ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" серпня 2023 р. Справа№ 920/347/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Демидової А.М.

Корсака В.А.

при секретарі судового засідання Алчієвій І.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

на ухвалу Господарського суду Сумської області від 24.05.2023

за заявою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам

у справі № 920/347/22 (суддя: Резніченко О.Ю.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вабрі-С»

про стягнення 140582472 грн 10 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Сумської області від 12.10.2022 у справі № 920/347/22 позов задоволено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вабрі-С" на користь Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" 104999992 грн 80 коп. основного боргу, 18382190 грн 52 коп. пені, 15620973 грн. 82 коп. інфляційних втрат, 1579314 грн 96 коп. 3 % річних, 868350 грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

25.01.2023 судом було видано відповідний наказ.

07.04.2023 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. подано до суду заяву № 70962947/6 від 28.03.2023 про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 24.05.2023 у справі № 920/347/22 у задоволенні заяви державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам по справі № 920/347/22 (Вх. №1221 від 07.04.2023) відмовлено повністю; повернуто ПАТ "Укртатнафта" оригінали документів, надані для огляду в судовому засіданні: 1. оригінали актів виконаних робіт (наданих послуг) №1/02 від 28.02.2022, №1/03 від 31.03.2022, №1/04 від 30.04.2022, №1/05 від 31.05.2022, №1/06 від 30.06.2022, №1/07 від 31.07.2022, №1/08 від 31.08.2022 - 7 арк.; 2. оригінали актів на компенсацію витрат №1/02 від 28.02.2022, №1/03 від 31.03.2022, №1/04 від 30.04.2022, №1/05 від 31.05.2022, №1/06 від 30.06.2022, №1/07 від 31.07.2022, №1/08 від 31.08.2022-7 арк.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, ПАТ "Укрнафта" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Сумської області від 24.05.2023 у справі № 920/347/22 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву державного виконавця № 70962947/6 від 28.03.2023 та звернути стягнення на грошові кошти, що належать ТОВ "Вабрі-С" у розмірі 1 928 509,87 грн та перебувають у розпорядженні ПАТ "Укртатнафта" з метою виконання наказу Господарського суду Сумської області від 25.01.2023 № 920/347/22.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала суду першої інстанції є протиправною та такою, що прийнята всупереч та без врахування чинного законодавства та практики Верховного Суду. Скаржник зазначає, що заборгованість ПАТ «Укртатнафта» перед ТОВ «Вабрі-С» не є оспорюванню з боку ПАТ «Укртатнафта», що підтверджується наданою останнім довідкою за підписом головного бухгалтера. Зауважує, що договір комісії є підписаним та виконаним сторонами (ТОВ «Вабрі-С» та ПАТ «Укртатнафта»), що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а тому висновки суду першої інстанції щодо непідтвердженості беззаперечності заборгованості ПАТ «Укртатнафта» перед ТОВ «Вабрі-С» є помилковими.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.06.2023 апеляційна скарга у справі № 920/347/22 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Шапран В.В., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2023 вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на ухвалу Господарського суду Сумської області від 24.05.2023 відкладено до надходження матеріалів справи № 920/347/22 до Північного апеляційного господарського суду та витребувано з Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/347/22.

До Північного апеляційного господарського суду від Господарського суду Сумської області, на виконання вимог ухвали апеляційного суду від 22.06.2023, надійшли матеріали справи № 920/347/22.

У зв`язку з перебуванням на лікарняному судді Владимиренко С.В., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.07.2023, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Шапран В.В., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.07.2023 справу № 920/347/22 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на ухвалу Господарського суду Сумської області від 24.05.2023 прийнято до провадження визначеним складом суду; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на ухвалу Господарського суду Сумської області від 24.05.2023 у справі № 920/347/22; розгляд апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на ухвалу Господарського суду Сумської області від 24.05.2023 у справі № 920/347/22 призначено на 07.08.2023; запропоновано учасникам судового процесу подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали.

21.07.2023 на адресу суду надійшли письмові пояснення ПАТ «Укртатнафта», в яких останнє підтверджує свою заборгованість перед ТОВ «Варбі-С» за надані комісійні послуги та компенсацію транспортних послуг згідно договору комісії №359/11/2118 від 01.02.2022 в сумі 1 928 509,87 грн.

Також, 02.08.2023 ТОВ «Варбі-С» подало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. Свої доводи обґрунтовує тим, що відносини між ПАТ «Укртатнафта» та ТОВ «Вабрі-С» не були предметом дослідження у справі № 920/347/22 та є спірними. Наголошує, що у ТОВ «Варбі-С» та ПАТ «Укртатнафта» відсутній оригінал договору комісії № 359/11/2118 від 01.02.2021 з додатками.

