СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2023 року м. Харків Справа № 922/880/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Фоміна В.О., суддя Шевель О.В.,

розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС ПРО" (вх.№1014Х) на рішення Господарського суду Харківської області від 10.05.2023 (рішення ухвалено суддею Чистяковою І.О. в приміщенні Господарського суду Харківської області 10.05.2023, повний текст складено 10.05.2023) у справі №922/880/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС ПРО", м. Дніпро

до фізичної особи - підприємця Мельник Ганни Володимирівни, м. Харків

про стягнення 77082,31 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС ПРО" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом, в якому просило стягнути з фізичної особи - підприємця Мельник Ганни Володимирівни на свою користь заборгованість за договором поставки №СХ/149-14 від 21.07.2014 у розмірі 77082,31 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 10.05.2023 у справі №922/880/23 відмовлено в задоволенні позову повністю, у зв`язку з тим, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами факт поставки товару відповідачеві за договором №СХ/149-14 від 21.07.2014 на заявлену до стягнення суму.

Товариство з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС ПРО" звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 10.05.2023 та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається, зокрема, на те, що на підтвердження поставки товару ним були надані копії видаткових накладних, що містять відомості про дату складання документів, назву підприємства, від імені якого складено документ, адресу доставки з переліку фактичних адрес магазинів (торгових об`єктів) відповідача, про які він повідомляв до укладення договору, зміст та обсяг господарської операції, підписи та відбиток печатки відповідача. Печатка відноситься до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарських операцій за наданими позивачем видатковими накладними, а недоведення фактів протиправності використання печатки та доказів її втрати, а також доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки, свідчить про відсутність підстав вважати, що печатка відповідача використовувалася проти волі відповідача. Відсутність на видаткових накладних назв посад осіб, які отримали товар, за наявності їх підпису, який засвідчений печаткою відповідача не свідчить про те, що такі видаткові накладні є неналежним доказом факту прийняття відповідачем неоплаченого ним товару. Виконання зобов`язання в іншому місці, ніж це встановлено договором, є правом, яким може скористатися постачальник на підставі ч. 2 ст. 532 Цивільного кодексу України.

До апеляційної скарги ТОВ "СЕРВІС ПРО" додано копії зареєстрованих в ЄРПН податкових накладних, прийнятих відповідачем, та квитанцій до них на загальну суму 172468,29 грн, з урахуванням ПДВ, реєстр податкових накладних; повторно подані копії видаткових накладних, реєстр видаткових накладних.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС ПРО" (вх.№1014Х) на рішення Господарського суду Харківської області від 10.05.2023 у справі №922/880/23; встановлено учасникам справи строк по 30.06.2023 для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та письмових пояснень з доказами їх надсилання іншим учасникам провадження; попереджено, що апеляційна скарга буде розглядатися за правилами ч. 10 ст. 270 ГПК України без повідомлення учасників справи.

Вказана ухвала була отримана позивачем 26.06.2023.

Ухвала Східного апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження від 12.06.2023 була надіслана відповідачу в його електронний кабінет 12.06.2023 о 20:34, про що свідчить відповідна довідка про доставку електронного листа (а.с. 253).

Окрім того, копія вказаної ухвали була направлена відповідачу поштою на його адресу: м. Харків, вул. Китаєнка, буд. 3Б, кв. 18, проте, поштова кореспонденція повернулася до суду без вручення адресату з довідкою пошти, що «адресат відсутній за вказаною адресою». Суд направляв повідомлення також на адресу електронної пошти за даними, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Працівниками суду також здійснювалися спроби передати відповідні телефонограми відповідачу за всіма телефонними номерами, відомості про які є в матеріалах справи (у договорі, а також Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань). Проте, такі спроби виявилися не вдалими, оскільки зв`язок був відсутній.

Таким чином, судом здійснені всі можливі заходи щодо повідомлення учасників процесу про відкриття апеляційного провадження.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача у встановлений судом строк не надходив. Відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Щодо доданих позивачем до апеляційної скарги нових доказів, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частин другої, четвертої ст. 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Матеріали справи не містять будь-яких заяв позивача щодо неможливості подання цих доказів до суду першої інстанції.

Відповідно до частини 2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, якою встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Системний аналіз статей 80, 269 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а відповідач свої заперечення, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і в даному випадку саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою.

