номер провадження справи 33/131/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2023 Справа № 908/1867/23

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Мірошниченка М.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справу № 908/1867/23

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (пр. Перемоги, буд. 65, м. Київ, 03062, ідентифікаційний код 30115243)

до відповідача: Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» (просп. Моторобудівників, буд. 34, м. Запоріжжя, 69068, ідентифікаційний код 13622789)

про стягнення 41212,25 грн.

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області звернулося Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» з позовом до відповідача: Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» про стягнення 41212,25 грн. страхового відшкодування в порядку суброгації на підставі полісу відповідача ОСЦПВВНТЗ №ЕР/205148962.

Позов заявлено на підставі норм ст. 993 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. ст. 12, 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.06.2023 позовну заяву передано на розгляд судді Мірошниченку М.В.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 12.06.2023 №908/1867/23 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Присвоєно справі номер провадження 33/131/23. Ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання. Встановлено відповідачу строк для надання суду обґрунтованого письмового відзиву на позовну заяву з доказами направлення відзиву позивачу у порядку, передбаченому ст. ст. 165, 178 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; усіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів і заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; для надання заперечень на відповідь на відзив з доказами направлення заперечень позивачу - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив. Встановлено позивачу строк для надання суду відповіді на відзив на позов, а також доказів направлення відповіді на відзив відповідачу - протягом 5 днів з дня отримання відзиву на позов. Повідомлено сторін, що додаткові письмові докази, клопотання, заяви, пояснення, необхідно подати у строк до 12.07.2023.

Відповідач отримав копію ухвали суду в електронному кабінеті 12.06.2023, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 12.06.2023.

21.06.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач частково визнав позовні вимоги у розмірі відшкодування матеріальної шкоди на суму 28 808,01 грн. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені, 3 % річних та інфляційних витрат а також повернути позивачу 50% сплаченого судового збору на підставі ст. 130 ГПК України. Крім цього, у відзиві викладено клопотання розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі представника відповідача.

Суд прийняв відзив до розгляду.

Станом на 09.08.2023 відповідь на відзив на адресу суду позивач не надіслав.

Суд дійшов висновку, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті.

Оскільки розгляд справи здійснювався без виклику представників сторін, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України не проводилося.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

23.07.2021 Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ТАС» та ОСОБА_1 (далі - страхувальник) укладений договір добровільного страхування № AZ14-1164819 (далі - договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом «Volkswagen Passat», д/н НОМЕР_1 (номер шасі, кузова ТЗ - НОМЕР_2 ) згідно полісу № AT/1076990.

Строк дії договору встановлено з 23.07.2021 по 22.07.2022 (п. 2 договору).

30.12.2021 о 12 год. 10 хв., в м. Ірпінь, вул. Соборна, 1 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Volkswagen Passat» д/н НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , та «Opel», д/н НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого за шкоду майну перед третіми особами застрахована в ТДВ «СК «КРЕДО» за полісом №ЕР/205148962.

Згідно з постановою Ірпінського міського суду Київської області від 07.02.2022 у справі про адміністративні правопорушення №367/223/22, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ремонтної калькуляції Audatex № 37448_27 від 06.01.2022 та з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Volkswagen Passat», д/н НОМЕР_1 становить 31 308,01 грн.

За страховим випадком позивачем складено акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 04.01.2022, страховий акт № 00830/27/922 від 11.01.2022 та було визначено суму страхового відшкодування на підставі розрахунку суми страхового відшкодування в розмірі 31 308,01 грн.

Виплата позивачем страхового відшкодування підтверджується платіжною інструкцією № 242431 від 13.01.2022.

Таким чином, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія «ТАС» виконало свої зобов`язання перед страхувальником згідно з умовами договору.

Відповідно до умов полісу ОСЦПВВНТЗ № ЕР/205148962 ліміт за шкоду завдану майну в результаті ДТП становить 130 000,00 грн., розмір франшизи становить 2 500,00 грн.

Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Кредо», що підтверджується полісом № ЕР/205148962, то саме до відповідача, ПрАТ «СГ «ТАС» мало право вимоги в порядку суброгації.

Сума зобов`язання, що має бути сплачена відповідачем складає: 31 308,01 - 2 500,00 = 28 808,01 грн.

20.01.2022 ПрАТ «Страхова група «ТАС» на адресу відповідача надіслано заяву № 00170/9222 від 18.01.2022 про відшкодування завданої майнової шкоди на суму 31 308,01 грн., яку було отримано відповідачем 25.01.2022, про що свідчить копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 300. Однак відповідач оплату не здійснив, відповіді на заяву не надіслав.

