номер провадження справи 32/4/22 -5/65/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2023 Справа № 908/3876/21

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі: судді Проскурякова К.В., при секретарі судового засідання Шельбуховій В.О., розглянувши матеріали справи

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-промислове об`єднання "Аріста" (юридична адреса: вул. Дегтярівська, буд. 21, м. Київ, 04119; поштова адреса: а/с 22, м. Київ, 04119; )

до відповідача: Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ) в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (вул. Промислова, буд. 133, м. Енергодар, Запорізька область, 71503; )

про стягнення 464 205,33 грн.,

За участю представників сторін:

Від позивача: Регеша В.В. (в режимі відеоконференції) - довіреність №1108 від 11.05.2023;

Від відповідача: Гриценко В.С. (в режимі відеоконференції) - виписка з від 31.01.2023;

СУТНІСТЬ СПОРУ:

В провадженні Господарського суду Запорізької області (суддя Колодій Н.А.) перебуває справа № 908/3876/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-промислове об`єднання "Аріста" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 464 205,33 грн.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 29.03.2022 (суддя КолодійН.А.) розгляд справи № 908/3876/21 відкладено та вирішено дату та час засідання суду визначити окремою ухвалою після припинення воєнного стану.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.03.2023, на підставі наказу голови Господарського суду Запорізької області про відрахування судді Колодій Н.А. зі складу суду у зв`язку з виходом у відставку на підставі Рішення ВРП від 21.02.2023 № 103/0/15-23, справу № 908/544/22 для розгляду розподілено судді Проскурякову К.В.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 14.03.2023 (суддя ПроскуряковК.В.) справу № 908/3876/21 прийнято до свого провадження в порядку загального позовного провадження та вирішено перейти до повторного проведення підготовчого провадження. Підготовче засідання призначено на 22.05.2023 об 11 год. 30 хв. з повідомленням (викликом) сторін. Явку представників сторін визнано обов`язковою та запропоновано сторонам здійснити відповідні процесуальні дії.

Ухвалою суду від 11.05.2023 заяву Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про забезпечення проведення судового засідання, призначеного на 22.05.2023 об 11:30 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи "EasyCon" задоволено та вирішено судове засідання, призначене на 22.05.2023 об 11:30 год. проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів з використанням системи "EasyCon".

Ухвалою суду від 22.05.2023 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті та перше судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 21.06.2023 о 10 год. 30 хв. з повідомленням (викликом) сторін. Явка представників сторін у судове засідання визнана обов`язковою. Задоволено усні клопотання представників позивача та відповідача про забезпечення проведення судового засідання, призначеного на 21.06.2023 о 10 год. 30 хв. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи "EasyCon".

Ухвалою суду від 21.06.2023 розгляд справи по суті відкладено на 19.07.2023 о 12 год. 00 хв. з повідомленням (викликом) сторін, проведення якого вирішено здійснювати в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні 19.07.2023 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ст. 197, ч. 1 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, судове засідання 19.07.2023 проводилось в режимі відеоконференцзв`язку і фіксувалось з використанням підсистеми "Електронний суд".