07.08.2023 на електронну адресу суду надійли письмові пояснення, в яких ПАТ «Укрнафта» вказує на те, що ПАТ «Укртатнафта» підтверджує наявність заборгованості перед ТОВ «Варбі-С» в розмірі 1928509,87 грн, а тому наявні всі правові підстави для задоволення заяви державного виконавця про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам.

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді Шапрана В.В., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2023, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Корсак В.А., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.08.2023 справу № 920/347/22 за апеляційної скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на ухвалу Господарського суду Сумської області від 24.05.2023 прийнято до провадження визначеним складом суду.

Представники ПАТ «Укрнафта» та ПАТ «Укртатнафта» в судовому засіданні 07.08.2023 вимоги апеляційної скарги підтримали, просили ухвалу суду першої інстанції скасувати та задовольнити заяву про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам.

Представник відповідача в судовому засіданні 07.08.2023 проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив її залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Представник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в судове засідання 07.08.2023 не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому процесуальним законодавством порядку, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання прав сторін на судовий розгляд справи упродовж розумного строку, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи те, що явка представників сторін обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, який повідомлений про судовий розгляд справи в апеляційному порядку.

За змістом п. 28 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, чи нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Згідно ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.04.2023 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. (далі за текстом - ДВС) подано до суду заяву №70962947/6 від 28.03.2023 про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам (вх. №1221).

У заяві ДВС просить суд надати дозвіл на звернення стягнення на грошові кошти Публічного акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «УКРТАТНАФТА» (код 00152307) у розмірі 1928509,87 грн., з метою виконання наказу Господарського суду Сумської області від 25.01.2023 №920/347/22 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вабрі-С» (майдан Незалежності, буд. 3/1, каб. 106, м. Суми, 40000, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (пров. Несторівський, 3-5, м. Київ, 04053, код ЄДРПОУ 0013592 грн 80 коп. основного боргу, 18382190 грн 52 коп. пені, 15620973 грн. 82 коп. інфляційних втрат, 1579314 грн 96 коп. 3% річних, 868350 грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

У силу приписів ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" передбачено обов`язковість виконання судових рішень, невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист та охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Примусове виконання судових рішень здійснюється відповідно до умов та порядку, передбачених Законом України "Про виконавче провадження" (тут і надалі у редакції, чинній на час подання заяви стягувачем) у статті 1 якого визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання, зокрема, судових рішень, є сукупністю дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів").

Отже, реальна спрямованість дій державного/приватного виконавця (далі - виконавець) на досягнення мети виконавчого провадження - виконання судового рішення - є одним з критеріїв оцінки законності, обґрунтованості, доцільності та ефективності виконавчих чи процесуальних дій виконавця та ініційованих ним процедур.

Статтею 53 Закону України "Про виконавче провадження", якою регламентовано окремі повноваження виконавця, передбачено, що він має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб.

На належні боржникові у разі передачі від інших осіб кошти, що перебувають на рахунках у банках та інших фінансових установах, стягнення звертається виконавцем на підставі ухвали суду в порядку, встановленому цим Законом (частина четверта 53 Закону України "Про виконавче провадження").

Отже, реалізуються зазначені повноваження виконавця на підставі судового рішення, ухваленого в порядку визначеному процесуальним законом, зокрема у виконавчому провадженні з виконання наказів господарського суду відповідно до статті 336 ГПК України, що регламентує вирішення цього питання господарським судом як за заявою виконавця, так і стягувача.

У цій судовій процедурі процесуальний закон, визначаючи її ініціатора, у статті 336 ГПК України ототожнює виконавця та стягувача, презюмуючи єдність їх мети у застосуванні цього заходу.

За змістом статті 336 ГПК України, суд, що розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача або державного чи приватного виконавця звернути стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили. Заява розглядається судом протягом десяти днів з дня її надходження. Суд розглядає заяву про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, в судовому засіданні з викликом такої особи та учасників справи, проте їх неявка не перешкоджає розгляду справи за умови належного їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. За заявою стягувача суд може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили. Про задоволення заяви про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, або про відмову у її задоволенні суд постановляє ухвалу. У разі задоволення заяви судове рішення може бути виконано шляхом звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі в межах заборгованості такої особи перед боржником. Звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, є підставою для визнання виконавчого документа, за яким боржник виступає стягувачем, таким, що не підлягає виконанню в розмірі стягнутої суми.

Щодо застосування зазначених вище норм Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі № 910/7023/19 сформовано правовий висновок за яким, особа, яка має заборгованість перед боржником, що не оспорюється нею або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили, набуває статусу боржника саме у виконавчому провадженні, розпочатому виконавцем на виконання судового рішення, в силу ухвали суду про задоволення заяви стягувача, а не в межах окремих майнових відносин між стягувачем та такою особою.