Отже, всупереч положенням частини 2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, вказані документи не були предметом дослідження в місцевому господарському суді, при цьому позивач не надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, у зв`язку з чим у апеляційного господарського суду відсутні підстави приймати такі докази до розгляду.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів та вимог апеляційної скарги законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

Відповідно ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

21.07.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС ПРО" (постачальник) та фізичною особою - підприємцем Мельник Ганною Володимирівною (покупець) було укладено договір поставки №СХ/149-14 (надалі - договір), відповідно до якого постачальник зобов`язався поставити та передати у власність покупця товари народного споживання (надалі - товар), а покупець зобов`язався прийняти товар та оплатити його на умовах цього договору.

Найменування, ціна, кількість, асортимент товару, що постачається постачальником покупцю за цим договором, обумовлюються у видаткових накладних, які погоджуються сторонами попередньо і є невід`ємною частиною вказаного договору (п. 1.2. договору).

Згідно з п. 1.3. договору ціна договору визначається на підставі загальної вартості товару, переданого постачальником покупцю, згідно з видатковими накладними, які є невід`ємною частиною вказаного договору.

Відповідно до п.3.1. договору постачальник зобов`язався здійснити поставку товару на склад (торгівельний об`єкт) покупця, розташований за адресою: м.Харків, вул. О.Гончара, буд.2.

Відповідно до п. 3.3. договору постачальник зобов`язаний здійснити поставку всього обсягу замовленого покупцем до поставки товару на протязі 5 календарних днів з дати прийняття постачальником заявки покупця на постачання товару к виконавцю, якщо інший строк поставки не вказаний в цій заявці.

За цим договором допускається поставка товару частинами, однак від цього не залежить загальний строк виконання постачальником своїх зобов`язань з поставки товару в цілому, а покупець не вправі відмовитись від прийняття товару, поставленого частинами, за умови дотримання постачальником умов договору про якість товару. Датою поставки за цим договором вважається дата отримання товару покупцем, що підтверджується підписанням уповноваженою особою покупця видаткової накладної (п.3.5. договору).

У пункті 3.6. договору сторонами визначено наступний порядок прийняття товару: право власності на товар (а у випадку поставки товару частинами, - на кожну його частину, партію) переходить від постачальника до покупця в момент передачі постачальником товару (кожної його частини, партії) покупцю. Передача товару постачальником і отримання товару покупцем оформлюється шляхом проставлення уповноваженою особою покупця на примірнику видаткової накладної власноручного підпису й відбитка печатки (штампу) покупця, повноваження осіб, які здійснюють приймання товару від імені покупця, повинні бути підтверджені довіреністю, виданою уповноваженою особою покупця на отримання товарно-матеріальних цінностей - типові форми №М-2, М-26 або довіреністю, оформленою в нотаріальному порядку (для представників фізичних осіб - підприємців). При цьому у відповідності до п. 13 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12 червня 1996 року за №293/1318, при централізовано-кільцевих перевезеннях цінностей підприємствам їх відпуск постачальниками може здійснюватися без довіреності, якщо одержувач цінностей за підписом керівника і головного бухгалтера підприємства або інших осіб, які уповноважені підписувати довіреності, повідомив постачальника про зразок печатки (штампу), якою матеріально відповідальна особа, що буде приймати цінності, завіряє на супровідних документах (накладній, акті, ордері тощо) свій підпис про одержання цінностей.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем було поставлено відповідачеві продукцію загальною вартістю 172468,29 грн. на підставі видаткових накладних:

- №1СППФ000000610 від 06.01.2022 вартістю 16059,54 грн (з урахуванням акту- недовозу товару від 06.01.2022);

- №1СППФ000000630 від 06.01.2022 - 867,25 грн;

- №1СППФ000000631 від 06.01.2022- 27329,64 грн;

- №1СППФ000000632 від 06.01.2022 - 1131,00 грн;

- №1СППФ000001106 від 10.01.2022 - 16484,16 грн;

- №1СППФ000001107 від 10.01.2022 - 700,10 грн;

- №1СППФ000001110 від 10.01.2022 - 753,54 грн;

- №1СППФ000002317 від 13.01.2022 - 14560,02 грн;

- №1СППФ000002319 від 13.01.2022 - 2260,50 грн;

- №1СППФ000007465 від 27.01.2022 - 15375,12 грн;

- №1СППФ000007469 від 27.01.2022 - 8630,16 грн;

- №1СППФ000007470 від 27.01.2022 - 1260,00 грн;

- №1СППФ000007471 від 27.01.2022 - 27027,78 грн;

- №1СППФ000020192 від 06.04.2022 - 1008,00 грн;

- №1СППФ000020195 від 06.04.2022 - 39021,48 грн (з урахуванням акту- недовозу товару № 2404).

