РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.08.2023Справа № 910/8785/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Приватного підприємства "Красносільське мале приватне підприємство "МВА" (35425, Рівненська область, Гощанський район, с. Красносілля, вул. Яблунева, 2; ідентифікаційний код: 31358915)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТГ "Діптрансгаз" (01601, м. Київ, вул. Еспланадна, 20; ідентифікаційний код: 34047002)

про стягнення 684 440, 83 грн,

Без виклику представників учасників справи

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

1. Стислий виклад позиції позивача

До Господарського суду міста Києва звернулось Приватне підприємство "Красносільське мале приватне підприємство "МВА" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТГ "Діптрансгаз" про стягнення заборгованості в сумі 684 440, 83 грн, з яких: 307 441, 14 грн - основний борг, 216 931, 35 грн - інфляційні втрати, 124 620, 59 грн - пеня та 35 447, 75 грн - 3% річних, яка утворилась у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором купівлі-продажу № 05/04-1 від 05.04.2021.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що ним на виконання договірних зобов`язань було поставлено відповідачу товару на загальну суму 1 624 898, 02 грн. Втім, відповідач не повністю оплатив отриманий товар, а здійснена оплата в сумі 1 317 456, 88 грн відбувалася з порушенням строку, визначеного договором.

2. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

12.07.2023 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, в якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТГ "Діптрансгаз" та користь Приватного підприємства "Красносільське мале приватне підприємство "МВА" витрати на професійну правничу допомогу в сумі 18 000, 00 грн.

Суд вказує, що ухвала суду від 07.06.2023 направлялася на адресу відповідача поштовим повідомленням № 225, однак, конверт повернувся на адресу суду 21.07.2023 неврученим із зазначенням причин "за закінченням терміну зберігання".

Приписами ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" закріплено, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За приписами ч. 8 ст. 165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Пунктом 3 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 07.06.2023 у справі № 910/8785/23 встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк на подання відзиву на позовну заяву, однак, станом на дату ухвалення даного рішення суду відзив на позовну заяву не надійшов.

Таким чином, приймаючи до уваги, що відповідач повідомлявся про відкриття провадження у справі належним чином, а матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

05.04.2021 між Приватним підприємством Красносільське мале приватне підприємство "МВА" (далі - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВТГ "Діптрансгаз" (далі - покупець) було укладено договір купівлі-продажу № 05/04-1, відповідно до якого продавець зобов`язався передати належний йому товар у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього на умовах договору.

Згідно п. 2.1.-2.2. договору, найменування товар: визначається видатковою накладною. Асортимент, ціна та кількість товару визначаються видатковою накладною на кожну партію товару.

Відповідно до п. 3.1. договору, перехід права власності відбувається в момент передачі товару/оплати/, що оформляється видатковою накладною/ актом прийому-здачі/.

Ціна на товар і його кількість по кожній партії товару визначається у видаткових накладних відповідно до прейскуранту цін (п. 4.1. договору).

Пунктом 4.3. договору передбачено, що покупець здійснює оплату за товар після підписання видаткової накладної/акта прийому-передачі/, протягом 30 банківських днів.

На виконання умов вказаного договору позивачем було здійснено поставку відповідачу товару за наступними видатковими накладними:

- № 14 від 16.09.2021 на загальну суму 22 299, 76 грн. (емульсія бітумна ЕКШ-М-60);

- № 15 від 16.09.2021 на загальну суму 11 906, 03 грн. (щебінь фракції 10*20);

- № 16 від 16.09.2021 на загальну суму 699 303, 11 грн. (асфальтобетон тип А марка 1);

- № 19 від 16.09.2021 на загальну суму 23 158, 08 грн. (емульсія бітумна ЕКШ-М-60);

- № 20 від 16.09.2021 на загальну суму 13 714, 04 грн. (щебінь фракції 10*20);

- № 21 від 16.09.2021 на загальну суму 705 826, 22 грн. (асфальтобетон тип А марка 1);

- № 24 від 16.09.2021 на загальну суму 4 358, 98 грн. (емульсія бітумна ЕКШ-М-60);

- № 25 від 16.09.2021 на загальну суму 144 33, 80 грн. (асфальтобетон тип А марка 1).

Таким чином, позивачем було поставлено відповідачу товару на загальну суму 1 624 898, 02 грн.

