ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2023 року Справа № 915/693/23

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ржепецького В.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами справу

за позовом Концерну "СОЮЗЕНЕРГО" (51200, Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Спаська, 8, , адреса електронної пошти: )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісний центр "Металург" (57286, Миколаївська область, Вітовський район, с. Галицинове, вул. Набережна, 64; )

про: стягнення 104456,52 грн,

в с т а н о в и в:

Концерн "СОЮЗЕНЕРГО" звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою від 04.05.2023 (вх.№5772/23 від 08.05.2023) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісний центр "Металург" заборгованості за Договором поставки №8310Р4040 від 16.12.2020 основного боргу в сумі 81984,00 грн, 3% річних в сумі 1778,94 грн, інфляційних втрат в сумі 16594,38 грн, пені в сумі 4099,20 грн та витрат по сплаті судового збору в сумі 2684,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконання відповідачем зобов`язання за Договором щодо оплати за поставлений товар.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.05.2023 справі присвоєно єдиний унікальний номер 915/693/23 та визначено головуючим у справі суддю Ржепецького В.О.

Ухвалою суду від 15.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено відповідачу 5-денний строк від дня отримання даної ухвали для подання до суду заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, встановлено сторонам процесуальні строки для подання до суду заяв по суті справи.

07.06.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Відповідач позовні вимоги визнає частково в сумі 81984,00 грн, просить відстрочити виконання рішення щодо погашення заборгованості за Договором строком на шість місяців, у задоволені решти позовних вимог відмовити.

Заперечення відповідача обґрунтовано наступним:

1. Постачальник порушив умови Договору та Специфікації №22 та не виконав їх в повному обсязі, а саме: 1) Постачальник не поставив весь Товар за Специфікацією №22, тобто не виконав свої зобов`язання з поставки всієї кількості Товару; 2) Постачальник порушив умови щодо поставки Товару - здійснив поставку Товару партіями без згоди Покупця, та порушив строк поставки Товару 17 календарних днів; 3) Постачальник не надав Покупцеві рахунок на загальну суму поставки Товару 253912,20 грн. (в розмірі 100% вартості Товару) як зазначено в Специфікації №22.

2. Відповідно до п. 2.5., 3.3. Договору, оскільки Постачальник не виконав умови Договору з поставки всієї кількості Товару (не надав рахунок 100% вартості Товару), необхідні для виконання Покупцем своїх зобов`язань щодо здійснення оплати всієї кількості Товару, у Покупця виникло право затримати платіж до виконання зобов`язань Постачальником в повному обсязі та наданням Постачальником рахунку. Таким чином, користуючись правом, встановленим п. 2.5 Договору, Відповідач стверджує про відсутність прострочення платежу.

Позивач та Відповідач на власний розсуд встановили та погодили в Договорі умови поставки та оплати Товару шляхом здійснення 100% оплати вартості всього поставленого Товару Постачальником, на загальну суму 253 912,20 грн. Отже, твердження КСЕ про зобов`язання оплати Покупцем суми у розмірі 81 984,00 грн. за рахунком №34 від 13.01.2022, та нарахування на цю суму штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3 % річних, є безпідставним, оскільки такий платіж не передбачений умовами Договору.

