СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2023 року м. Харків Справа № 917/344/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Стойка О.В., суддя Попков Д.О., суддя Істоміна О.А., розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Консорціуму "Союз Буд, м.Полтава на рішення господарського суду Полтавської області у справі №917/344/23 від 08.05.2023 року,

за позовом - Приватного підприємства "Будтранс-груп, м. Харків,

до - Консорціуму "Союз Буд, м.Полтава,

про - стягнення 121 047,92 грн, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023р. Приватне підприємство "Будтранс-груп, м. Харків (далі-Позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Консорціуму "Союз Буд, м.Полтава (далі- Відповідач) про стягнення останнього на користь Позивача 121 047,92 грн. основного боргу, 2 684,00 грн. витрат по сплаті судового збору та 13 440,00 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням господарського суду Полтавської області у справі №917/344/23 від 08.05.2023 року позов задоволено.

Відповідач, не погодившись з вищезазначеним рішенням, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційної скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13 440,00грн. гривень та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з Відповідача на користь Позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 684,00грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Відповідач зазначає, що стягнута судом першої інстанції сума на професійну правничу допомогу у розмірі 13 440,00грн. не може вважатись обґрунтованою та пропорційною, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат, оскільки, окрім складення позовної заяви, адвокатом Позивача не здійснювалось жодних дій щодо його представництва у суді першої інстанції.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду у справі №917/344/23 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Позивача на означене судове рішення та встановлено строк учасникам справи для надання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи у строк до 21.06.2023р. (включно). Вказаною ухвалою повідомлено учасників справи про розгляд апеляційної скарги без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в світлі частини 10 статті 270 ГПК України, оскільки ціна позову в означеній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У відзиві на апеляційну скаргу Позивач заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважаючи, що суд першої інстанції вірно встановив суму витрат на правову допомогу, а Відповідач, в свою чергу, не скористався наданим йому правом подати клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Також, через канцелярію Східного господарського суду 28.06.2023р. від Відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, однак судова колегія залишає його без розгляду, оскільки останнє надане до суду з пропуском строку, а питання щодо його поновлення Відповідачем не порушувалось.

Враховуючи положення ч. ч. 13, 14 ст. 8 ГПК України, фіксація розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) не здійснюється.

З урахуванням Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14.03.2022 №133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-IX, Указом від 18.04.2022 №259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-IX, Указом від 17.05.2022 №341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 22.05.2022 №2263-IX, Указом від 12.08.2022 №573/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 15.08.2022 №2500-IX, Указом від 06.02.2023 року № 58/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 07.02.2023 року №2915-IX), дана постанова винесена в межах розумних строків.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення господарського суду підлягає зміні в частині розподілу судових витрат - відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, виходячи з наступного.

Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені та сторонами не заперечуються наступні обставини:

укладення в усній формі 10.05.2022 року між сторонами Договору поставки № 10-05/1П;

поставки Позивачем та прийняття Відповідачем товару (піску) у кількості 366,56 тон на загальну суму 126 744,92 грн., що підтверджується видатковими накладними копії яких наявні у матеріалах справи (а.с. 9-11), а саме : № 1509 від 30.12.2022 року, № 1 від 04.01.2023 року та № 10 від 05.01.2023 року;

часткової оплати Відповідачем вартості отриманого товару на загальну суму 5 697,00 грн.;

звернення Позивача до Відповідача з Претензією № 5 від 30.01.2023 про сплату заборгованості у розмірі 121 047,92 грн. в термін до 03.02.2023 (а.с. 12-13) та наявності відповіді № 0802-2 від 08.02.2023 останнього, в якій він визнав заявлені вимоги (а.с. 14).

В обґрунтування позовних вимог про стягнення грошових коштів, Позивач зазначає про порушення Відповідачем умов спірного Договору в частині не здійснення останнім розрахунку за отриманий товар.

Відповідач правом на подання відзиву на позову заяву не скористався.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про доведення Позивачем належними та допустимими докази факту невиконання Відповідачем своїх зобов`язань за Договором, що стало підставою для стягнення суми у розмірі 121 047,92 грн. основного боргу, 2 684,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Вказані обставини сторонами не заперечуються та не оспорюються.