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги зазначивши, що 04.03.2021 між ТОВ «ТПО «Аріста» та ДП «НАЕК «Енергоатом», від імені якого діє ВП «ЗАЕС» укладено договір про закупівлю товару №53-121-13-21-10110, за яким Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити товар. Позивач поставив відповідачу продукцію на суму 444 000,00 грн., яка була прийнята відповідачем без зауважень, що підтверджується Видатковою накладеною №140403 від 14.04.2021. Однак відповідач не здійснив оплату за отриманий товар. Також у зв`язку з простроченням відповідачем грошового зобов`язання позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховано 3% річних в сумі 6 751,23 грн. та інфляційні втрати в сумі 13 454,10 грн. На підставі викладеного, посилаючись на ст.ст. 15, 509, 525, 526, 530, 599, 610, 611, 625 629, Цивільного кодексу України, ст.ст. 174, 193, 216, 218, 222 Господарського кодексу України, позивач просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача підтримав доводи, викладені у письмовому відзиві на позовну заяву від 21.01.2022 за вих. №28-23/1461 пояснивши, що строк виконання зобов`язання щодо оплати частини вартості товару в розмірі суми ПДВ в договорі не встановлений, а отже визначається вимогою позивача. Вимога ТОВ «ТПО «Аріста» щодо сплати частини вартості товару в розмірі суми ПДВ - 74 000,00 грн. до ВП «ЗАЕС» не надходила. Направлення ТОВ «ТПО «Аріста» позовної заяви, адресованої Господарському суду, а не ВП «ЗАЕС» і надіслання останньому як відповідачу копії такої заяви є складовими судової процедури, а не цивільних правовідносин, і відповідні дії не можуть розглядатися як вимога в розумінні ст. 530 ЦК України. Отже, строк оплати частини вартості товару в розмірі суми ПДВ - 74 000,00 грн. не настав, у в`язку з чим, здійснення оплати суми ПДВ за договором є правом, а не обов`язком ВП «ЗАЕС». Таким чином, ТОВ «ТПО «Аріста», неправильно визначивши порядок та строки оплати вартості товару, дійшло необґрунтованих висновків про наявність заборгованості за договором №53-121-13-21-10110 від 04.03.2021 в розмірі 444 000,00 грн. та про порушення ВП «ЗАЕС» господарського зобов`язання з оплати частини вартості товару в розмірі суми ПДВ. Щодо вимоги ТОВ «ТПО «АРІСТА» про стягнення з ВП ЗАЕС інфляційних втрат та 3% річних, відповідач зазначив, що підставою для висування вимоги про сплату інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Однак, позивачем при здійсненні розрахунку 3% річних та інфляційних витрат не було враховано, що обов`язок ВП «ЗАЕС» з оплати частини вартості товару в розмірі суми ПДВ не набув характеру прострочення, що виключає можливість кваліфікації його поведінки як порушення зобов`язання, та, відповідно, застосування негативних правових наслідків. При здійсненні розрахунку 3% річних та інфляційних витрат Позивач здійснював нарахування на частину вартості товару в розмірі суми ПДВ, що не відповідає п. 3.3 Договору. Таким чином, вимога про сплату 6 751,23 грн. 3% річних, 13 454,10 грн. інфляційних витрат є безпідставною. На підставі викладеного, відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити.

Позивач підтримав доводи, викладені у письмовій відповіді на відзив на позов від 28.01.2023 пояснивши, що зі змісту пункту 3.3. Договору вбачається, що Покупцем оплата частини вартості товару у розмірі суми ПДВ не може бути проведена раніше, ніж буде здійснена реєстрація Постачальником належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних. В матеріалах справи міститься копія видаткової накладної № 140403 від 14.04.2021, копія податкової накладної від 14.04.2021 № 74 та копія квитанції № 1, яка підтверджує реєстрацію документа відповідно до вимог чинного законодавства. Станом на 14.06.2021 (останній день виконання зобов`язання відповідачем) податкова накладна від 14.04.2021 № 74 була вже зареєстрована, а тому відповідач не мав перешкод, щоб виконати зобов`язання у повному обсязі та своєчасно. Що стосується оплати частини поставленого товару у розмірі суми ПДВ - 74 000,00 грн., то твердження ВП «Запорізька АЕС», викладені у відзиві на позовну заяву, не відповідають дійсності, оскільки ТОВ «ТПО «Аріста» було вжито заходів, що стосуються досудового врегулювання спору, а саме: ще 31 серпня 2021 року ТОВ «ТПО «Аріста» на адресу відповідача та його відокремленого підрозділу була направлена Укрпоштою претензія від 31.08.2021 за вих. № 193 з вимогою до відповідача сплатити заборгованість в повному обсязі (в тому числі і частину вартості поставленого товару у розмірі суми ПДВ - 74 000,00 грн.). Таким чином, вимога у розумінні ст. 530 ЦК України була пред`явлена і відповідачу, і його відокремленому підрозділу ще 31 серпня 2021 року. Проте, станом на день подання позовної заяви претензія Позивача від 31.08.2021 за вих. № 193 залишилася без задоволення та без відповіді ДП «НАЕК «Енергоатом». В той же час, ТОВ «ТПО «Аріста» отримало відповідь на претензію від ВП «Запорізька АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» від 04.10.2021 за вих. № 28-23/24377. Також зазначив, що зі змісту відзиву на позовну заяву вбачається, що ВП «Запорізька АЕС» не заперечує факт поставки товару ТОВ «ТПО «Аріста» за договором про закупівлю товару № 53-121-13-21-10110 від 04.03.2021. Що стосується обґрунтувань ВП «Запорізька АЕС» щодо безпідставності вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних витрат, зазначив, що такі обґрунтування є безпідставними, оскільки ґрунтуються лише на відсутності обов`язку ВП ЗАЕС сплачувати частину вартості товару в розмірі суми ПДВ - 74 000,00 грн. Проте, такий обов`язок ВП «Запорізької АЕС» на момент подання позовної заяви був таким, що виник. З урахуванням викладеного, позивач просить суд позов задовольнити.