2. ТОВ «СЦ «Металург» зазначає про те, що мало і має намір виконати свої зобов`язання щодо оплати вартості Товару, передбаченої умовами Договору, у повному обсязі. Обставини, зазначені в п. 2 цього відзиву, ймовірно були б врегульовані сторонами Договору при подальшому виконанні Договору, якби не ситуація, що склалася в Україні з 24.02.2022, яка триває досі, та через яку, насамперед, ТОВ «СЦ «Металург» наразі не має можливості виконувати свої договірні грошові зобов`язання. Початок військової агресії РФ проти України та введення воєнного стану в країні не могло не вплинути на умови та можливість виконання зобов`язань сторонами господарських договорів. Місце знаходження ТОВ «СЦ «Металург» це промисловий майданчик підприємства ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» (надалі - ТОВ «МГЗ») за адресою: 57286, Миколаївська область, Вітовський р-н, с. Галицинове, вул. Набережна, 64. Основний вид господарської діяльності ТОВ «СЦ «Металург» це ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення на об`єктах ТОВ «МГЗ», закупка необхідного обладнання та товарів для виконання робіт за основним договором підряду, між ТОВ «МГЗ» та ТОВ «СЦ «Металург», за умовами якого ТОВ «СЦ «Металург» - Генпідрядник зобов`язується виконати ремонти та надати послуги по сервісному обслуговуванню обладнання на об`єктах Замовника -ТОВ «МГЗ» в 2022 році, згідно додатків до Договору, а Замовник зобов`язується прийняти результати виконаних Генпідрядником робіт, та оплатити їх на умовах цього Договору. Територія промислового майданчика за місцем знаходження ТОВ «МГЗ» і ТОВ «СЦ «Металург» з початку війни опинилася під багаторазовими обстрілами та зазнала значних ушкоджень, що підтверджується витягами з єдиного реєстру досудових розслідувань. У зв`язку з військовою агресією РФ проти України ТОВ «МГЗ» не має можливості відвантажувати готову продукцію, у зв`язку з чим завод стає на рециркуляцію з можливістю відновлення нормальної роботи, та наразі перебуває в стані зупиненого виробничого циклу, про що зазначено в сумісному наказі підприємств проммайданчику (сумісний наказ підприємств «Про діяльність підприємства в умовах військового стану» від 23.03.2022, Додаток 4 до відзиву). На підставі вище зазначеного наказу ТОВ «СЦ «Металург» не мало можливості виконувати звої зобов`язання за основним договором підряду з ТОВ «МГЗ» в повному обсязі, та відповідно до сумісного наказу підприємств проммайданчику «Про організацію робіт після зупинки виробничих процесів», мало зобов`язання забезпечити виконання ремонтних робіт обладнання Замовника тільки у відповідності до заявок та за умови наявності відповідних матеріалів, для забезпечення усунення аварійних ситуацій (сумісний наказ підприємств «Про організацію робіт після зупинки виробничих процесів» від 31.03.2022. На підставі вищенаведеного, листом № СЦМ-01-01-160-22 від 25.03.2022 (лист Відповідача від 25.03.2022) ТОВ "СЦ "Металург" повідомило всіх своїх контрагентів за укладеними договорами, про настання для нього форс мажорних обставин (обставин непереборної сили), що унеможливлюють виконання взятих ТОВ "СЦ "Металург" зобов`язань за договорами, та припинило дію договорів до завершення бойових дій, які є обставинами непереборної сили (форс-мажор). В свою чергу, Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) прийняла рішення спростити процедуру засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Зокрема, на офіційному сайті ТПП (https://ucci.org.ua/) 28.02.2022 року розміщено загальний офіційний лист щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Згідно з зазначеним листом ТПП України на підставі ст. ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.1997 № 671/97-ВР (далі - Закон № 671/97-ВР), Статуту ТПП України, засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Отже, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності по договорам, виконання яких настало згідно з умовами договорів, контрактів, угод, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Згідно з Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75, Галицинівська сільська територіальна громада (місце розташування Відповідача) була включена до переліку територіальних громад, розташованих у районах проведення воєнних (бойових) дій, або які перебувають у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні). На сьогодні, територія місця знаходження ТОВ "СЦ "Металург" Галицинівська сільська територіальна громада досі належить до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією згідно наказу Мінреінтеграції про затвердження нового переліку території України, на яких ведуться (велися) бойові дії від 22.12.2022 № 309, де зазначена дата виникнення можливості бойових дій 11.11.2022 без визначення дати припинення можливості бойових дій. Враховуючи, що підчас ведення активних бойових дії у Миколаївській області, що відбувалися безпосередньо за місцем розташування нашого підприємства, наше підприємство зазнало ушкоджень, велика частина територія підприємства ще досі не досліджена піротехніками ДСНС, велика кількість працівників підприємства звільнилася.

