ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А

02.08.2023 Справа № 905/1006/23

Господарський суд Донецької області у складі судді Зельман Ю.С. розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок №2, офіс №411; )

до боржника Фізичної особи-підприємця Савченко Анни Вікторівни ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 )

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості за договором про надання кредиту №327481-КС-001 від 06.06.2021 в сумі 29 829,37 грн., а саме: прострочених платежів по тілу кредиту в сумі 11 906,09 грн., прострочених платежів по процентах в сумі 17 923,28 грн.,

В С Т А Н О В И В

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" звернулось до Господарського суду Донецької області з заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з фізичної особи-підприємця Савченко Анни Вікторівни заборгованості в сумі 29 829,37 грн., а саме: прострочених платежів по тілу кредиту в сумі 11 906,09 грн., прострочених платежів по процентах в сумі 17 923,28 грн.

Заяву обґрунтовано порушенням боржником грошових зобов`язань за договором про надання кредиту №327481-КС-001 від 06.06.2021.

Розглянувши подану заяву та додані до неї документи, суд відмовляє у видачі судового наказу з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Частиною 1 статті 147 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Статтею 150 Господарського процесуального кодексу України наведено вимоги щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу, згідно з якими заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником. У заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Згідно з частиною 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 статті 91 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Положеннями статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України встановлено вимоги щодо належності, допустимості, достатності та достовірності доказів. Так, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що в обґрунтування своїх вимог заявник посилається на неналежне виконання Фізичною особою-підприємцем Савченко Анни Вікторівни грошових зобов`язань за договором про надання кредиту №327481-КС-001 від 06.06.2021 в частині не повернення кредиту в розмірі 11 906,09 грн. та сплати процентів за користування кредитом в сумі 17 923,28 грн.

В якості підстав виникнення заборгованості, заявник надає, у тому числі, копії: договору про надання кредиту №327481-КС-001 від 06.06.2021, пропозиції укласти договір (оферту) №327481-КС-001 про надання кредиту від 06.06.2021, прийняття (акцепту) пропозиції (оферти) щодо укладання договору про надання кредиту №327481-КС-001 від 06.06.2021, Додаткової угоди №1 до договору про надання кредиту №327481-КС-001 від 06.06.2021, пропозиції укласти додаткову угоду № 1 до договору про надання кредиту №327481-КС-001 від 06.06.2021, прийняття (акцепту) пропозиції (оферти) щодо укладання додаткової угоди №1 до Договору № 327481-КС-001 про надання кредиту від 06.06.2021 року, додаткової угоди №2 до Договору № 327481-КС-001 про надання кредиту від 06.06.2021 року, пропозиції укласти Додаткову угоду №2 до Договору № 327481-КС-001 про надання кредиту від 06.06.2021 року, прийняття (акцепта) пропозиції (оферти) щодо укладення Додаткової угоди №2 до Договору № 327481-КС-001 про надання кредиту від 06.06.2021 року, Додаткової угоди №3 до Договору № 327481-КС-001 про надання кредиту від 06.06.2021 року; пропозиції укласти Додаткову угоду №3 до Договору № 327481-КС-001 про надання кредиту від 06.06.2021 року, прийняття (акцепта) пропозиції (оферти) щодо укладення Додаткової угоди №3 до Договору № 327481-КС-001 про надання кредиту від 06.06.2021 року; візуальних форм послідовності дій Клієнта, щодо укладення електронного Договору про надання кредиту № 327481-КС-001 від 06.06.2021 р. та Додаткових угод №1,2, 3 до нього в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства на сайті www.my.bizpozyka.com, анкети клієнта (витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи - https://my.bizpozyka.com), повідомлення (або платіжного доручення) про перерахунок 06.06.2021 року коштів в сумі 10 000,00 грн. на картку клієнта, платіжне доручення № 30325 від 02.02.2021 грошових коштів в сумі 12 000,00 грн. відповідно до Додаткової угоди № 1 на картку клієнта, повідомлення (або платіжного доручення) від 18.10.2021 про перерахунок грошових коштів в сумі 10 000,00 грн. відповідно до Додаткової угоди № 2 на картку клієнта та Правила про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «БІЗПОЗИКА», розрахунок заборгованості.

За текстом заяви зазначено, що боржником здійснено погашення за договором №327481-КС-001 від 06.06.2021 на загальну суму 85 602,71 грн.

Частиною другою статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Характерними ознаками наказного провадження є зокрема те, що об`єктом судового захисту є безспірне право та інтерес кредитора, відсутність спору про право.