Втім, відповідач не повністю оплатив отриманий товар, а здійснена оплата відбувалася з порушенням строку, визначеного договором.

Так, оплата за поставлений товар в сумі 1 317 456, 88 грн, здійснювалася наступними платіжними документами:

- платіжна інструкція № 1475 від 05.01.2022 на суму 333 456,88 грн.;

- платіжна інструкція № 1483 від 13.01.2022 на суму 100 000,00 грн.;

- платіжна інструкція № 1513 від 21.02.2022 на суму 100 000,00 грн.;

- платіжне доручення № 1 від 05.04.2022 на суму 85 000,00 грн.;

- платіжне доручення № 1 від 18.04.2022 на суму 100 000,00 грн.;

- платіжне доручення № 1 від 04.05.2022 на суму 70 000,00 грн.;

- платіжне доручення № 2 від 09.05.2022 на суму 50 000,00 грн.;

- платіжне доручення № 1 від 07.06.2022 на суму 70 000,00 грн.;

- платіжне доручення № 1 від 17.06.2022 на суму 50 000,00 грн.;

- платіжне доручення № 1 від 15.07.2022 на суму 100 000,00 грн.;

- платіжне доручення № 1 від 05.08.2022 на суму 50 000,00 грн.;

- платіжне доручення № 3091 від 16.09.2022 на суму 79 000,00 грн.;

- платіжне доручення № 27611 від 01.11.2022 на суму 80 000,00 грн.;

платіжне доручення № 5628 від 19.12.2022 на суму 50 000,00 грн.

Спір у даній справі виник у зв`язку з порушенням відповідачем договірних зобов`язань щодо оплати поставленого позивачем товару та наявністю 307 441, 14 грн заборгованості.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 05/04-1 від 05.04.2021, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є змішаним договором купівлі-продажу з елементами поставки.

Частиною 7 ст. 179 ГК України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ч. 1 ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства, які у свою чергу кореспондуються зі ст. 628 ЦК України.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається зі змісту ч. 1 ст. 265 ГК України та ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Частинами 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Як про це вказувалося вище та що у свою чергу встановлено судом, продавцем було поставлено покупцю товар на загальну суму 1 624 898, 02 грн, що підтверджується видатковими накладними.

Означеного факту відповідачем не спростовується та не заперечується.

Судом встановлено, що вказані вище видаткові накладні підписана уповноваженими представниками сторін без будь яких зауважень до кількості, якості та ціни товару, що тим самим підтверджує факт поставки позивачем товару та відповідно його прийняття відповідачем.

Пунктом 4.3. договору передбачено, що покупець здійснює оплату за товар після підписання видаткової накладної/акта прийому-передачі/, протягом 30 банківських днів.

Водночас, судом встановлено, що оплату товару відповідачем було здійснено частково в сумі 1 317 456, 88 грн, до того ж із порушенням строку, визначеного договором, згідно вказаних вище платіжних доручень.

Крім того, докази здійснення такої оплати відсутні як станом на час звернення позивача з позовом, так й станом на час розгляду даної справи.

Частинами 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Так, відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, оскільки, відповідач не спростував доводів позивача щодо порушення строків здійснення оплати поставленого товару та відповідно не надав суду доказів здійснення повної оплати отриманого товару, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору № 05/04-1 від 05.04.2021 та положення ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України.

Що стосується здійснених позивачем нарахувань пені, інфляційних втрат та 3% річних, то суд зазначає наступне.

В п. 6.6. договору сторони погодили, що за необґрунтовану відмову від розрахунку за товар покупець виплачує пеню у розмірі 0,5% від суми відмови (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення), за кожен день прострочення.

Штрафними санкціями відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Додатково суд звертає увагу, що у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду роз`яснив, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Так, оскільки, пеня в розмірі 0,5% від суми прострочення є більшою від пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, то відповідно позивачем здійснено розрахунок саме виходячи з подвійної облікової ставки НБУ.

Суд здійснивши перевірку нарахування пені, 3%річних відповідно до наведених позивачем в позові розрахунків та у визначені періоди, а також інфляційних втрат з врахуванням роз`яснень Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського викладених в постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 встановив, що вказані розрахунки було здійснено арифметично вірно та з врахуванням норм чинного законодавства. У зв`язку з чим, стягненню з відповідача підлягає 216 931, 35 грн - інфляційних втрат, 124 620, 59 грн - пені та 35 447, 75 грн - 3% річних.