Також відповідач підтримав доводи викладені у письмових запереченнях на відповідь на відзив від 17.05.2023 пояснивши, що після відкриття провадження у справі №908/3876/21, відповідач частково в загальній сумі 230 159,10 грн. виконав грошове зобов`язання за вказаним договором, а отже в цій частині провадження у справі №908/3876/21 підлягає закриттю, в зв`язку з відсутністю предмета спору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України. Відповідач посилаючись на постанову НБУ «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» від 24.02.2022 №18 та постанову КМУ «Про застосування заборони ввезення товарів з Російської Федерації» від 09.04.2022 №426 зазначає, Закон України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» зазначає, що фінансові операції, пов`язані з оплатою за договорами поставки товарів виробництва рф, підлягають фінансовому моніторингу та мають високий ризик відмови від проведення такої фінансової операції з можливим подальшим повідомленням відповідних органів про спробу їх здійснення. Виробником товару за договором є ТОВ «Сода Хлорат» - РФ (п. 1.3 договору), ідентифікаційний код: ; адреса: 618400, РФ, Пермський край, Березники, Чуртанське ш, д. 3. 29.04.2021 - виконане повністю зобов`язання з поставки товару за договором на загальну суму 444 000,00 грн. В січні і лютому 2022 року частково в загальному розмірі 230 159,10 грн. - виконане грошове зобов`язання за договором. 213 840,90 грн. - залишок суми невиконаного грошового зобов`язання за договором (444 000,00 грн. - 230 159,10 грн. = 213 840,90 грн.). З залишку суми невиконаного грошового зобов`язання за договором 213 840,90 грн.: 178 200,75 грн. - вартість товару в розмірі суми без ПДВ та 35 640,18 грн. - вартість товару в розмірі суми ПДВ (178 200,75 грн. + 35 640,15 грн. = 213 840,90 грн.). Оплата за поставлений товар здійснюється протягом шістдесяти календарних днів з дати поставки повного обсягу товару (п. 3.2 договору), відповідно, в розумінні норм частини 1 статті 530 ЦК України, строк виконання цього грошового зобов`язання (178 200,75 грн.) - встановлений. Оплата Відповідачем/Покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації Позивачем/Постачальником належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (п. 3.3 договору), відповідно, в розумінні норм частини 2 статті 530 ЦК України, строк виконання цього грошового зобов`язання (35 640,15 грн.) - не встановлений. Щодо нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат, то позивач нарахував три проценти річних (6 751,23 грн.) та інфляційні втрати (13 454,10 грн.) за період: до моменту звернення з позовом (30.12.2021) та до часу виконання грошового зобов`язання за договором (січень - лютий 2022 року) на загальну суму грошового зобов`язання за договором (444 000,00 грн.) без урахування того, що відповідно до його умов (п.п. 3.2 і 3.3) та норм статті 530 ЦК України: строк виконання грошового зобов`язання з оплати частини вартості товару в розмірі суми без ПДВ (370 000,00 грн.) - встановлений, а частини вартості товару в розмірі суми ПДВ (74 000,00 грн.) - не встановлений. На підставі викладеного, відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити.

Наявні матеріали дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 04.03.2021 між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" ДП "НАЕК "Енергоатом" (далі - Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-промислове об`єднання "Аріста" (далі - Постачальник) укладено договір про закупівлю товару №53-121-13-21-10110, відповідно до п. 1.1. якого, Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити товар, перелік якого викладено у п.1.1. договору. Предметом закупівлі по цьому договору є калій гідроокис (калій їдкий).