У зв`язку із зменшенням об`єму робіт як Генпідрядника за основним договором з ТОВ «МГЗ», та у зв`язку з організацією та виконанням робіт направлених на ліквідацію можливих негативних наслідків зупинки виробництва ТОВ «МГЗ», робітники підприємства не задіяні при виконанні робіт для забезпечення усунення аварійних ситуацій на ТОВ «МГЗ» були переведені на простій, а згодом з ними ТОВ «СЦ «Металург» призупинило дію трудових договорів, про що зазначено в наказах № СЦМ-22-Н129/01 від 25.03.2022, № СЦМ-22-Н173/01 від 16.07.2022, № СЦМ-22- Н176/01 від 19.07.2022 (Додаток 8, 9, 10 до відзиву). Наразі ТОВ «СЦ «Металург» не може здійснювати свою господарську діяльність в повному обсязі, та отримувати дохід, для виконання своїх зобов`язань щодо розрахунків за поставлену продукції за договором № 8310Р4040.

Посилаючись на ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, ч. 2 ст. 141 Закону № 671/97-ВР, положення розділу 7 Договору, правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 16 липня 2019 року по справі № 917/1053/18, ТОВ «СЦ «Металург» зазначає, що неможливість здійснення платежу за Договором у сумі 81 984,00 грн., зумовлена настанням форс мажорних обставин, а саме: військовою агресією Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану та прийняття обмежуючих нормативних актів органів державної влади, зокрема прийняття Національним банком України постанови Правління Національного Банку України від 24.02.2022 № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану». Зазначені форс-мажорні обставини, які унеможливили наразі виконання договірних зобов`язань з боку ТОВ «СЦ «Металург», є: 1) непередбачуваними для сторін на момент укладання Договору, тобто жодна з сторін не могла знати про можливу військову агресію РФ проти України, введення воєнного стану та прийняття Постанови № 18; 2) невідворотними та надзвичайними, тобто введення воєнного стану та прийняття НБУ Постанови № 18 мають винятковий характер і не залежать від волі сторін, а спричинені військовою агресією РФ проти України; 3) об`єктивною причиною неможливості здійснення оплати з боку ТОВ «СЦ «Металург» за Договором, через яку Відповідач зупинив господарську діяльність, не отримує дохід, усі банківські рахунки ТОВ «СЦ «Металург» заблоковано. Отже, засвідчені листом ТПП України від 28.02.2022 форс-мажорні обставини, спричинили неможливість виконання договірних зобов`язань з боку ТОВ «СЦ «Металург», тому ці обставини непереборної сили є підставою для звільнення Відповідача від встановленої Договором відповідальності.

Крім того, посилаючись на положення ст. 331 ГПК України, відповідач просить суд ухвалити рішення про відстрочення його виконання строком на шість місяців.

Відповідно до частин 5, 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від відповідача до суду не надходило.

Згідно з приписами ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Враховуючи, що відповідач не заперечив про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд, керуючись засадами рівності учасників судового процесу перед законом і судом, розумності строків розгляду справи, вважає обґрунтованим постановлення рішення в цій справі у строк, визначений ст. 248 ГПК України, з урахуванням строку перебування головуючого у справі судді у відпустці.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

16 грудня 2020 року між Концерном "СОЮЗЕНЕРГО", як постачальником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервісний центр "Металург", як покупцем, був укладений Договір поставки № 8310Р4040 (далі - Договір), відповідно до предмета якого в порядку та на умовах визначених цим Договором та Специфікаціями до нього, Постачальник зобов`язався поставити, а Покупець прийняти деталі трубопроводів та запірну арматуру, іменовані в подальшому Товар (п. 1.1); номенклатура Товару, одиниця виміру, кількість, ціна одиниці Товару, загальна вартість Товару, а також технічні умови, які встановлюють вимоги до якості Товару, вказуються в Специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього Договору (п. 1.2).