Згідно з умовами п.2.1. договору покупець зобов`язаний виконати оплату отриманого за цим договором товару шляхом банківського переказу грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Відповідно до п. 2.3. у редакції Додаткової угоди №1 від 01.02.2019 до договору покупець зобов`язаний оплатити постачальнику повну вартість кожної поставленої за цим договором окремої партії товару протягом 21 (двадцять один) календарних днів з моменту отримання товару покупцем. Під "окремою партією товару" за цим договором сторони розуміють весь обсяг (кількість) товару, переданого постачальником покупцеві по одній окремій видатковій накладній.

Положеннями ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відтак, з урахуванням положень статей 253, 530 Цивільного кодексу України та п. 2.3. договору ФОП Мельник Г.В. мала оплатити товар поставлений за видатковими накладним:

- №1СППФ000000610 від 06.01.2022, №1СППФ000000630 від 06.01.2022, №1СППФ000000631 від 06.01.2022, №1СППФ000000632 від 06.01.2022 - до 27.01.2022 включно;

- №1СППФ000001106 від 10.01.2022. №1СППФ000001107 від 10.01.2022, №1СППФ000001110 від 10.01.2022 - до 31.01.2022 включно;

- №1СППФ000002317 від 13.01.2022, №1СППФ000002319 від 13.01.2022 - до 03.02.2022 включно;

- №1СППФ000007465 від 27.01.2022, №1СППФ000007469 від 27.01.2022, №1СППФ000007470 від 27.01.2022, №1СППФ000007471 від 27.01.2022 - до 17.02.2022 включно;

- №1СППФ000020192 від 06.04.2022, №1СППФ000020195 від 06.04.2022 - до 27.04.2022 включно.

Факт часткової сплати ФОП Мельник Г.В. за поставки товару за договором у загальній сумі 95385,98 грн підтверджується довідками Топольського відділення в місті Дніпро Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» №В6/19-2134 від 09.02.2023 року та Регіонального відділення в м. Дніпро Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» №36303-03-2714 від 09.02.2023 року.

Відповідно до п.2.5 договору для зручності розрахунків сторони щомісячно, до 10 (десятого) числа, здійснюють звірку взаєморозрахунків з обов`язковим підписанням акту звірки взаєморозрахунків. Проект акту звірки взаєморозрахунків готується та надсилається постачальником покупцю у двох оригінальних примірниках. Дані, підтверджені сторонами в акті звірки взаєморозрахунків, є підставою для проведення кінцевого розрахунку між сторонами та/або проведенні сторонами взаємозаліку зустрічних однорідних вимог з обов`язковим оформленням сторонами двостороннього акту заліку зустрічних однорідних вимог.

Актом звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2022 по 20.10.2022 по Договору СХ/149-14 від 21.04.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС ПРО" та фізичною особою-підприємцем Мельник Г.В. визначено, що на підставі видаткових накладних та банківських виписок заборгованість відповідача перед позивачем склала 77082,31 грн.

Надаючи власну правову кваліфікацію обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.

З огляду на правову природу укладеного між сторонами договору поставки, який у розумінні статей 173, 174 Господарського кодексу України та статей 11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків, спірні правовідносини регламентуються положеннями глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

За приписами ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вказаний перелік обов`язкових реквізитів документа кореспондується з п. 2.3 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджений наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, згідно з яким первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у грошовому та за можливості у натуральних вимірниках), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 2.4. вказаного Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Отже, за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» та пункту 2.3. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та відображають реальні господарські операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Суд першої інстанції, вказуючи на те, що у видаткових накладних, які містяться у матеріалах справи, не було зазначено уповноважених осіб відповідача, відповідальних за здійснення господарської операції з прийняття спірного товару та реквізитів довіреностей, на підставі яких ці особи діяли від імені відповідача, не звернув увагу на те, що такі видаткові накладні відповідно до вимог вищевказаного Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" містять такі обов`язкові реквізити як дату її складання; назву підприємства, від імені якого складено документ і якому здійснюється поставка за цією накладною; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; особисті підписи в графі "відвантажив" та "одержав", які засвідчені відтиском печатки ФОП Мельник Г.В.

Апеляційний господарський суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 29.01.2020 по справі №916/922/19, відповідно до яких суд, встановивши наявність відбитку печатки відповідача на спірних документах та, враховуючи, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, актах, суди мають дослідити питання встановлення обставин, що печатка була загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа.

При цьому, у постанові від 20.12.2018 у справі №910/19702/17 Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність у видаткових накладних назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки покупця, не може свідчити про те, що такі видаткові накладні є неналежними доказами у справі. Відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними.