У пункті п.1.2. договору передбачено, що строк поставки Товару: березень-квітень 2021.

Відповідно до п.3.1 договору вартість товару за договором 370 000,00 грн., крім того ПДВ 20% 74 000,00 грн., загальна вартість складає 444 000,00 грн.

Згідно п. 3.2. договору, оплата за поставлений товар здійснюється протягом 60 календарних днів з дати поставки повного обсягу товару, визначеного в п.1.1. договору, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.

Відповідно до п. 3.3. договору, оплата Покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації Постачальником належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН).

В п. 4.1 договору передбачено, що поставка товару на умовах DDP м. Енергодара, відповідно до правил ІНКОТЕРМС 2010. Вантажоодержувач Запорізьке відділення ВП «Складське господарство», склад №2.

Згідно з п. 4.4 договору, Постачальник зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі та зареєструвати її в ЄРПН у строки, визначені для реєстрації податкової накладної чинним законодавством з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги». Електронна адреса Покупця для листування в рамках адміністрування ПДВ: .

Постачальник зобов`язується вказувати в податковій накладній позначення, одиниці вимірювання товару, що надається за договором, згідно з вимогами "Класифікатору системи позначень одиниць вимірювання та обліку", ДК 011-96, затвердженого наказом Держстандарту України від 09.01.1997р. № 8.

Відповідно до п. 7.1. договору, у випадку неналежного виконання або невиконання сторонами зобов`язань за договором сторони несуть майнову відповідальність відповідно до діючого законодавства України.

Згідно з п.п. 10.1, 10.2 договору всі спори, які можуть виникнути з даного договору або з приводу договору, сторони спробують вирішити шляхом переговорів. Досудовий порядок врегулювання спорів між сторонами є обов`язковим.

Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами і діє до 10.03.2022 (п. 12.1).

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

У ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характер)' па користь іншого суб`єкта (викопати роботу, передати майно, сплатити троїш, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) мас право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, викопати роботу, падати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії. а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або ін. подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або випливає з характеру відносин сторін.

За приписами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 662 ЦК України унормовано, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, на підставі вказаних вище дій позивача, який поставив товар, та дій відповідача, який цей товар прийняв, у сторін виникли взаємні права та обов`язки: у позивача - право вимагати оплати за поставлений товар, а у відповідача - обов`язок сплатити вартість отриманого товару.

За приписами ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 ст. 530 ЦК України, щодо строку (терміну) виконання зобов`язання визначено, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на виконання п. 4.1. договору поставив відповідачу товар на загальну суму 444 000,00 грн., що підтверджується Видатковою накладною №140403 від 14.04.2021 та товарно-транспортною накладною №140403 від 14.04.2021. Вказаний товар без жодних зауважень прийнятий відповідачем.

Отже, відповідно до п. 3.2 договору, відповідач повинен був здійснити оплату за отриманий товар у строк до 14.06.2021 включно.

Відповідач у своїх заявах по суті справи підтвердив, що ним отримано зазначений товар на загальну суму 444 000,00 грн.

Судом встановлено, що після відкриття провадження у цій справі, ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі ВП "ЗАЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом" було здійснено часткове погашення заборгованості на суму 230 159,10 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №1178 від 13.01.2022 на суму 44 285,60 грн.; №3239 від 04.02.2022 на суму 20 000,00 грн.; №3260 від 07.02.2022 на суму 30 000,00 грн.; №3339 від 11.02.2022 на суму 15 873,50 грн.; №3407 від 14.02.2022 на суму 20 000,00 грн.; №3488 від 15.02.2022 а суму 100 000,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне провадження у справі №908/3876/21 в частині стягнення з відповідача уми основного боргу в розмірі 230 159,10 грн. закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Таким чином, з урахуванням здійснених відповідачем оплат, сума основного боргу відповідача перед позивачем становить 213 840,90 грн.