За умовами зазначеного Договору:

- загальна ціна Договору складається з суми всіх Специфікацій до нього (п. 2.1);

- оплата Товару з ПДВ в розмірі 100% його вартості здійснюється Покупцем протягом 10 (десяти) календарних днів з дати поставки Товару, якщо на дату оплати податкова накладна, зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних. При відсутності зареєстрованої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних вартість Товару оплачується без ПДВ (п. 2.2);

- право власності на Товар переходить до Покупця з дати підписання представником Покупця видаткової накладної (п. 3.5);

- датою поставки вважається дата підписання представником Покупця видаткової накладної (п. 3.6);

- у разі порушення Договору Сторона несе відповідальність, визначену цим Договором та чинним законодавством України. Порушенням Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, передбачених цим Договором (п. 6.1);

- у разі порушення строку оплати Товару з вини Покупця, останній сплачує Постачальнику пеню в розмірі 0,06% від несплаченої суми за кожен день прострочення, але не більше 5% неоплаченої суми (п. 6.3);

- Сторони звільняються від відповідальності передбаченої цим Договором за повне чи часткове порушення Договору; якщо доведуть, що таке порушення сталося внаслідок обставин непереборної сили, за умови, що їх настання і тривалість було підтверджено Регіональною Торгово-промисловою палатою України (п. 7.1);

- під обставинами непереборної сили розуміються надзвичайні події зовнішнього характеру, які виникають без вини Сторін, не з волі і бажанням Сторін, які Сторона не могла ні передбачити, ні запобігти, включаючи стихійні явища природного характеру (землетруси, урагани тощо), лиха біологічного, техногенного та антропогенного походження (вибухи, пожежі, епідемії тощо), обставини суспільного характеру (військові дії, блокади, антитерористичні операції, громадські заворушення тощо). а також видання забороняючих або обмежуючих нормативних актів органів державної влади чи місцевого самоврядування, інші законні або незаконні заборони зазначених органів, які перешкоджають виконанню Сторонами цього Договору (п. 7.1.1);

- Сторона, що зазнала впливу обставин непереборної сили, зобов`язана не пізніше 5 днів з моменту їх настання письмово повідомити про це іншу Сторону. Повідомлення має містити дані про настання і характер обставин непереборної сили та можливі їх наслідки. В разі не повідомлення або несвоєчасного повідомлення Сторона втрачає право посилатися на такі обставини як підстави, які звільняють її від відповідальності за Договором (п. 7.2);

- виконання Сторонами зобов`язань за Договором, що підпадають під дію обставин непереборної сиди, буде призупинено на період дії зазначених обставин, та умови, що Стороною були вжиті всі розумні заходи щодо належного виконання Договору (п. 7.3);

- якщо обставини непереборної сили тривають 30 днів поспіль, Сторони зобов`язані в 10-ти денний термін обговорити і узгодити заходи, які необхідно прийняти щодо виконання ними своїх зобов`язань або припинити дію Договору (п. 7.4);

- в цьому випадку Сторона, що зазнала впливу обставин непереборної сили, в підтвердження їх настання і терміну зобов`язана надати відповідний документ Торгово-промислової палати України, а також документи, що підтверджують спій намір своєчасно здійснити виконання договірних зобов`язань та інші документи, які можуть мати доказове значення (п. 7.5);

- даний договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін (п. 9.1);

- термін дії цього Договору закінчується 31.12.2022р. (п. 9.2).

До вказаного договору Сторонами було оформлено Специфікацію № 22 від 10.12.2021 (додаток № 22 до Договору № 8310Р4040 від 16.12.2020), відповідно до умов якої сторони погодили:

- загальна вартість товару за цією специфікацією складає 253912,20 грн, включаючи ПДВ 20% (п. 1);

- оплата товару з ПДВ в розмір 100 % його вартості здійснюється покупцем протягом 30-ти календарних днів з дати поставки товару, якщо на дату оплати податкова накладна, зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних. При відсутності зареєстрованої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних вартість Товару оплачується без ПДВ (п. 3).