Також заявлені Позивачем в розмірі 26 880,00 грн. витрати на професійну правничу допомогу суд визнав завищеними, зазначивши, що справедливою, розумною та співрозмірною є компенсація витрат на професійну правничу допомогу за рахунок Відповідача у розмірі 13 440,00 гривень.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Оскільки заявником апеляційної скарги судове рішення оскаржується лише в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, з урахуванням вимог вищенаведеної норми судова колегія переглядає рішення суду лише в зазначеній частині.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції в оспорюваній частині безпідставними, а доводи апеляційної скарги - обґрунтованими, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з позовною заявою, Позивач, з поміж іншого, вимагав стягнення з Відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 26 800,00 грн.

Положеннями ст. 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 16 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За приписами ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Наведені норми процесуального закону визначають загальний порядок розподілу судових витрат між сторонами у справі та іншими учасниками справи, що ґрунтується на принципі обов`язковості відшкодування судових витрат особи, на користь якої ухвалено судове рішення, за рахунок іншої особи, яка в цьому спорі виступає її опонентом.

Згідно з ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно з яким договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами ст. 1 вказаного Закону представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

За приписами ст. 30 цього Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 5 ст. 126 ГПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України, за приписами якої судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц звернула увагу не те, що: 1) при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін; 2) розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу; 3) саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Частиною 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зазначила, що учасник справи повинен деталізувати опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Так, в позовній заяві Позивач зазначав, що розмір судових витрат на правничу допомогу складає 26 800,00 грн., при цьому будь-якого розрахунку зазначеної суми, або опису робіт (наданих послуг), що виконані адвокатом, заявником не надано.

На підтвердження означених витрат до позовної заяви Позивачем надано Договір про надання правової допомоги від 21.02.203 року, додаткову угоду № 1 від 21.02.2023 року до Договору про надання правничої допомоги, ордер серії ХВ №502 від 02.03.2023, свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю №1084 Ріяко Євгена Олександровича (у копіях).

З означених документів вбачається, що 21.02.2023 року між Ріяко Євгеном Олександровичем (Адвокат) та Позивачем ( клієнт) укладено Договір про надання правової допомоги, відповідно до п.1 якого визначено, що клієнт сплачує на користь адвоката грошові кошти у розмірі 26880,00 грн за представництво інтересів клієнта з приводу стягнення заборгованості за поставлений товар з Консорціуму "Будтранс Груп".

У пункті 4.2. Договору визначено, що розмір та порядок сплати винагороди (гонорару) та додаткових витрат визначаються та узгоджуються Клієнтом та Адвокатом у додатковій угоді.

В подальшому, 21.02.2023 року між вищезазначеними особами було підписано Додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги (додаткова угода), за умовами п.1 якого визначено, що клієнт сплачує на користь адвоката грошові кошти у розмірі 26880,00 грн за представництво інтересів клієнта з приводу стягнення заборгованості за поставлений товар з Консорціуму "Будтранс Груп".

Згідно з пунктом 2 Додаткової угоди, під представництвом інтересів клієнта мається на увазі: консультування клієнта, збирання доказів, формування правової позиції, підготовка позовної заяви, участь у судових засіданнях, отримання копії судового рішення та інше.

Відповідно до пункту 4, грошові кошти, зазначені у п. 1 Додаткової угоди, сплачуються Клієнтом на користь Адвоката у наступному порядку:

-13440,00грн. протягом 10 днів з моменту укладення даної угоди

-134400,00грн. протягом 10 днів з моменту укладення судового рішення у суді першої інстанції.

Відповідно до платіжної інструкції № 88 від 22.02.2023р. (а.с. 6), Позивачем було сплачено на користь адвоката гонорар у розмірі 13 440,00грн.

Загальна вартість наданої правничої (правової) допомоги складає 26 800,00 гривень.

Отже, з наданих адвокатом документів також не вбачається наявності відомостей щодо переліку або опису наданих адвокатом послуг, розрахунку заявленої до відшкодування суми витрат.

Вирішуючи питання щодо стягнення на користь Позивача заявленої суми витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції зазначив, що визначені заявником до стягнення витрати не можуть вважатись розумними, оскільки не відповідають складності справи, необхідному часу для надання послуг та ціною позову.