Разом з тим, відповідач вважає, що з залишку суми невиконаного грошового зобов`язання за договором 213 840,90 грн.: 178 200,75 грн. - вартість товару в розмірі суми без ПДВ та 35 640,18 грн. - вартість товару в розмірі суми ПДВ. Оплата за поставлений товар здійснюється протягом шістдесяти календарних днів з дати поставки повного обсягу товару (п. 3.2 договору), відповідно, в розумінні норм частини 1 статті 530 ЦК України, строк виконання цього грошового зобов`язання (178 200,75 грн.) - встановлений. Враховуючи положення п. 3.3 договору, відповідно, в розумінні норм частини 2 статті 530 ЦК України, строк виконання цього грошового зобов`язання (35 640,15 грн.) - не встановлений.

Однак, вказані твердження відповідача судом до уваги не приймаються, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 188.1. Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Згідно з підпунктом "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів та послуг.

Отже, податкова накладна, складена та зареєстрована в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до положень пункту 201.10 статті 210 Податкового кодексу України податкова накладна, складена та зареєстрована після 1 липня 2017 року в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

Якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених пунктом 201.1 цієї статті та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до пункту 201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин.

Квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування надсилається одночасно продавцю та покупцю платнику податку.

Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.

Відповідно до п.18 Постанови КМУ «Про затвердження порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних» №1246 від 29.12.2010 р. квитанція про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування, щодо яких прийнято рішення про їх реєстрацію, одночасно надсилається постачальнику (продавцю) та отримувачу (покупцю) - платнику податку. На момент прийняття у встановленому порядку рішення про реєстрацію або відмову у реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування щодо таких податкової накладної та/або розрахунку коригування проводяться перевірки, визначені пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого). За результатами таких перевірок формується квитанція про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування, яка надсилається платнику податку разом з відповідним рішенням.

Відповідно до п. 3.3. договору, оплата Покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації Постачальником належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН).

Зі змісту зазначеного пункту 3.3. договору вбачається, що Покупцем оплата частини вартості товару у розмірі суми ПДВ не може бути проведена раніше, ніж буде здійснена реєстрація Постачальником належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

В матеріалах справи міститься копія видаткової накладної № 140403 від 14.04.2021, копія податкової накладної від 14.04.2021 року № 74 та копія квитанції № 1 від 28.04.2021, яка підтверджує реєстрацію документа відповідно до вимог чинного законодавства. У вказаній квитанції зазначено, що «документ прийнято».

Станом на 14.06.2021 (останній день виконання зобов`язання Відповідачем) податкова накладна від 14.04.2021 № 74 була вже зареєстрована, а тому відповідач не мав перешкод, щоб виконати зобов`язання у повному обсязі та своєчасно.

Отже, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено виконання позивачем умов п. 4.4. договору в частині складання податкової накладної в електронній формі та її реєстрації в ЄРПН. Відповідач мав можливість перевірити стан реєстрації податкових накладних на офіційному сайті Державної податкової інспекції.

Суд зазначає, що положення договору, які визначають його ціну (вартість робіт), що підлягає сплаті Покупцем за отриманий товар, не розділяють вартість самого товару та суму ПДВ, що підлягає сплаті. Аналіз положень договору дає змогу суду дійти висновку, що сума податку на додану вартість в розмірі 74 000,00 грн., зазначена у п. 3.1. договору включається у загальну ціну товару, а саме в суму 444 000,00 грн., а тому сума ПДВ підлягає сплаті разом з сумою вартості товару.

Відповідач вважає, що договором строк (термін) виконання Відповідачем обов`язку з оплати частини вартості товару у розмірі ПДВ не встановлений, в даному випадку має бути застосовано приписи саме частини другої статті 530 ЦК України.

Положеннями частини першої статті 19 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

Дійсно, сторонами в пункті 10.2 договору встановлено, що досудовий порядок врегулювання спорів між сторонами є обов`язковим.

31.08.2021 ТОВ «ТПО «Аріста» на адресу Відповідача та його відокремленого підрозділу направлена претензія від 31.08.2021 за вих. № 193 з вимогою до відповідача сплатити заборгованість в повному обсязі, а саме 444 000,00 грн. з ПДВ суму основного боргу, 3% річних - 2 882,96 грн. та інфляційні втрати в сумі 1 332,89 грн., що разом становить 448 215,85 грн. на реквізити, зазначені у договору поставки №53-121-13-21-10110 від 04.03.2021.