Договір та Специфікацію до нього підписано та скріплено печатками обох сторін.

Предметом спору у даній справі є майнова вимога позивача, як постачальника, щодо стягнення з відповідача, як покупця, заборгованості за поставлений товар, а також пені, процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих внаслідок порушення останнім грошового зобов`язання за Договором.

При вирішені даного спору судом враховано наступне.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 ГПК України, проаналізувавши обставини справи відносно норм чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов таких висновків.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст.526, 629 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним. домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві). а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.691 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

За умовами ч. 1 ст. 662 та ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Згідно з ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов вищенаведеного Договору Концерн "СОЮЗЕНЕРГО" поставив Товариству з обмеженою відповідальністю "Сервісний Центр "Металург", а останнє прийняло у власність товар, що вбачається з підписаної обома сторонами видаткової накладної № 19 від 13.01.2022. При цьому покупцем зазначено дату отримання товару 17.01.2022 (а.с.13).

Податкову накладну № 24 від 13.01.2022 зареєстровано у Єдиному реєстрі податкових накладних 25.01.2022, про що свідчить квитанція про реєстрацію в ЄРПН (а.с.14).

За даними позивача, не спростованими відповідачем, покупець оплати за поставлений товар не здійснив.

Відповідачем вказані обставини справи не заперечені, позовні вимоги у частині наявності заборгованості за поставлений товару сумі 81984,00 грн визнано.

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Твердження відповідача щодо неможливості виконання зобов`язання щодо оплати виконаних робіт за Договором через настання форс-мажорних обставин, пов`язаних з військовою агресією РФ проти України та введенням воєнного стану суд вважає безпідставними з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Аналогічне закріплено ч.2 ст. 218 ГК України, згідно якої учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

При цьому, п. 7.1 Договору Сторони звільняються від відповідальності, передбаченої цим Договором за повне або часткове порушення Договору якщо доведуть, що таке порушення відбулося внаслідок непереборної сили за умови, що їх настання та тривалість буде підтверджено Регіональною Торгово-промисловою палатою України.

Пунктом 7.1.1. Договору встановлено, що під обставинами непереборної сили маються на увазі надзвичайні події зовнішнього характеру, що виникають без вини сторін, поза волею та бажанням сторін, які сторона не могла передбачити, ні запобігти, включаючи стихійні явища природного характеру (землетруси, урагани, тощо), лиха біологічного, техногенного або антропогенного походження (вибухи, пожежі, епідемії тощо), обставини суспільного характеру (військові дії, блокади, антитерористичні операції, громадські заворушення тощо), а також видання забороняючих чи обмежувальних нормативних актів органів держаної влади або місцевого самоврядування, інші законні чи незаконні заборони зазначених органів, що перешкоджають виконанню сторонами цього Договору.

Згідно п. 7.2. Договору сторона, яка зазнала впливу обставин непереборної сили, зобов`язана не пізніше 5 днів з моменту їх настання письмово повідомити про це іншу Сторону. Повідомлення має містити дані про настання та характер обставин непереборної сили та можливі їх наслідки. У разі несповіщення або несвоєчасного сповіщення сторона втрачає право посилання на такі обставини як підстави, що звільняють її відповідальності за Договором.

Відповідно до п. 7.3. Договору виконання Сторонами зобов`язань за Договором, що підпадають під дію обставин непереборної сили, буде призупинено на період дії зазначених обставин, за умови, що Стороною було вжито всі розумні заходи щодо належного виконання Договору.

Згідно п. 7.4. Договору, якщо обставини непереборної сили продовжуються 30 днів поспіль, сторони зобов`язані протягом 10 днів обговорити та узгодити заходи, які необхідно прийняти по виконанню ними своїх зобов`язань або припинити дію Договору.