Колегія суддів зауважує, що під час розгляду заяви про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, відповідно до статті 336 ГПК України предметом дослідження суду має бути факт наявності заборгованості, що повинен підтверджуватись доказами, які відповідають вимогам статей 76-79 ГПК України, зокрема, це може бути відповідне рішення суду та факт беззаперечності заборгованості особи, якій належать кошти, на які виконавець просить звернути стягнення.

Послідовна та стала правова позиція щодо предмета дослідження у цій категорії справ щодо застосування положень статті 336 ГПК України висловлена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.04.2020 у справі № 910/5300/17, постановах Верховного Суду від 23.07.2018 у справі № 925/1048/17, від 11.09.2019 у справі № 902/1260/15, від 01.08.2019 у справі № 927/313/18, від 06.02.2020 у справі № 913/381/18.

Так, на підтвердження факту наявності заборгованості ПАТ «Укртатнафта» перед ТОВ «Вабрі-С» у розмірі 1928509 грн 87 коп. учасниками справи подано наступні докази:

- договір комісії №359/11/2118 від 01.02.2022 між ПАТ «Укртатнафта» та ТОВ «Вабрі-С» (копія);

- специфікації до договору комісії від 01.02.2022 від 17.03.2022, 26.03.2022, 01.04.2022, 04.04.2022, 01.05.2022, 01.06.2022, 01.07.2022, 01.08.2022, 01.09.2022, 01.10.2022 (копії);

- акти на компенсації витрат до договору комісії №1/07 від 31.07.2022 на суму 943523 грн 54 коп., №1/08 від 31.08.2022 на суму 1719638 грн 77 коп. (копії);

- акт виконаних робіт (наданих послуг) №1/08 від 31.08.2022 на суму 82602 грн 20 коп. (копія);

- лист ПАТ «Укртатнафта» до ПАТ «Укрнафта» №14/02-585 від 23.03.2023 про кредиторську заборгованість (копія);

- довідку ПАТ «Укртатнафта» щодо оперативної кредиторської заборгованості станом на 15.03.2023 (копія);

- копії актів виконаних робіт до договору комісії №№1/02-1/08 на загальну суму 258000 грн 01 коп.;

- копії актів на компенсацію витрат до договору комісії №№1/02-1/08 на загальну суму 4470509 грн 77 коп.

Також була подана копія платіжної інструкції №80129 від 30.09.2022 на перерахування ТОВ «Вабрі-С» від ПАТ «Укртатнафта» 2800000 грн 00 коп. із призначенням платежу «Оплата за послуги зг. договору 359/11/2118 від 01.02.22 р. ПДВ 20% 466666,67 грн.».

Крім цього, подана копія звітів комісіонера №1/02-1/08 про реалізацію нафтопродуктів згідно договору комісії (т.2., а.с. 29-32).

На копіях договору та звітів у наявності підписи та печатки ТОВ «Вабрі-С» та ПАТ «Укртатнафта».

Представник ПАТ «Укртатнафта» під час розгляду справи судом першої інстанції надавав усні пояснення, що договір та звіти комісіонера були підписані представниками ТОВ «Вабрі-С» та ПАТ «Укртатнафта» за допомогою засобів електронного зв`язку.

Разом з тим, місцевий господарський суд, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, критично оцінив пояснення представника ПАТ «Укртатнафта» з огляду на наступне.

Правове регулювання правовідносин у сфері укладення електронних правочинів та електронних договорів здійснюється головним чином за допомогою Цивільного та Господарського кодексів України, Законів «Про електронну комерцію» та «;Про електронні документи та електронний документообіг».

Визначення терміну «електронний договір» міститься у п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до зазначеної норми, електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Зазначене визначення схоже за змістом з визначенням терміну «договір» у ст. 626 Цивільного кодексу України, різниця полягає лише в електронній формі укладення.

Електронна форма договору полягає в інформації, яка зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Воля сторін на укладення такого договору виражається за допомогою засобів електронного зв`язку.

Електронні договори та електронні правочини можуть укладатися в інформаційно-телекомунікаційних системах (системи, які виконують обробку інформації під час укладення електронного правочину, наприклад, інтернет-магазин) чи за допомогою обміну електронними документами та листами (ст. 207 Цивільного кодексу України). Щодо господарських договорів, то ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України допускає їх укладення у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення такого виду договорів.

Законодавець вирізняє можливість створення електронного договору у вигляді окремого електронного документа та можливість висловлення власної волі на здійснення правочину за допомогою засобів електронної комунікації, таких як надсилання електронних листів та повідомлень.

З наведеного можна зробити висновок, що національне законодавство передбачає можливість укладення договорів у електронній формі. Електронний договір має містити усі істотні умови, встановлені чинним законодавством для такого виду договорів.