Факт направлення зазначеної претензії підтверджується описом вкладення у цінний лист від 31.08.2021 та поштовою накладною №206 від 31.08.2021. Відповідно до роздруківки з офіційного сайту АТ «Укрпошта» за трекінгом №206 вбачається, що відправлення вручено - 02.09.2021.

ТОВ «ТПО «Аріста» отримало відповідь на претензію від ВП «Запорізька АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» від 04.10.2021 за вих. № 28-23/24377, в якій зазначено, що вказана вимога не підлягає задоволенню, оскільки є необґрунтованою та заборгованість ВП «ЗАЕС» перед ТОВ «ТПО «Аріста» за договором №53-121-13-21-10110 від 04.03.2021 в сумі 448 215,85 грн., відсутня. Крім того, при розрахунку суми претензії ТОВ «ТПО «Аріста» не враховано положення вказаного договору щодо умов і порядку оплати товару.

Отже, у вказаній претензії позивачем було виставлено відповідачу вимогу про сплату суми основного боргу, в тому числі й частину вартості поставленого товару у розмірі суми ПДВ - 74 000,00 грн.

Таким чином, вимога у розумінні ст. 530 ЦК України була пред`явлена і Відповідачу, і його відокремленому підрозділу ще 31.08.2021.

Проте, відповідачем зазначена претензія позивача від 31.08.2021 за вих. № 193 залишилась без задоволення та виконання.

Крім того, відповідач зазначив, що фінансові операції, пов`язані з оплатою за договорами поставки товарів виробництва рф, підлягають фінансовому моніторингу та мають високий ризик відмови від проведення такої фінансової операції з можливим подальшим повідомленням відповідних органів про спробу їх здійснення.

Постановою НБУ від 24.02.2022 №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» встановлено заборону здійснення видаткових операцій за рахунками резидентів рф/рб, за рахунками юридичних осіб (крім банків), кінцевими бенефіціарними власниками яких є резиденти рф/рб, з встановленими пунктом 15 цієї Постанови виключеннями.

Постановою КМУ від 09.04.2022 №426 «Про застосування заборони ввезення товарів з Російської Федерації» заборонено ввезення на митну територію України в митному режимі імпорту товарів з рф.

Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» передбачено здійснення суб`єктом первинного фінансового моніторингу (банками) фінансового моніторингу з метою запобіганню та протидії, зокрема, легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму, при цьому, банк зобов`язаний застосовувати ризик-орієнтовний підхід (у т.ч. норми ст. 18 цього Закону).

Зважаючи на вищевказані норми Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», листом НБУ від 05.04.2022 №25-0005/25858 «Про особливості здійснення заходів щодо імпортних операцій клієнтів» була оприлюднена інформація про зупинення видаткових фінансових операцій в яких наявні ознаки, в тому числі, щодо поставки в Україну продукції виробництва рф, за договорами, укладеними з резидентами рб, оскільки, в зазначених фінансових операціях можлива наявність ознак: приховування реального вигодонабувача-резидента рф; зміни її учасників з метою виведення коштів на користь резидента рф; маскування уникнення санкцій, застосованих до резидентів рф, через використання підконтрольних рф резидентів інших країн.

Вказані вище твердження відповідача судом до уваги не приймаються, оскільки, дійсно у п. 1.3 договору сторонами визначено, що виробником товару за договором є ТОВ «Сода Хлорат» - РФ.

Разом з тим, суд зазначає, що вказаний товар був отриманий відповідачем ще 14.04.2021, останній день оплати за отриманий товар настав ще 14.06.2021, тобто вказані зобов`язання між сторонами виникли ще у 2021 році, тобто до 24.02.2022, з якої введено в Україні воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Позивач є резидентом України, жодних доказів будь-якого віднесення до осіб, передбачених у Законі України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» та Постанові НБУ від 24.02.2022 №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» відповідач не надав, а також доказів на підтвердження намагання здійснити оплату за зазначеним договором та відмови фінансової установи від проведення такої оплати.

Отже, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що останній день для здійснення оплати за отриманий товар за видатковою накладною № 140403 від 14.04.2021 - 14.06.2021.