У цьому випадку сторона, яка зазнала впливу обставин непереборної сили, на підтвердження їх настання та строку зобов`язана подати відповідний документ Торгово-промислової палати України, а також документи, що підтверджують свій намір своєчасно здійснити виконання договірних зобов`язань та інші документи, які можуть мати доказове значення (п. 7.5.).

Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження виконання умов п.7.1-7.4 Договору.

Повідомлення Відповідача від 25.03.2022, яке адресовано «Всім контрагентам» про настання обставин непереборної сили, складено з порушенням 5-ти денного строку, визначеного п. 7.2. Договору, а відтак є такими, що настали і наслідки, передбачені даним пунктом у вигляді втрати права посилання на такі обставини як підстави, що звільняють її відповідальності за Договором.

Крім того, відсутні докази надсилання цього повідомлення на адресу Позивача.

У постановах Верховного Суду від 15.06.2018 зі справи № 915/531/17, від 26.05.2020 зі справи № 918/289/19, від 17.12.2020 зі справи № 913/785/17 викладено висновок щодо застосування статті 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", відповідно до якого:

- статтею 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифіката про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати;

- форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання;

- доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

В матеріалах справи відсутній сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України чи уповноваженою регіональною Торгово-промисловою палатою, що засвідчують наявність форс-мажорних обставин, які впливають на виконання зобов`язання за Договором. Відповідачем не доведено належними доказами, що зобов`язання за договором не було виконання внаслідок безпосереднього впливу обставин непереборної сили.

Крім того, господарський суд враховує, що строк виконання зобов`язань за договором настав до настання обставин, на які посилається Відповідач.

З зазначеного витікає, що відповідач доказів належного виконання своїх зобов`язань за Договором не надав, доказів наявності форс-мажорних обставин належними та допустимими доказами не довів, доводи позивача не спростував.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 81984,00 грн є обґрунтованими, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Надаючи оцінку запереченням Відповідача, викладеним у Відзиві, господарський суд відзначає наступне.

Заперечення Відповідача щодо неподання Постачальником рахунку на 100% вартості товару, вказаного в Специфікації №22 від 10.12.2021, спростовуються положеннями п. 3.6. Договору, які надають право Постачальнику здійснювати поставку товару в межах Специфікації декількома партіями.

Положення п. 2.5 Договору, на які посилається Відповідач, обґрунтовуючи неправомірність нарахування Позивачем штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат, лише надає право стороні договору затримати оплату товару, а відтак не є підставою для звільнення від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

При цьому, в пункті 6.5. Договору сторонами визначено належний вид відповідальності Постачальника за дії, пов`язані з порушенням строків надання товаросупровідних документів - у вигляді штрафу. Разом з тим, Відповідач не скористався своїм правом щодо подання до Позивача позовної заяви (зустрічної) про стягнення цього штрафу.

Стосовно заперечень Відповідача в частині порушення Позивачем строку поставки товару, господарський суд відзначає таке.

Відповідно до ст. 613 ЦК України, Кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Боржник не має права на відшкодування збитків, завданих простроченням кредитора, якщо кредитор доведе, що прострочення не є наслідком його вини або осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання. Боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Матеріали позовної заяви не свідчать про нарахування Позивачем процентів за час прострочення 20-ти денного строку поставки товару, передбаченого п. 3 Специфікації №22 від 10.12.2021.

Таким чином, доводи, викладені Відповідачем у Відзиві в цій частині не можна вважати такими, що спростовують позовні вимоги.

Стосовно вимог позивача про стягнення 3% річних в сумі 1778,94 грн та інфляційних втрат в сумі 16594,38 грн, суд зазначає наступне.

За приписами ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні та проценти, що сплачуються відповідно до ст. 625 ЦК України, складають зміст додаткових вимог, оскільки законодавець опосередковано визнає їх мірами відповідальності (відповідальність за порушення грошового зобов`язання).