Відсутність у видаткових накладних назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності її підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки відповідача, не може свідчить про те, що така особа є неуповноваженою чи що така видаткова накладна є неналежним доказом у справі. Відтиск печатки є свідченням участі ФОП Мельник Г.В. у здійсненні господарської операції за цією накладною.

Колегією суддів враховано, що ФОП Мельник Г.В. не було доведено фактів протиправності використання своєї печатки чи доказів її втрати, так само як і не було надано доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з її втратою чи викраденням.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що печатка відповідача використовувалася проти його волі, а подані позивачем видаткові накладні є неналежними або недопустимим доказами виконання умов Договору, що повністю узгоджуються із наведеними нормами права та правовими позиціями Верховного Суду.

Відсутність реквізитів довіреностей (на підставі яких діяли представники відповідача при прийнятті товару) в накладній також не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки їх відсутність за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, не може заперечувати таку господарську операцію.

Крім того, колегією суддів було встановлено, що в матеріалах справи наявний акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2022 по 20.10.2022 по Договору СХ/149-14 від 21.04.2014, який підписано позивачем та відповідачем і скріплено печатками сторін без заперечень та зауважень, відповідно до якого ФОП Мельник Г.В. було підтверджено обставини отримання товару за видатковими накладними №1СППФ000000610 від 06.01.2022, №1СППФ000000630 від 06.01.2022, №1СППФ000000631 від 06.01.2022, №1СППФ000000632 від 06.01.2022, №1СППФ000001106 від 10.01.2022, №1СППФ000001107 від 10.01.2022, №1СППФ000001110 від 10.01.2022, №1СППФ000002317 від 13.01.2022, №1СППФ000002319 від 13.01.2022, №1СППФ000007465 від 27.01.2022, №1СППФ000007469 від 27.01.2022, №1СППФ000007470 від 27.01.2022, №1СППФ000007471 від 27.01.2022, №1СППФ000020192 від 06.04.2022, №1СППФ000020195 від 06.04.2022 на загальну суму 172468,29 грн., а також обставини існування заборгованості в сумі 77082,31 грн.

Вказаний акт дійсно не є первинним документом в контексті положень Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Проте, він з урахуванням положень п.2.5 договору додатково вказує на погодження відповідача з обставинами вчинення господарських операцій з поставки та отримання товару згідно вище вказаних видаткових накладних та наявності заборгованості у відповідному розмірі.

За положеннями статті 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Практика Верховного Суду також засвідчує правову позицію, що акт звірки взаємних розрахунків не є майновою дією боржника, не свідчить про проведення певної господарської операції; сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом; акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо, однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами (позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.04.2018 у справі № 910/9004/13, 19.04.2018 у справі № 905/1198/17, від 05.03.2019 у справі №910/1389/18, від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17, від 23.09.2021 у справі №910/866/20).

Приймаючи до уваги акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2022 по 20.10.2022 по Договору СХ/149-14 від 21.07.2014, колегія суддів також наголошує на необхідності врахування добросовісності як засадничого положення цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 Цивільного кодексу України). Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Принцип добросовісності покладено і в основу доктрини "venire contra factum proprium" (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що наявність підписаного відповідачем акту звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2022 по 20.10.2022 по Договору СХ/149-14 від 21.07.2014 свідчить про встановлення обставин наявності суперечливої поведінки учасника спірних правовідносин - відповідача у визнанні ним заборгованості за вказаним договором у розмірі 77082,31 грн.

Щодо тієї обставини, що деякі видаткові накладні були складені не за місцем поставки, передбаченим п. 3.1. договору (м. Харків, вул. О. Гончара, буд. 2), а також, що до договору не вносилися відповідні зміни, колегія суддів зазначає, що як вбачається із наявних у матеріалах справи видаткових накладних, акту звірки взаємних розрахунків, жодних зауважень зі сторони покупця при їх підписанні за результатами отримання товару, в тому числі щодо адрес доставки, вказаних у накладних, не встановлено.

Окрім того, не зважаючи на те, що лист відповідача вих №б/н від 31.12.2013 був складений до підписання договору, колегія суддів не може не врахувати, що в ньому зазначені фактичні адреси його магазинів, які співпадають із зазначеними у видаткових накладних. А тому, апеляційний господарський суд сприймає цей лист, як такий що підтверджує поставку товару за видатковими накладними саме відповідачу.

За положеннями ст. 532 Цивільного кодексу України зазвичай місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. Проте, зобов`язання може бути виконане в іншому місці, якщо це встановлено актами цивільного законодавства або випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

В даному випадку, виконання зобов`язання за місцем розташування інших фактичних адрес магазинів відповідача, які не співпадають із зазначеним у договорі, не суперечить суті самого зобов`язання сторін та не спростовує факту проведення відповідної господарської операції.