Однак, відповідачем не надано належних та допустимих доказів сплати за отриманий товар на суму 213 840,90 грн., а тому заявлені позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за договором поставки №53-121-13-21-10110 від 04.03.2021 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання, позивачем нараховано 3 % річних за період з 15.06.2021 по 16.12.2021 на суму 6 751,23 грн. та інфляційні втрати за період з червня 2021 по листопад 2021 на суму 13 454,10 грн.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач зазначив, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат здійснено на суму 444 000,00 грн. без урахування того, що відповідно до умов п.п. 3.2 і 3.3 договору та норм статті 530 ЦК України: строк виконання грошового зобов`язання з оплати частини вартості товару в розмірі суми без ПДВ (370 000,00 грн.) - встановлений, а частини вартості товару в розмірі суми ПДВ (74 000,00 грн.) - не встановлений.

Однак, судом вказані твердження відповідача до уваги не приймаються, оскільки як вже зазначено вище, останній день виконання зобов`язання з оплати за отриманий товар на суму 444 000,00 грн., до якої включено суму ПДВ 74 000,00 грн., настав 14.06.2021.

Контррозрахунку 3% річних та інфляційних втрат відповідачем суду не надано.

Суд перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи "Законодавство" зазначає, що він є вірним, відповідає вимогам законодавства, а отже 3 % річних в сумі 6 751,23 грн. та інфляційні втрати в сумі 13 454,10 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

Також у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

З огляду на викладене, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Суд зазначає, що оскільки цей спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, а саме ним більше ніж два роки не було здійснено оплати за отриманий товар, то відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору незалежно від результатів вирішення спору, покладаються повністю на відповідача.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу розмірі 6 000,00 грн.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 ст. 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно зі ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. (ч. 1) За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. (ч. 2)

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3)

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. (ч. 4)

Частиною 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 161 ГПК України, при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Як вбачається з позовної заяви 16.12.2021, у відповідності до п. 9 ч. 3 ст. 162 ГПК України, ТОВ «ТПО «Аріста» зазначило, що позивач поніс судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви у розмірі 6 963,08 грн. та 6 000,00 грн. витрат на правову допомогу.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Зі змісту ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З матеріалів справи вбачається, що 24.08.2021 між адвокатом Купрацевич Ю.Г. та ТОВ «ТПО «Аріста» (далі - Клієнт) укладено договір №03/02/2021 про надання правової допомоги.

Відповідно до пункту 4.2. договору вартість послуг Адвоката залежить від об`єму наданих послуг Клієнту та остаточно визначається в Акті приймання-передачі послуг з надання правової допомоги.

Згідно з п. 4.3. договору Клієнт протягом двох робочих днів з моменту отримання від адвоката рахунку сплачує вартість гонорару.

Підтвердженням факту надання адвокатом послуг є акт приймання-передачі послуг з надання правової допомоги, підписаний сторонами. (п. 4.4. договору).

В Акті приймання-передачі послуг з надання правової допомоги від 17.12.2021, складеного між Адвокатом та Клієнтом визначена загальна вартість наданих послуг у розмірі 6 000,00 грн., що складається з 4 етапів надання послуг, а саме:

1. Вивчення документів, наданих Клієнтом (договору поставки, первинних бухгалтерських документів, виявлення неузгодженостей, ризикових умов для Клієнта - 500,00 грн.

2. Консультація Клієнта: надання детальних роз`яснень Клієнту щодо порядку досудового врегулювання спору, порядку звернення до суду, процедури подання позову та його розгляду, сплати судового збору - 500,00 грн.

3. Складання претензії щодо невиконання контрагентом договірних зобов`язань, підрахунок штрафних санкцій - 1 500,00 грн.

4. Позовна робота - складання позовної заяви про стягнення заборгованості - 3 500,00 грн.

ТОВ «ТПО «Аріста» згідно рахунку від 17.12.2021 здійснило оплату на користь адвоката Купрацевич Ю.Г. за надані адвокатські послуги на підставі договору про надання правової допомоги №03/02/2021 від 24.08.2021 в сумі 6 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2800 від 17.12.2021.

В матеріалах справи містяться копія ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії КС №695573 від 24.08.2021, виданого адвокату Купрацевич Ю.Г. щодо представництва інтересів у Господарському суді Запорізької області - ТОВ «ТПО «Аріста», копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 8075/10 від 18.07.2019, виданого Купрацевич Ю.Г.