На підставі вищевикладених обставин, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача 28 808,01 грн. страхового відшкодування. Крім цього, позивачем заявлено до стягнення пеню за період з 26.04.2022 по 25.10.2022 у розмірі 6 321,98 грн., 3 % річних за період з 26.04.2022 по 25.05.2023 на суму 935,27 грн. та інфляційні витрати за період з травня 2022 по квітень 2023 у розмірі 5 146,99 грн.

Обставини справи свідчать, що спірні правовідносини сторін врегульовані договорами страхування.

Проаналізувавши матеріали справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, суд зазначає таке.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного Кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом".

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Аналогічна норма міститься у ст. 993 Цивільного Кодексу України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України «Про страхування»; потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу; забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності, відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Opel», д.н. НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_2 була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» на підставі полісу № ЕР/205148962.

Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За таких обставин, у зв`язку із настанням страхового випадку - пошкодженням транспортного засобу марки «Volkswagen Passat», д.н. НОМЕР_4 у відповідача виник обов`язок відшкодувати останньому витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

Як свідчать матеріали справи, позивач виконав свої зобов`язання та сплатив страхове відшкодування на загальну суму 31 308,01 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 242431 від 13.01.2022.

Оскільки встановлено, що транспортний засіб «Opel»», д.н. НОМЕР_5 , яким керував ОСОБА_2 цивільно-правова відповідальність якого застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» на підставі полісу № ЕР/205148962 (відповідач у справі), саме ця особа в даному випадку є відповідальною за завдані збитки. До позивача, який сплатив страхове відшкодування перейшло право вимоги до відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що 20.01.2022 позивачем на адресу відповідача надіслано заяву № 00170/9222 від 18.01.2022 про відшкодування завданої майнової шкоди на суму 31 308,01 грн., яку було отримано відповідачем 25.01.2022, про що свідчить копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 300. Однак відповідач оплату не здійснив, відповіді на заяву не надіслав.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 у справі №910/7449/17 викладено правову позицію, що згідно з положеннями статті 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків. У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов`язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: у деліктному зобов`язанні винуватця; у зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

Велика Палата Верховного Суду зазначає, що в такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

Згідно ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи норми ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», якими регулюються правовідносини між сторонами у справі, позивач виплативши страхове відшкодування потерпілому за договором майнового страхування, отримав від останнього права кредитора до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО», яке застрахувало цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу «Opel»», д.н. НОМЕР_5 , перед третіми особами за шкоду, завдану внаслідок експлуатації цього транспортного засобу.

Отже, враховуючи те, що заяву про страхове відшкодування позивачем направлено відповідачу 20.01.2022 та отримано останнім 25.01.2022, 90-денний строк на розгляд вказаної претензії на час звернення до суду з цим позовом сплив, при цьому, відповідачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження розгляду та задоволення цієї претензії.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У відповідності до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Аналогічний припис викладений у ст. 9 Закону України «Про страхування».

Згідно ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до умов полісу № ЕР/205148962, ліміт за шкоду завдану майну в результаті ДТП становить 130 000,00 грн., розмір франшизи складає 2 500,00 грн.

Згідно статті 29 Закону України «Про страхування», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу в тому числі відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п. 9.4. ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

З урахуванням викладеного, розмір страхового відшкодування, що має бути здійснене відповідачем становить 28 808,01 грн.

Відповідач визнав позовну вимогу про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 28 808,01 грн., завданої в результаті ДТП, в порядку суброгації, про що зазначив у відзиві на позовну заяву.

Враховуючи викладене, суд вважає, що визнання відповідачем позову в частині позовних вимог про стягнення 28 808,01 грн. матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, не суперечить закону та не порушує прав та інтересів інших осіб, тому дійшов висновку про можливість прийняття визнання позову відповідачем в цій частині позовних вимог та ухвалення відповідного рішення в цій частині позовних вимог.

Отже, вимога про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» 28 808,01 грн. матеріальної шкоди задовольняється судом в повному обсязі.

Крім того, враховуючи невиконання відповідачем зобов`язання з відшкодування шкоди позивачем нараховано пеню за період з 26.04.2022 по 25.10.2022 у розмірі 6 321,98 грн., 3 % річних за період з 26.04.2022 по 25.05.2023 на суму 935,27 грн. та інфляційні витрати за період з травня 2022 по квітень 2023 у розмірі 5 146,99 грн.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічні висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 та від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц.

Обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування за наявності відповідних правових підстав для цього є грошовим зобов`язанням страховика. Тому в разі прострочення виконання даного зобов`язання до страховика може бути застосовано відповідальність за порушення грошового зобов`язання, визначену статтею 625 Цивільного кодексу України.

Правова позиція стосовно наявності підстав для стягнення 3% річних та інфляційних втрат у разі прострочення виплати страховиком відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів наведена в постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 910/18319/16.

Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Норма вказаної статті не містить обмежень щодо її застосування виключно у правовідносинах між страховиком і страхувальником за полісом ОСЦПВВНТЗ, тому суд дійшов висновку про можливість застосування даної відповідальності до відповідача у разі прострочення ним виплати страхового відшкодування на користь особи, яка має право на таке відшкодування, в даному випадку - позивача.

Враховуючи встановлений судом факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, позовні вимоги про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат є обґрунтованими.

Судом перевірено розрахунки пені, 3 % річних та інфляційних витрат за заявлені позивачем періоди нарахування, які викладені у позовній заяві, та встановлено, що їх здійснено позивачем правильно, тому позовні вимоги в цій частині задовольняються судом в заявленому позивачем розмірі.

Щодо клопотання відповідача (викладене у відзиві) про застосування до вимог про стягнення пені, інфляційних втрат та відсотків річних норм листа ТПП №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 та Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» військову агресію Російської Федерації проти України, що стала підставою для введення воєнного стану із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, визнано форсмажорними обставинами (обставинами непереборної сили), який пролонґується на період дії воєнного стану на території України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

В свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» військові дії вважаються форс-мажорними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору.

Відповідно до пункту 6.2 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи по кожному окремому договору.

Таким чином, за загальним правилом зацікавленій стороні у кожному випадку необхідно доводити факт невиконання зобов`язання саме у зв`язку з введенням воєнного стану.

Суд також зазначає, що посилання відповідача на введення на території України воєнного стану, як на підставу для звільнення його від відповідальності, є загальновідомою обставиною, проте всі громадяни та підприємства, установи та організації України знаходяться в однаковому становищі, тому позивач у справі (ПАТ «Страхова група «ТАС») також знаходиться в несприятливому економічному становищі, а отже правомірно очікує на сплату йому страхового відшкодування та інших, визначених договором та законом, нарахувань як способу захисту його майнових прав, передбаченого законом.

Таким чином, посилання відповідача на введення на території України воєнного стану, що є форсмажорною обставиною, та звільняє боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання є необґрунтованим та безпідставним.

Як вбачається з відзиву, відповідач позовні вимоги визнав частково - в розмірі 28808,01 грн. та просив суд повернути позивачу із державного бюджету 50% сплаченого судового збору.

Визнання позову відповідачем - це одностороннє вільне волевиявлення відповідача, спрямоване на припинення спору з позивачем. У разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Позивачем були заявлені вимоги про стягнення з відповідача суми 41212,25 грн. Відповідач відповідно до відзиву позовні вимоги фактично визнав частково - в розмірі 28808,01 грн., що в даному випадку не є безумовним (повним) визнанням позову, а тому відсутні підстави для ухвалення судом рішення про задоволення позову без надання оцінки наявним у справі доказам та, відповідно, вирішення питання щодо розподілу судового збору відповідно до ч. 1 ст. 130 ГПК України, який застосовується у разі визнання позову.

На підставі вищевикладеного, відповідно до положень статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 130, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» (просп. Моторобудівників, буд. 34, м. Запоріжжя, 69068, ідентифікаційний код 13622789) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (пр. Перемоги, буд. 65, м. Київ, 03062, ідентифікаційний код 30115243) суму страхового відшкодування у розмірі 28 808,01 грн. (двадцять вісім тисяч вісімсот вісім грн. 01 коп.), пеню у розмірі 6 321,98 грн. (шість тисяч триста двадцять одна грн. 98 коп.), 3 % річних на суму 935,27 грн. (дев`ятсот тридцять п`ять грн. 27 коп.), інфляційні витрати у розмірі 5 146,99 грн. (п`ять тисяч сто сорок шість грн. 99 коп.) та судовий збір у розмірі 2 684,00 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири грн. 00 коп.).

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 09.08.2023.

Суддя М.В. Мірошниченко