Таким чином, оскільки підписуючи видаткові накладні та акт звірки покупець не заперечував факт отримання товару за іншою адресою, ніж передбачена п.3.1. договору, колегія суддів вважає, що сторони договору дійшли згоди, що зобов`язання може бути виконано в іншому місці, ніж це передбачено умовами договору.

Окрім того, якщо навіть врахувати позицію, що поставка товару, яка відбувалася не за передбаченою п. 3.1. договору адресою: м. Харків, вул. О. Гончара, буд. 2, здійснювалася сторонами не на виконання умов договору №СХ/149-14 від 21.07.2014, вказана обставина жодним чином не позбавляє юридичної сили відповідні видаткові накладні та не звільняє відповідача від обов`язку провести оплату за поставлений відповідно до цих накладних товар.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

В контексті наведених засад господарського судочинства суд звертає увагу учасників судового процесу на приписи ст.79 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (відповідні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про непідтвердження наданими позивачем доказами обставин вчинення господарських операцій між ним та відповідачем, зокрема, щодо поставки товару за Договором №СХ/149-14 від 21.07.2014 на підставі видаткових накладних на загальну суму 172468,29грн.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується оплата заборгованості з боку відповідача за отриманий товар лише частково на суму 95385,98грн, апеляційний господарський суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 77082,31грн.

Щодо доводів заявника апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права у зв`язку із тим, що, за твердженням суду, позивач не скористався своїм процесуальним правом на подання відповіді на відзив, колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 13.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/880/23. Копію вказаної ухвали про відкриття провадження у справі вручено представнику позивача 23.03.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №294 (а.с. 97).

Відповідну ухвалу також було оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень 14.03.2023. Відповідно до статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Таким чином, позивач з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі був обізнаний про розгляд Господарським судом Харківської справи за його позовом, що давало позивачу можливість ознайомлюватися з матеріалами справами та користуватися іншими правами, визначеними господарсько-процесуальним законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач до відзиву надав докази його направлення позивачу за адресою, зазначеною у позовній заяві, що кореспондується із даними, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Факт неотримання поштової кореспонденції, яку направлено з додержанням вимог процесуального закону за належною адресою та яка неотримана адресатом, свідчить про суб`єктивну поведінку сторони щодо отримання кореспонденції, а направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Тому, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не скористався своїм процесуальним правом на подання відповіді на відзив.

Крім того, колегією суддів встановлено, що на момент подання позовної заяви та відкриття судом першої інстанції провадження у справі №922/880/23, Мельник Ганна Володимирівна була зареєстрована як фізична особа - підприємець (дата державної реєстрації: 28.11.2002, дата та номер запису про державну реєстрацію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 17.05.2005, №0017496), тобто визнана суб`єктом господарювання у зв`язку із здійсненням нею підприємницької діяльності та проведенням державної реєстрації її як підприємця без статусу юридичної особи (а.с. 62-65).

Втім, на дату прийняття даної постанови за результатами розгляду апеляційної скарги, колегією суддів встановлено, що згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 16.03.2023 здійснено запис №009093266 про припинення підприємницької діяльності ФОП Мельник Ганни Володимирівни, підстава - власне рішення.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 Цивільного кодексу України, в якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю та за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця.

Згідно із частиною 9 статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року №755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 13.02.2019 у справі №910/8729/18 за змістом ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, ст. 202-208 ГК України, ч. 8 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) господарські зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки фізична особа не перестає існувати та відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім майном.

Відповідно до положень ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС ПРО", скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення.

Відповідно до пп. б), в) пункту 4 частини 1 статті 282 Господарського процесуального кодексу України у постанові має бути зазначений новий розподіл судових витрат у разі скасування чи зміни рішення.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС ПРО" задовольнити.

Рішення Господарського суду Харківської області від 10.05.2023 у справі №922/880/23 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС ПРО" задовольнити.

Стягнути з Мельник Ганни Володимирівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС ПРО" (49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Маршала Малиновського, буд. 2, вежа А4-7, приміщення 10, ідентифікаційний код 39200703) заборгованість за Договором поставки №СХ/149-14 від 21.07.2014 в сумі 77082,31 грн.

Стягнути з Мельник Ганни Володимирівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС ПРО" (49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Маршала Малиновського, буд. 2, вежа А4-7, приміщення 10, ідентифікаційний код 39200703) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2684,00 грн та апеляційної скарги у розмірі 4026,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.О. Крестьянінов

Суддя В.О. Фоміна

Суддя О.В. Шевель