Представник відповідача проти задоволення клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу заперечив зазначивши, що позов з вимогами про стягнення заборгованості за одним простим договором поставки товару, а також про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на прострочене грошове зобов`язання, не є складним і не потребує значного часу виконання як юридичної, так і технічної роботи, оскільки не вимагає додаткового вивчення й аналізу законодавства України і судової практики. Для нарахування на грошове зобов`язання сум трьох процентів річних та інфляційних втрат не потрібні спеціальні знання, ці розрахунки здійснені за допомогою «Калькулятора штрафів», розміщеного у вільному доступі в мережі Інтернет. Справа №908/3876/21 не обтяжена значною кількістю доказів. Усі, без винятку, докази якими обґрунтовані позовні вимоги у справі №908/3876/21, є в наявності у Позивача, як сторони (Постачальника) за договором. Таким чином, заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн., відповідно до попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат є неспівмірними із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України). Отже не вимагається виконання значного обсягу юридичної та технічної роботи для того, щоб за одним простим договором поставки товару обґрунтувати і викласти підстави та вимоги про стягнення вартості товару (основної заборгованості) і про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат. На підставі викладеного, вважає, що оплата правничої допомоги адвоката, яка підлягає розподілу між сторонами має бути зменшена до 1 000,00 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Верховний Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вказала колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Викладена правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного суду, викладеною у постанові від 08.04.2020 у справі №908/2685/19.

У додатковій постанові Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 916/1777/19 зазначено, що вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі. Чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань. Чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами. Та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

У постанові Верховного Суду від 02.10.2019 № 211/3113/16-ц вказано, що у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, може братися до уваги, зокрема - і вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні.

Окрім того, у постанові Верховного Суду від 09.04.2019 по справі № 826/2689/15, зокрема, також зазначено, що чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості, а тому сторона не повинна надавати докази на підтвердження обґрунтованості ринкової вартості послуг.

Судом встановлено, що відповідно до детального опису послуг, наданих адвокатом згідно договору про надання правової допомоги від 24.08.2021 №03022021 від 17.12.2021, вартість цих послуг становить 6000,00 грн. Також згідно Акту приймання-передачі послуг з надання правової допомоги від 17.12.2021, складеного між адвокатом Купрацевич Ю.Г. та ТОВ «ТПО «Аріста» загальна вартість наданих адвокатських послуг становить 6 000,00 грн.

Також суд зазначає, що спірні правовідносини між сторонами у справі виникли ще у 2021 році та у зв`язку із невиконанням саме відповідачем своїх зобов`язань щодо здійснення своєчасної оплати за отриманий товар.

Вказані вище доводи відповідача судом до уваги не приймаються, оскільки заявлена до стягнення сума витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 6 000,00 грн. є співмірною у порівнянні з предметом позову про стягнення суми 464 205,33 грн., відповідає критеріям реальності та розумності розміру таких витрат, а отже суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 6 000,00 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 76-79, 86, 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, ст.ст. 233, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ) в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (вул. Промислова, буд. 133, м. Енергодар, Запорізька область, 71503; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-промислове об`єднання "Аріста" (юридична адреса: вул. Дегтярівська, буд. 21, м. Київ, 04119; поштова адреса: а/с 22, м. Київ, 04119; ) суму основного боргу за договором №53-121-13-21-10110 від 04.03.2021 в розмірі 213 840 (двісті тринадцять тисяч вісімсот сорок) грн. 90 коп., 3% річних в сумі 6 751 (шість тисяч сімсот п`ятдесят одна) грн. 23 коп., інфляційні втрати в сумі 13 454 (тринадцять тисяч чотириста п`ятдесят чотири) грн. 10 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 6 963 (шість тисяч дев`ятсот шістдесят три) грн. 08 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 (шість тисяч) грн. 00 коп. Видати наказ після набрання рішенням чинності.

3. Закрити провадження у справі №908/3876/21 в частині стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ) в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (вул. Промислова, буд. 133, м. Енергодар, Запорізька область, 71503; ) суми основного боргу за договором №53-121-13-21-10110 від 04.03.2021 в розмірі 230 159 (двісті тридцять тисяч сто п`ятдесят дев`ять) грн. 10 коп. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Повне рішення складено: 31.07.2023.

Суддя К.В.Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.