Як інфляційні нарахування на суму боргу, так і сплата трьох відсотків річних від простроченої суми, не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у зв`язку зі знеціненням коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсації користування цими коштами.

Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч.1 ст.251 ЦК України).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ч.1 ст.253 ЦК України).

На підставі ст. 625 ЦК України позивач правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати.

Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат судом встановлено наступне.

За розрахунком суду за допомогою комп`ютерної програми IpLex сума 3% річних за вказаний позивачем період становлять 1785,68 грн та інфляційні втрати - 15041,97 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 237 ГПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Таким чином, враховуючи положення ч. 2 ст. 237 ГПК України, суд вважає обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних в сумі 1778,94 грн за період з 16.02.2022 по 07.11.2022 та інфляційних втрат в сумі 15041,97 грн за березень-вересень 2022 року (лютий місяць 2022 року не враховується). В задоволені позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 1552,41 грн слід відмовити.

Стосовно заявленої позивачем до стягнення пені в сумі 4099,20 грн, суд зазначає таке.

За приписами статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ч. 1 ст. 231 ГК України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У відповідності до ч. 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6.3. Договору сторони погодили, що у разі порушення строку оплати Товару з вини Покупця, останній сплачує Постачальнику пеню в розмірі 0,06% від несплаченої суми за кожен день прострочення, але не більше 5% неоплаченої суми.

Таким чином, на підставі наведених правових норм та положень Договору, позивач правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню.

Судом перевірено розрахунок пені, заявленої до стягнення та встановлено, що позивачем правильно визначено період та суму нарахування.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі в сумі 4099,20 грн.

Враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наданими сторонами доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.

Щодо клопотання Відповідача про відстрочення виконання рішення щодо погашення заборгованості ТОВ "Сервісний центр "Металург" за Договором №8310Р4040 від 16.12.2020 строком на шість місяців, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 238 ГПК України, у разі необхідності у резолютивній частині рішення також вказується про, зокрема, надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Заяву відповідача про відстрочення виконання рішення обґрунтовано посиланням на те, що через ситуацію, що склалася в Україні з 24.02.2022, яка триває досі, та через яку, ТОВ "СЦ "Металург" зупинило свою господарську діяльність на невизначений термін, та наразі не має можливості виконувати належним чином свої договірні грошові зобов`язання, а також на виконання п. 15 Постанови НБУ № 18 зупинено здійснення обслуговуючими банками видаткових операцій за рахунками ТОВ "СЦ "Металург", про що обслуговуючий БАНК (АТ "Райффайзен Банк") зазначив у своєму листі № 97-5-4/1541 від 17.10.2022. Згідно п.2 постанови Правління Національного Банку України від 24.02.2022 № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» забороняється проводити операції, що порушують визначені цією постановою обмеження, сприяють або можуть сприяти їх уникненню, про що обслуговуючий БАНК (АТ «Райффайзен Банк») зазначив у своєму листі № В6/19-2255 від 15.02.2023. Наразі на рахунку ТОВ «СЦ «Металург» не достатньо коштів для розрахунку за Договором № 8310Р4040 від 16.12.2020 укладеним з Концерном «СОЮЗЕНЕРГО», в сумі 81 984,00 грн., про що свідчить виписка АТ «Райффайзен Банк» по рахунку ТОВ «СЦ «Металург» станом на 29.05.2023 року.

Згідно з ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч.1 ст.18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ст.326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст.331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Для застосування передбачених цією нормою заходів, суду необхідно встановити чи є у наявності конкретні обставини, що ускладнюють чи роблять неможливим виконання рішення у справі.

При вирішенні заяв про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 331 ГПК України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що реально ускладнюють або унеможливлюють виконання рішення суду.

Тобто законодавець у будь-якому випадку пов`язує розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Винятковість обставин, які мають бути встановлені судом щодо надання розстрочки виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.

