ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"17" липня 2023 р. м. Київ Справа № 5002-17/1718-2011

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Янюк О.С. за участю секретаря судового засідання Харченко О.М. розглянувши у судовому засіданні

скаргу Акціонерного товариства «Родовід банк» в особі ліквідатора Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

на дії та рішення органу державної виконавчої служби (щодо арешту коштів боржника)

у справі

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Неаполь-Сервіс» (95000, Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь, Київський р-н, просп.Кірова/ вул.Леніна, буд. 29/1, офіс 410, ідентифікаційний код 33326246)

У засіданні суду беруть участь:

представник скаржника: Заплішина О.Д. (посвідчення адвоката №7468/1 від 01.03.2019; довіреність №60-12809/22 від 22.12.2022);

представник органу ДВС: не з`явився;

арбітражний керуючий: не з`явився.

1. Стислий виклад позицій учасників справи (заяви по суті справи)

1.1. 22.09.2022 засобами поштового зв`язку до Господарського суду Київської області (далі суд) звернулось Акціонерне товариство «Родовід банк» в особі ліквідатора Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі АТ «Родовід банк», скаржник) із скаргою №056-60-73/22 від 22.09.2022 (вх. №66/22 від 23.09.2022), в якій просить суд:

визнати протиправними дії державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гладищенка Владислава Андрійовича (далі ДВС, державний виконавець) щодо винесення постанови про арешт коштів боржника ВП №67458662 від 02.09.2022 в порядку примусового виконання виконавчого документа - наказу №5002-17/1718-2011, виданого Господарським судом Київської області;

визнати протиправною та скасувати постанову про арешт коштів боржника ВП №67458662 від 02.09.2022, винесену державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гладищенком Владиславом Андрійовичем в порядку примусового виконання виконавчого документа - наказу №5002-17/1718-2011, виданого Господарським судом Київської області.

Скаргу обґрунтовує ст.ст. 63-67 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та зазначає, що: АТ «Родовід банк» відноситься до неплатоспроможних банків, оскільки Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; з дня початку процедури ліквідації банку накладення нових обтяжень чи обмежень на майно (активи), у тому числі кошти банку, не допускаються; відповідні норми Закону не наділяють державного виконавця правом накладати арешти на майно чи кошти боржника під час виконання рішень немайнового характеру.

На підтвердження обставин викладених у скарзі надав суду копії: рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19.04.2022 №250 «Про деякі питання ліквідації АТ «Родовід банк»; супровідного листа державного виконавця та постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2022 №67458662; супровідного листа державного виконавця від 02.09.2022, постанови про арешт коштів та конверт, в якому було надіслано відповідну постанову.

1.2. Арбітражний керуючий Демчан Олександр Іванович (далі арбітражний керуючий) скористався правом, передбаченим ст. 42 Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), та подав письмові пояснення щодо скарги АТ «Родовід банк», в яких заперечив щодо її задоволення та зазначив, що державним виконавцем на підставі ст.ст. 26, 27, 59 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою стягнуто з боржника виконавчий збір/основну винагороду державного виконавця, а також постанову про накладення штрафу (у зв`язку із невиконанням рішення суду). Вказує, що арешт коштів, накладений оскаржуваною постановою, накладений виключно в межах суми стягнутого на користь держави виконавчого збору (26 000,00грн), витрат виконавчого провадження (195,30грн) та штрафу (5 100,00грн).

1.3. Будь-яких пояснень/відзиву щодо зазначеної скарги від державного виконавця до суду не надходило.

2. Процесуальні дії у справі

2.1. У порядку ст.340 ГПК України та у зв`язку із перебуванням судді Янюк О.С. у відпустці, відповідна скарга АТ «Родовід банк» передана до розгляду судді Щоткіну О.В. (протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.09.2022), який ухвалою від 27.09.2022, зважаючи на перебування матеріалів справи №5002-17/1718-2011 у Верховному Суді, відклав вирішення питання про прийняття до розгляду відповідної скарги АТ «Родовід банк» до повернення зазначеної справи до суду.

25.05.2023 Великою Палатою Верховного Суду повернуто матеріали справи до суду першої інстанції, що підтверджується вхідним штампом останнього від 25.05.2023, який міститься на супровідному листі за №123/0/254-23.

2.2. На підставі розпорядження керівника апарату Господарського суду Київської області №46-АР від 26.05.2023 скаргу АТ «Родовід банк» передано до розгляду судді Янюк О.С., яка ухвалою суду від 31.05.2023, зокрема, призначила скаргу до розгляду у судове засідання на 19.06.2023 та запропонувала ДВС надати суду відзив/письмові пояснення щодо скарги АТ «Родовід банк».

На підставі ст. 216 ГПК України у судовому засіданні оголошено перерву до 29.06.2023.

На підставі ст.ст.42, 216 ГПК України за клопотанням арбітражного керуючого, розгляд заяви відкладений на 17.07.2023.

У судове засідання державний виконавець не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце засідання інформувався належним чином та своєчасно. Водночас, явка вказаної особи обов`язковою судом не визнавалась, а тому ураховуючи положення ст. 42 ГПК України суд визнав за можливе провести судове засідання без його участі.