Що стосується вирішення питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, а саме, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 18 000, 00 грн, то суд вказує наступне.

Згідно ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, позивачем до заяви про відшкодування витрат було надано договір про надання правової допомоги від 10.04.2023, додаток № 1 до договору про надання правової допомоги від 10.04.2023, рахунок від 18.05.2023 на суму 18 000, 00 грн, проміжний звіт з описом наданої правової допомоги, який підписаний тільки адвокатом.

Так, в п. 3.1. договору сторони погодили, що вартість правової допомоги (гонорар) погоджується сторонами і вказується в додатку до цього договору чи безпосередньо в акті, або вказується в рахунку за підписом захисника.

Гонорар за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включає підготовку до її розгляду, збір доказів, підготовку процесуальних документів по справі при потребі, участь у судових засіданнях при потребі, тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, інших витрат захисника (п. 3.3. договору).

Згідно п. 3.6. договору передбачено, що оплата гонорару здійснюється не пізніше 3 робочих днів з виставлення рахунку або узгодження акту в залежності яка подія настане раніше. Виплата винагороди здійснюється шляхом перерахування клієнтом попередньої оплати захиснику (часткової), якщо сторони не домовились про інше. Захисник вправі не приступати до надання правової допомоги за цим договором до отримання оплати гонорару (частини) по рахунку.

В п. 2 додаткової угоди сторонами з урахуванням принципу свободи договору погоджено розмір гонорару з договором щодо надання правової допомоги в судовій справі за представництво в суді 1 інстанції 18 000, 00 грн.

При цьому, суд вказує, що в додатковій угоді сторони не відобразили детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом. Як це передбачено договором, акт виконаних робіт також не був підписаний сторонами.

Суд звертає увагу позивача, що ним не зроблено застережень у позовній заяві та заяві про стягнення витрат на правничу допомогу про подачу додаткових доказів, а саме, детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги пізніше, як це передбачено частино 8 статті 129 ГПК, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для відкладення вирішення даного питання.

Таким чином, з огляду на викладене, суд дійшов висновку відмовити позивачу у покладенні на відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 18 000, 00 грн, оскільки, позивачем не надано суду належних та достатніх доказів на підставі яких вбачалося б за можливе встановити обсяг наданих адвокатських послуг, їх вартість, витрачений час та відповідно встановити спірозмірність останніх.

Частинами 1-2 ст. 74 ГПК України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1-3 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

Враховуючи встановлений судом факт порушення відповідачем договірних зобов`язань в частині здійснення повної та своєчасної оплати за отриманий товар, відсутність в матеріалах справи доказів на спростування заявлених вимог, суд дійшов висновку, що позов Приватного підприємства "Красносільське мале приватне підприємство "МВА" підлягає задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача належить 307 441, 14 грн - основного боргу, 216 931, 35 грн - інфляційних втрат, 124 620, 59 грн - пені та 35 447, 75 грн - 3% річних.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного підприємства "Красносільське мале приватне підприємство "МВА" - задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТГ "Діптрансгаз" (01601, м. Київ, вул. Еспланадна, 20; ідентифікаційний код: 34047002) на користь Приватного підприємства "Красносільське мале приватне підприємство "МВА" (35425, Рівненська область, Гощанський район, с. Красносілля, вул. Яблунева, 2; ідентифікаційний код: 31358915) заборгованість в сумі 307 441 (триста сім тисяч чотириста сорок один) грн 14 коп., інфляційні втрати в сумі 216 931 (двісті шістнадцять тисяч дев`ятсот тридцять один) грн 35 коп., пеню в сумі 124 620 (сто двадцять чотири тисячі шістсот двадцять) грн 59 коп., 3% річних в сумі 35 447 (тридцять п`ять тисяч чотириста сорок сім) грн 75 коп. та судовий збір в сумі 10 266 (десять тисяч двісті шістдесят шість) грн 62 коп.

3. У стягненні витрат на професійну правничу допомогу в сумі 18 000, 00 грн - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 07.08.2023

Суддя Дмитро БАРАНОВ