Оскільки наказне провадження є документарним, ця специфічна форма захисту вимагає і особливостей документальних доказів:

- докази мають бути безспірними: вони повинні свідчити про безспірність стягнення і відсутність потреби у їх дослідженні. Тобто ознака документарності наказного провадження підтверджує те, що йдеться про очевидність та переконливість доказів з боку стягувача;

- докази мають бути лише письмовими;

- докази мають підтверджувати не лише факт виникнення права вимоги стягувача, але і розмір обов`язків боржника;

- відсутність публічного дослідження доказів (ця ознака зумовлена відсутністю у наказному провадженні судового засідання як такого);

- особливості моменту початку і закінчення процесу доказування для суб`єктів.

Характер і кількість письмових документів впливають безпосередньо на встановлення судом наявності спору про право, який є підставою для відмови у задоволенні заяви про видачу судового наказу. Таке питання вирішується суддею у кожному конкретному випадку, враховуючи характер та обґрунтованість заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви.

Натомість, матеріали справи не містять будь-яких доказів повернення кредиту у вказаному заявником розмірі 85 602,71 грн.

Відповідно до частини першої статті 68 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банки зобов`язані вести бухгалтерський облік та складати фінансову звітність відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та міжнародних стандартів фінансової звітності.

Частиною другою статті 68 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Згідно із частиною третьою статті 69 Закону України "Про банки і банківську діяльність" Національний банк України встановлює для банків, банківських груп: перелік, форми звітності або вимоги до форм, періодичність та строки подання звітності, порядок подання та оприлюднення фінансової звітності (річної фінансової звітності, річної консолідованої фінансової звітності, проміжної фінансової звітності, консолідованої проміжної фінансової звітності), консолідованої та субконсолідованої звітності.

Перелік первинних документів, які складаються банками залежно від виду операції, та їх обов`язкові реквізити, визначений Положенням про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 №254 (далі Положення №254).

Подібне нормативне регулювання організації бухгалтерського обліку в банках наразі визначено Положенням про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75 (далі Положення №75).

Згідно із пунктом 1.10 Положення №254 первинний документ - документ, який містить відомості про операцію та підтверджує її здійснення.

За підпунктом 14 пункту 1 Положення №75 первинний документ - документ, який містить відомості про операцію.

Пунктом 4.4 Положення №254 визначено, що залежно від виду операції первинні документи банку (паперові та електронні) за змістом поділяються на касові, якими оформлюються операції з готівкою та меморіальні, які використовуються для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій.

Відповідно до пункту 5.1 Положення №254 інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного).

Схоже регулювання щодо обліку первинних документів містить пункт 57 Положення №75, який визначає, що інформація, що міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного).

Відповідно до пункту 5.3 Положення №254, підпункту 1 пункту 59 Положення №75 банки обов`язково мають складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри як особові рахунки та виписки з них.

Пунктом 5.4 Положення №254, пунктом 60 Положення №75 визначено, що особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

Згідно із пунктом 5.6 Положення №254, пунктом 62 Положення №75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписки з особового рахунка клієнта банку (банківські виписки з рахунку позичальника) є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №910/10254/18, від 19.02.2020 у справі №910/16143/18, від 26.02.2020 у справі №911/1348/16, від 19.11.2020 у справі №910/21578/16, постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №554/4300/16-ц, від 21.09.2022 у справі №381/1647/21, від 07.12.2022 у справі №298/825/15-ц).

З огляду на це виписки по особовому рахунку (картковому рахунку) можуть бути належним доказом заборгованості щодо тіла кредиту за кредитним договором.

Наявність спору, як підставу для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права, або документів, що підтверджують виникнення права вимоги.

Отже, заявником не надано суду доказів існування в нього безумовного права на стягнення заборгованості саме в заявленому розмірі, а, відповідно, й процентів як похідної вимоги.

Відповідно до ч.1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: 1) заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу; 2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; 3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу; 4) наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу; 5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою; 6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; 7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 цієї частини; 8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч. 2 ст.152 ГПК України).

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу на підставі п.п.1ч.1 ст.152 ГПК України.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч.1 ст.153, 153 ГПК України).

Керуючись ст.ст. 12, 76, 77, 147, 148, 150, 152, 153, 154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" у видачі судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця Савченко Анни Вікторівни заборгованості в сумі 29 829,37 грн., а саме: прострочених платежів по тілу кредиту в сумі 11 906,09 грн., прострочених платежів по процентах в сумі 17 923,28 грн.

Ухвала набрала законної сили в день її підписання судом 02.08.2023.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України (з урахуванням п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Копію даної ухвали надіслати заявнику на зазначену ним адресу електронної пошти.

Суддя Ю.С. Зельман