ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"03" серпня 2023 р. м. Ужгород Справа № 907/716/23

Суддя Господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши заяву позивача за вх. №02.3.1.-02/5361/23 від 01.08.2023 про вжиття заходів забезпечення позову у справі

за позовом Valvidia Business Company Ltd., Сейшельські острови,

до відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРПАТ - ВИН ЕТАЛОН», с. Мужієво, Закарпатської обл.,

до відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю «КОТНАР ХІЛЛ», м. Київ,

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» (УКРНОІВІ), м. Київ,

про визнання недійсним договору, визнання власником свідоцтв на торговельні марки, заборону використання торговельних марок та відшкодування збитків

без виклику сторін,

ВСТАНОВИВ:

01.08.2023 на адресу Господарського суду Закарпатської області від Valvidia Business Company Ltd. надійшов позов у якому компанія просить суд: (1)визнати недійсним договір №209585 про передачу прав на торговельні марки від 10.11.2022, укладений між відповідачами, (2)визнати позивача Valvidia Business Company Ltd. власником свідоцтва на торговельну марку №209585 від 10.03.2016 (торговельна марка «Gorobchiki») з 26.05.2023, (3)визнати позивача Valvidia Business Company Ltd. власником свідоцтва на торговельну марку №247549 від 25.09.2018 (торговельна марка «MONTECOTE») з 06.06.2023, (4)заборонити відповідачам використовувати торговельні марки «Gorobchiki» (свідоцтво на торговельну марку №209585 від 10.03.2016) і «MONTECOTE» (свідоцтво на торговельну марку №247549 від 25.09.2018) і позначення, схожі із цими торговельними марками, шляхом нанесення їх на будь-який товар, для якого ці торговельні марки зареєстровано, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов`язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням цих торговельних марок з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення), застосування цих торговельних марок в діловій документації, в рекламі та в мережі Інтернет (на веб-сайті https://www.cotnar.ua/ у соціальних мережах https://www.facebook.com/cotnarhills, https://www.instagram.com/cotnar_wine/, на веб-сайті https://www.youtube.com/watch?v=W5nia5_nVGw&t=11s&ab_channel=beyourself.design та інших веб-сайтах), а також (5)стягнути з відповідачів збитки в розмірі 500 000,00 грн.

Окрім того, разом з позовною заявою на адресу Господарського суду Закарпатської області надійшла заява за №02.3.1.-02/5361/23 від 01.08.2023 у якій позивач просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом (1)заборонити відповідачу 1 (Товариство з обмеженою відповідальністю «КАРПАТ - ВИН ЕТАЛОН») повністю чи частково передавати будь-якій особі виключні майнові права інтелектуальної власності, або надавати дозволи (видавати ліцензії) на використання торговельної марки «Gorobchiki» за свідоцтвом України №209585 від 10.03.2016 та торговельної марки «MONTECOTE» за свідоцтвом України №247549 від 25.09.2018, або відмовлятися від цих торговельних марок повністю або частково до набрання рішенням у справі законної сили, (2)заборонити Державній організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» вносити будь-які зміни до Державного реєстру свідоцтв України на торговельні марки щодо передання відповідачем 1 (Товариство з обмеженою відповідальністю «КАРПАТ - ВИН ЕТАЛОН») виключних майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку «Gorobchiki» за свідоцтвом України №209585 від 10.03.2016 та торговельну марку «MONTECOTE» за свідоцтвом України №247549 від 25.09.2018 іншим особам, або щодо надавання дозволів (видачі ліцензій) будь-якій особі на їх використання, або припинення їх дії у зв`язку із повною або частковою відмовою власника зазначених свідоцтв до набрання рішенням у справі законної сили, (3)заборонити відповідачу 1 (Товариство з обмеженою відповідальністю «КАРПАТ - ВИН ЕТАЛОН»), відповідачу 2 (Товариство з обмеженою відповідальністю «КОТНАР ХІЛЛ»), іншим особам використовувати торговельну марку «Gorobchiki» за свідоцтвом України №209585 від 10.03.2016 та торговельну марку «MONTECOTE» за свідоцтвом України №247549 від 25.09.2018 при продажу товарів, маркованих цими торговельними марками, при рекламуванні (у тому числі в мережі Інтернет) товарів, маркованих цими торговельними марками до набрання рішенням у справі законної сили, (4)зупинити митне оформлення товарів, які марковані торговельною маркою «Gorobchiki» за свідоцтвом України №209585 від 10.03.2016 та торговельною маркою «MONTECOTE» за свідоцтвом України №247549 від 25.09.2018, зупинити експорт (вивезення за межі митної території України) таких товарів, (5)накласти арешт на все нерухоме та рухоме майно відповідача 1 (Товариство з обмеженою відповідальністю «КАРПАТ - ВИН ЕТАЛОН») в межах ціни позову 500 000,00 грн.