Однією з умов належного укладення електронного договору є його підписання.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», підписати електронний правочин можна за допомогою:

-Електронного підпису;

-Електронно-цифрового підпису;

-Електронного підпису одноразовим ідентифікатором;

-Аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Визначення наведених підписів міститься у ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію».

У контексті наведеного, колегія суддів звертає увагу на те, що ПАТ «Укртатнафта» не надано доказів підписання договору комісії за допомогою засобів електронного зв`язку відповідно до зазначених вище приписів законодавства.

Крім того, у судовому засіданні 07.08.2023 представник ПАТ «Укртатнафта» зазначив про відсутність можливості надати для огляду оригінал договору, оскільки йому не відомо місце його знаходження на даний момент.

Також, 18.05.2023 до Господарського суду Сумської області від ПАТ «Укртатнафта» надійшли оригінали доказів, а саме:

1. акт виконаних робіт (наданих послуг) №1/02 від 28.02.2022 на суму 43,50 грн;

2. акт виконаних робіт (наданих послуг) №1/03 від 31.03.2022 на суму 25545,40грн;

3. акт виконаних робіт (наданих послуг) №1/04 від 30.04.2022 на суму 70498,80грн;

4. акт виконаних робіт (наданих послуг) №1/05 від 31.05.2022 на суму 22908,90 грн;

5. акт виконаних робіт (наданих послуг) №1/06 від 30.06.2022 на суму 14570,30 грн;

6. акт виконаних робіт (наданих послуг) №1/07 від 31.07.2022 на суму 41831,00 грн;

7. акт виконаних робіт (наданих послуг) №1/08 від 31.08.2022 на суму 82602,20 грн;

8. акт на компенсацію витрат №1/02 від 28.02.2022 на суму 345,56 грн;

9. акт на компенсацію витрат №1/03 від 31.03.2022 на суму 230521,69 грн;

10. акт на компенсацію витрат№1/04 від 30.04.2022 на суму 712 319,88 грн;

11. акт на компенсацію витрат №1/05 від 31.05.2022 на суму 420057,59 грн;

12. акт на компенсацію витрат №1/06 від 30.06.2022 на суму 444 102,74 грн;

13. акт на компенсацію витрат№1/07 від 31.07.2022 на суму 943 523,54 грн;

14. акт на компенсацію витрат №1/08 від 31.08.2022 на суму 1719 638,77 грн.

Під час дослідження та візуального огляду поданих оригіналів доказів місцевий господарський суд встановив, що на всіх оригіналах від імені комітента (ПАТ «Укртатнафта») підпис Пінчука А.І. виконано за допомогою факсиміле.

Вкзані обставини також не заперечувались учасниками справи під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису допускається у випадках, встановлених законом або за письмовою згодою сторін у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У той же час, оригіналу договору комісії №359/11/2118 від 01.02.2022 для огляду в судовому засіданні не подано, що позбавило суд можливості перевірити правомірність використання факсимільного підпису на поданих ПАТ «Укртатнафта» актах.

Відповідно до ч.6 ст. 91 ГПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.

Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Колегія суддів наголошує, що судом апеляційної інстанції також витребовувався оригінал договору комісії №359/11/2118 від 01.02.2022, однак такий договір наданий для огляду так і не був.

Поряд з викладеним, представник ТОВ «Вабрі-С» категорично заперечував проти наявності у товариства підписаного договору та специфікацій до договору з боку уповноважених осіб ТОВ «Вабрі-С». Також він заперечує проти розміру заборгованості ПАТ «Укртатнафта» перед ТОВ «Вабрі-С» у сумі 1928509 грн 87 коп. та зазначає, що за даними ТОВ «Вабрі-С» розмір заборгованості є іншим, хоча і не вказує який саме розмір заборгованості наявний у ПАТ «Укртатнафта» за відомостями відповідача.

З урахуванням вказаного вище в сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про непідтвердженість поданими доказами беззаперечності розміру заборгованості ПАТ «Укртатнафта» перед ТОВ «Вабрі-С», що є підставою для відмови у задоволенні заяви державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що ухвала суду першої інстанції є протиправною та такою, що прийнята всупереч та без врахування чинного законодавства та практики Верховного Суду, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, ухвала Господарського суду Сумської області від 24.05.2023 у справі № 920/347/22 відповідає загальним вимогам, встановленим статтям 234, 336 ГПК України, а тому правових підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Судові витрати, що пов`язані із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта (позивача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на ухвалу Господарського суду Сумської області від 24.05.2023 у справі № 920/347/22 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Сумської області від 24.05.2023 у справі № 920/347/22 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені стороною у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» .

4. Справу № 920/347/22 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 09.08.2023.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді А.М. Демидова

В.А. Корсак