Також у судове засідання не з`явився арбітражний керуючий, проте заявив суду клопотання від 17.06.2023 № 02-51/110 про проведення судового засідання без його участі та долучення документів до матеріалів справи, яке суд на підставі ст.42 ГПК України вважає за можливе задовольнити.

2.3. Під час судового засідання скаржник підтримав свою скаргу та надав пояснення аналогічні викладені у ній.

3. Фактичні обставини, встановлені судом, із посиланням на докази

3.1. У провадженні суду перебувала справа №5002-17/1718-2011 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Неаполь-Сервіс», ліквідацію якого здійснював ліквідатор - арбітражний керуючий Демчан Олександр Іванович.

Ухвалами суду від 09.11.2020, залишеними в силі постановами Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2021 та Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2021, зокрема:

закрито провадження у справі №5002-17/1718-2011 про банкрутство ТОВ «Неаполь-Сервіс»;

затверджено звіт про нарахування грошової винагороди арбітражному керуючому та відшкодуванню витрат, пов`язаних із провадженням у справі про банкрутство за виконання повноважень ліквідатора ТОВ «Неаполь-Сервіс»; зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» Караченцева Артема Юрійовича перерахувати арбітражному керуючому частину основної грошової винагороди у розмірі 30 147,68грн.

03.12.2020 судом, на виконання вказаного судового рішення у відповідній частині, видано наказ.

3.2. 02.11.2021 арбітражний керуючий звернувся до державного виконавця з заявою №02-5/81 про виконання виконавчого документа, за результатами розгляду якої державним виконавцем винесено повідомлення №67458662/6 від 12.11.2021 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 4 ч. 4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», адже згідно з рішенням правління Національного банку України №811-рш від 19.12.2017 відкликано ліцензію санаційного банку та ліквідовано АТ «Родовід Банк» (т. 17 а.с. 181-183, 185-186).

Проте, ухвалою суду від 20.12.2021, залишеною без змін постановами Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2022 та Великої Палати Верховного Суду від 19.04.2023, зокрема: визнано неправомірним винесене державним виконавцем повідомлення №67458662/6 від 12.11.2021 про повернення виконавчого документа наказу суду від 03.12.2020 у справі №5002-17/17182011 стягувачу без прийняття до виконання; зобов`язано державного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) та винести постанову про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню наказу суду від 03.12.2020 у справі №5002-17/17182011.

3.3. 19.05.2022 на виконання вищевказаного рішення суду державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавче провадження за №67458662 з примусового виконання наказу суду від 03.12.2020 (т. 20 а.с. 21-22), в якій серед іншого зазначено про: необхідність боржнику виконати рішення суду протягом 10 робочих днів; стягнення з боржника виконавчого збору/основної винагороди у розмірі 26 000,00грн.

Із змісту супровідного листа ДВС, наданого скаржником, вбачається, що останнім отримано вищевказану постанову 26.05.2022, що підтверджується його вхідним штампом за №056-88/22 від 26.05.2022 (т. 20 а.с. 20).

3.4. 18.08.2022 державним виконавцем у межах виконавчого провадження №67458662 винесено постанову про накладення на АТ «Родовід банк» штрафу у розмірі 5 100,00грн, у зв`язку із невиконанням наказу суду від 03.12.2020 №5002-17/1718-2011 (інформація з автоматизованої системи виконавчого провадження).

3.5. 02.09.2022 державним виконавцем прийнято постанову ВП №67458662 про арешт коштів боржника у зв`язку із несплатою виконавчого збору у розмірі 26 000,00грн, витрат виконавчого провадження у розмірі 369,00грн та штрафу у розмірі 5 100,00грн (т.20 а.с.24-25). Як зазначено у постанові, арешт накладається у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 31 469,00грн.

Із змісту супровідного листа ДВС, наданого скаржником, вбачається, що останнім отримано вищевказану постанову 13.09.2022, що підтверджується його вхідним штампом за №056-257/22 від 13.09.2022 (т. 20 а.с.23). Доказів, які б спростовували зазначені обставини, учасниками справи суду надано не було.

3.6. 12.09.2022 листом Національний банк України №55-0007/63484 повідомив державного виконавця про повернення постанови про накладення арешту без виконання на підставі ст.ст. 3, 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Водночас, матеріали справи не містять доказів надіслання та доказів отримання зазначеного листа державним виконавцем (оскільки останній наданий суду арбітражним керуючим), а тому повноцінно оцінити його як належний та допустимий доказ і зробити ті чи інші висновки, у суду не має можливості.

4. Висновки суду із посиланням на докази та норми права, які застосовано

4.1. Відповідно до ч. 1 ст. 1291 Конституції України судове рішення є обов`язковими до виконання.

Частиною 1 ст. 232 ГПК України передбачено, що судовими рішеннями є: ухвали; рішення; постанови; судові накази.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (ч.1 ст.235 ГПК України).

