення складено 10 серпня 2023 р.

Суддя Міліціанов Р.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Набережно-Рибальська дорога, буд. 9, кв. 279, м. Київ, 04176)

3 - відповідачу (вул. Келецька, 64/47-А, офіс 1, м. Вінниця, 21000)