При цьому положення Господарського процесуального кодексу України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, з огляду на що, суд повинен оцінити докази, які підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 86 цього Кодексу, відповідно до якої суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 по справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст.6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005 по справі "Чіжов проти України" (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії §1 ст.6 Конвенції.

Затримка у виконанні рішення може бути виправдана за виняткових обставин. Але затримка не повинна бути такою, що позбавляє сутності право, яке захищається п.1 ст.6 Конвенції ("Іммобільяре Саффі проти Італії", заява №22774/93, §74, ЄСПЛ 1999-V).

Господарський суд відзначає, що, загалом, заяву про відстрочення виконання рішення обґрунтовано не фактом неможливості виконання рішення суду, а очікуванням Відповідача настання такого факту. Натомість, положенням ст. 331 ГПК України, визначено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Докази (листи банківських установ), які подано Відповідачем на підтвердження неможливості здійснення фінансових операцій не витікають з обставин виконання Відповідачем зобов`язань в цьому спорі, а відтак не можуть бути визнані належними в доведенні обставин неможливості виконання рішення в цій справі.

Крім того, обставин неможливості або ускладнення виконання рішення суду в цій справі в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", наведені докази не підтверджують.

Господарський суд також враховує, що доводи, які наводяться Відповідачем в обґрунтування свого клопотання значною мірою витікають не з фактичних наслідків збройної агресії та ведення військових дій, а адміністративно-управлінськими рішеннями самого Відповідача щодо зупинення господарської діяльності.

Необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, оцінки доводів боржника та заперечень кредитора, зокрема, й щодо його фінансового стану. Суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Судом встановлено, що строк виконання зобов`язання за Договором настав 15.02.2022, тобто до настання обставин, на які відповідач посилається як на підставу неможливості виконання зобов`язання щодо оплати отриманого товару. Наявність цих обставин та їх вплив на баланс інтересів сторін в цьому спорі Відповідачем не пояснено, а отже вони оцінюються господарським судом не на користь останнього.

У рішенні ЄСПЛ у справі "Савіцький проти України" від 26.07.2012 зазначено, що суд повторює, що право на суд, захищене п. 1 ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Оцінивши наведені доводи в сукупності, господарський суд не встановив обставин, з якими положення статті 331 ГПК України пов`язують можливість відстрочення виконання рішення суду.

З огляду на встановлені судом обставини, з урахуванням принципів розумності та справедливості, враховуючи інтереси сторін, а також те, що рішення суду є обов`язковим до виконання та має бути виконане, суд не вбачає правових підстав для задоволення заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду у справі №915/693/23.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема відомості про розподіл судових витрат.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісний центр "Металург" (57286, Миколаївська область, Миколаївський район, с. Галицинове, вул. Набережна, 64; ) на користь Концерну "СОЮЗЕНЕРГО" (51200, Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Спаська, 8, , адреса електронної пошти: ) заборгованість за Договором поставки №8310Р4040 від 16.12.2020 в сумі 81984,00 грн, пеню за прострочення оплати в сумі 4099,20 грн, 3% річних в сумі 1778,94 грн, інфляційні втрати в сумі 15041,97 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 2644,11 грн.

3. У задоволені позовних вимог в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 1552,41 грн відмовити.

4.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5. У задоволені заяви відповідача про відстрочення виконання рішення у справі №915/693/23 щодо погашення заборгованості ТОВ "Сервісний центр "Металург" за Договором поставки №8310Р4040 від 16.12.2020 строком на шість місяців - відмовити.

6. Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

7. Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Сторони у справі:

позивач: Концерн "СОЮЗЕНЕРГО" (51200, Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Спаська, 8, , адреса електронної пошти: ),

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервісний центр "Металург" (57286, Миколаївська область, Вітовський район, с. Галицинове, вул. Набережна, 64; ).

Судове рішення складено та підписано 07.08.2023 у зв`язку з перебуванням головуючого у справі судді у відпустці.

Суддя В.О.Ржепецький