Згідно ч. 1 ст. 326 ГПК України судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу, як суд першої інстанції (абз. 1 ч. 1 ст. 327 ГПК України).

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019 обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист (рішення Конституційного Суду України від 26.06.2013 № 5-рп/2013).

Отже, виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Як зазначалось вище, ухвалою суду від 09.11.2020, яка відповідно до ст.235 ГПК України набрала законної сили, зокрема, зобов`язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Родовід банк» перерахувати арбітражному керуючому частину основної грошової винагороди, проте, доказів виконання у добровільному порядку зазначеного рішення ані уповноваженою особою Фонду, ані самим Фондом суду надано не було.

У зв`язку з чим, арбітражний керуючий звернувся до державного виконавця, яким на виконання ухвали суду від 20.12.2021, яка відповідно до ст.235 ГПК України набрала законної сили, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню наказу суду від 03.12.2020 у справі №5002-17/1718-2011.

Ураховуючи зазначене суд вважає, що питання щодо законності наявного виконавчого провадження у даній справі вже вирішено у судовому порядку та не може ставитися під сумнів, у тому числі учасниками виконавчого провадження.

4.2. Відповідно до ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно п. «а» ч. 1 ст. 341 ГПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права.

Проаналізувавши скаргу та додані до неї докази у своїй сукупності, суд вважає, що скаржник дотримався встановленого зазначеною нормою строку для звернення із відповідної скаргою до суду.

4.2.1. Так, у ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Судом також береться до уваги те, що АТ «Родовід Банк» (кредитор у справі про банкрутство ТОВ «Неаполь-Сервіс») проходить процедуру ліквідації (зазначене неодноразово підтверджено відповідними рішеннями судів у цій справі), яка проводиться відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Як передбачено ч.3 ст.1 зазначеного Закону відносини, що виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

4.2.2. Відповідно до п.п.2,5 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Із матеріалів виконавчого провадження (документи надані скаржником та документи, які розміщенні в автоматизованій системі виконавчого провадження) вбачається, що у зв`язку із невиконанням рішення суду та, як наслідок, відкриттям виконавчого провадження у боржника (ураховуючи його спеціальний статус банку-боржника) виникають додаткові витрати, пов`язані із процедурою його ліквідації, а саме: оплата виконавчого збору та витрат виконавчого провадження; штраф за невиконання рішення суду у встановлені державним виконавцем строки.

Так, п.7 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, зокрема, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (ч.1 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження»).

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника (абз.1 ч.2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі (ч.3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як зазначалось вище, арешт державним виконавцем на кошти боржника накладений виключно в межах суми 31 469,00грн, яка складається з виконавчого збору/основної винагороди державного виконавця, витрат виконавчого провадження та штрафу. Доказів протилежного учасниками справи суду надано не було.

У зв`язку з чим твердження скаржника, що оскаржуваною постановою державний виконавець порушив ст.ст.63-67 Закону України «Про виконавче провадження» суд вважає помилковим.

4.2.3. Водночас, як зазначено в абз.2 ч.2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадженння», зокрема, забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку: втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти, заборони прийняття рішень про продаж або про вчинення інших дій з продажу) будь-яким майном (активами), у тому числі коштами банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень (у тому числі арештів, заборони прийняття рішень про продаж або про вчинення інших дій з продажу) на майно (активи), у тому числі кошти банку, не допускається.

Ураховуючи зазначені положення у своїй сукупності суд дійшов висновку, що державним виконавцем під час прийняття спірної постанови не було враховані зазначені норми, у зв`язку з чим стверджувати, що відповідне рішення є законним у суду підстав не має.

5. Відповідно до ч.2 ст. 343 ГПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Суд зазначає, що у даній справі ефективним засобом, здатним відновити право боржника, є саме визнання рішення неправомірним та його скасування (близька за змістом правова позиція щодо ефективного способу захисту у подібних питаннях міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 №910/7310/20 ).

Ураховуючи зазначене та те, що суд дійшов висновку про неправомірність рішення (постанови) державного виконавця, то ефективний способом захисту для поновлення порушеного права скаржника є саме скасування цього рішення.

Підсумовуючи викладене, керуючись ст.ст. 42, 113, 118, 234-235, 339, 341-343 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Акціонерного товариства «Родовід банк» в особі ліквідатора Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22.09.2022 №056-60-73/22 (вх.66/22 від 23.09.2022) на дії та рішення органу державної виконавчої служби (щодо арешту коштів боржника) - задовольнити частково.

2. Визнати неправомірним та скасувати постанову про арешт коштів боржника ВП №67458662 від 02.09.2022, винесену державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гладищенком Владиславом Андрійовичем в порядку примусового виконання виконавчого документа - наказу №5002-17/1718-2011, виданого Господарським судом Київської області.

3. В іншій частині - відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 ГПК України, ухвала набрала законної сили 17.07.2023 та згідно ст. 255 ГПК України може бути оскаржена протягом 10 днів до Північного апеляційного господарського суду у порядку, передбаченому ст.257 ГПК України.

Суддя О.С. Янюк

Ухвалу підписано 01.08.2023.