Натомість, доводи апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що заявлений розмір витрат є завищеним, не співмірними зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та обсягом наданих послуг, а також відсутністю відомостей щодо переліку виконаних ним робіт та розрахунку заявленої суми.

Разом з тим, апелянт вважав обґрунтованим та співмірними суму відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 2684,00грн., отже судова колегія вважає, що відшкодування витрат Позивача на правову допомогу саме в зазначеному розмірі не оспорюється Відповідачем, а отже долсідження її обгрунтованості виходить за межі апеляційного оскарження.

Враховуючи означене, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору у даній справі була заборгованість за Договором поставки, отже спір такої категорії для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, Відповідач у відзиві на претензію визнав спірну суму, пояснивши відсутність платежів тимчасовою фінансовою скрутою.

Також в наданих доказах відсутні протиріччя, судова практика є сталою та не потребує детального вивчення та аналізу.

Відповідач не приймав участі у справі, що розглядалася у спрощеному порядку без виклику та повідомлення учасників справи, не заперечував обставин, що покладалися в основу позовних вимог.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Критерії співмірності визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

За змістом правової позиції, зазначеної в постанові ВП Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, враховуючи результати розгляду справи у суді першої інстанції, незмінність правової позиції Позивача впродовж розгляду справи, а також те, що для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними Договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, суд першої інстанції повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.

Проаналізувавши вище викладене в сукупності з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги та відзиву на неї, судова колегія зазначає про неможливість виконання вищенаведених вимог діючого законодавства через відсутність розрахунку заявленої до відшкодування витарт суми та відсутності відомостей щодо переліку та опису наданих адвокатом послуг (виконаних робіт), що пов`язані саме з розглядом даної справи в господарському суді.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дослідивши та перевіривши обґрунтованість, розумність та співмірність заявленої до відшкодування суми, не з`ясував обставини, з чого саме складається зазначена сума та які саме послуги були надані адвокатом Позивачу в межах заявленої суми.

Отже законних підстав до покладення на Відповідача відшкодування заявленої Позивачем суми витрат на правову допомогу - не встановлено.

Разом з тим, оскільки сума в 2 684,00 грн. не оспорюється Відповідачем, судова колегія не вбачає підстав до виходу за межі апеляційної скарги та залишає без перегляду зазначену суму відшкодування витрат на правову допомогу.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Консорціуму "Союз Буд, м. Полтава підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Полтавської області у справі №917/344/23 від 08.05.2023 року зміні в частині розміру суми стягнутих витрат на правову допомогу з 13 440,00грн. на 2684,00 грн. на підставі п. 3 ч. 1 ст. 277 ГПК України, через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.

Стосовно розподілу судових витрат у відповідності до вимог ст. 129 ГПК України, судова колегія зазначає, що оскарження додаткового рішення з приводу розподілу судових витрат не передбачає сплати судового збору у розумінні положень ЗУ «Про судовий збір», отже відповідний судовий збір в розмірі 4026,00грн. сплачений заявником безпідставно та підлягає поверненню з Державного Бюджету України.

Одночасно, Відповідач не позбавлений права на повернення судового збору за подання даної апеляційної скарги, надавши до суду відповідне клопотання.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 126, 129, 269, 270, 275, 277, 282 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Консорціуму "Союз Буд, м.Полтава на рішення господарського суду Полтавської області у справі №917/344/23 від 08.05.2023 року, задовольнити.

Рішення господарського суду Полтавської області у справі №917/344/23 від 08.05.2023 року змінити в частині розміру суми стягнутих витрат на правову допомогу з 13 440,00грн. на 2684,00 грн., виклавши пункт другий його резолютивної частини в наступній редакції:

«Стягнути з Консорціуму "Союз Буд" (вул. Старий Поділ, буд. 4, кімн. 401, м.Полтава, 36022, ) на користь Приватного підприємства "Будтранс-груп" (вул. Маршала Батицького, буд. 8, м. Харків, 61038, ) 121 047,92 грн. основного боргу, 2 684,00 грн. витрат по сплаті судового збору та 2684,00 грн. витрат на правову допомогу.

Доручити Господарському суду Полтавської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 01.08.2023

Головуючий суддя О.В. Стойка

Суддя Д.О. Попков

Суддя О.А. Істоміна