Вказане клопотання обґрунтовано тим, що позивач набув право власності на спірні торговельні марки за наслідками проведення прилюдних торгів у порядку виконання судового рішення, однак незважаючи на існування обтяження цих торговельних марок, між відповідачами укладено договір згідно з яким ці торговельні марки відчужено, що, за твердженнями позивача унеможливлює їх реєстрацію. Покликаючись на ч. 1 ст. 424, ч. 1 ст. 495 Цивільного кодексу України, ч. 7, 8 ст. 16, ч. 1 ст. 18 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» відповідач 1 як власник свідоцтв на оспорювані торговельні марки може у будь-який момент до вирішення спору по суті: відмовитися від свідоцтв на оспорювані торговельні марки повністю або частково; передати виключні майнові права інтелектуальної власності на оспорювані торговельні марки третім особам повністю або стосовно частини товарів, вказаних у свідоцтвах. Відтак, за умови вчинення хоча б однієї із перелічених вище дій з боку відповідача 1 та через невжиття заходів забезпечення позову, позивач буде змушений додатково пред?являти новий позов про визнання недійсним іншого договору, або з іншими позовними вимогами. Окрім того позивач просить суд забезпечити позову шляхом накладення арешту (тимчасового обмеження права на відчуження та розпорядження майном) на нерухоме та рухоме майно, яка належить відповідачу 1 на праві власності, в межах суми заявлених позовних вимог, без обмеження/позбавлення права користування ним, оскільки такі заходи не матимуть наслідок у вигляді припинення господарської діяльності відповідача 1 як суб`єкта господарювання, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості, та є співмірними із заявленими позовними вимогами, і не позбавлятимуть відповідача 1 права користування цим майном, однак гарантуватимуть виконання можливого рішення в даній справі.

Розглянувши дане клопотання суд зазначає наступне.

Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Забезпечення позову - це надання позивачем тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Заходи до забезпечення позову можуть вживатися лише за умов, визначених статтею 136 Господарського процесуального кодексу, а саме:

- якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду;

- якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов:

(1)розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

(2)забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

(3)наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги,

(4)імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи не поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів;

(5)запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Суд звертає увагу, що необхідно розрізняти види (способи) забезпечення позову, які можуть застосовуватись до позовів майнового характеру, а які - для забезпечення немайнових позовних вимог, тобто фактично заходи забезпечення позову можна поділити на майнові та немайнові. Майнові заходи забезпечення мають застосовуватись для забезпечення позовних вимог майнового характеру, тобто таких, де матеріальна позовна вимога виражена саме в грошовій формі в ціні позову в розумінні статті 163 Господарського процесуального кодексу України.

Метою застосування заходів забезпечення позову майнового характеру є обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача, на момент пред`явлення прозову може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення суду.

Заходи забезпечення немайнового характеру спрямовані на покладення на відповідача чи інших осіб обов`язку вчинити активні дії чи утриматись від їх вчинення, не пов`язаних з передачею грошових сум чи майна.

У постанові Верховного Суду від 03.03.2023 у справі №907/269/22, постанові Верховного Суду від 24.05.2021 у справі №910/3158/20 міститься висновок, що за змістом пункту 1 частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися коштами або майном, тому може застосуватися у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, коштів або про стягнення коштів. Сума арештованих коштів обмежується розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, належного до предмета спору.

Оскільки Valvidia Business Company Ltd., серед іншого, звернулась до суду з позовними вимогами немайнового характеру, то в даному випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, яка в силу ч. 4 ст. 236 ГПК України враховується судом.

Зі змістовного аналізу позовної заяви та характеру позовних вимог, суд доходить до висновку, що позивач звернувся з даним позовом з метою захисту своїх прав на спірні торговельні марки у спосіб визнання недійсним правочину, який на думку позивача являється фраудаторним, а також визнання права власності на свідоцтва щодо спірних торговельних марок та компенсацію збитків з приводу їх використання (п. 1, 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Судом з`ясовано, що до заяви про вжиття заходів забезпечення позову, Valvidia Business Company Ltd. додано договір №209585 про передачу прав на торговельні марки від 10.11.2022, який був укладений між відповідачами під час дії арештів на все рухоме та нерухоме майно відповідача 2. Окрім того заявник стверджує, що внесення змін до Державного реєстру свідоцтв України на торговельні марки відбулося під час дії арешту на оспорювані торговельні марки.

За змістом частини 1 та 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, що виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2)висновками експертів; 3)показаннями свідків.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 зазначеного Кодексу).

Згідно зі статтею 77 Господарського процесуального кодексу України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (стаття 78 цього Кодексу).

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Із внесенням 17.10.2019 змін до Господарського процесуального кодексу України статтю 79 викладено у новій редакції, чим фактично впроваджено в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів", який підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач.

Тобто з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Аналіз змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Одночасно статтею 86 цього Кодексу передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Близький за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та інші проти Швеції" зазначив, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Тлумачення змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить, що цією статтею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

З огляду на документально підтверджену обставину, що під час дії арештів на все рухоме та нерухоме майно відповідача 2 з відповідачем 1 було укладено оспорюваний договір №209585 від 10.11.2022 про передачу прав на торговельні марки згідно з яким було відчужено спірні торговельні марки та внесено зміни до Державного реєстру свідоцтв України, суд вважає обґрунтованими доводи заявника - Valvidia Business Company Ltd. про існування розумної підозри вважати, що відповідачами можуть вчинитись дії які б свідчили про реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову в межах одного судового провадження, яке предметом розгляду в даній справі за №907/716/23.

З огляду на це суд погоджується з обґрунтованим припущенням позивача про те, що вказані обставини свідчать про вчинення відповідачами активних дій спрямованих на відчуження спірних торговельних марок, право власності на які намагається захистити позивач у даній справі.

Таким чином, якщо відбудеться відчуження спірних торговельних марок з приводу яких виник спір, а відповідачами будуть укладені з третіми особами відповідні договори та речові права на ці об`єкти будуть зареєстровані, позивач буде позбавлений можливості ефективно захистити та поновити свої права в межах даної справи. У разі завершення процедури відчуження цих торговельних марок на користь третіх осіб, виконання можливого рішення суду в даній справі про задоволення позову в частині вимог про визнання недійсним договору та визнання права власності на ці торговельні марки буде утруднено, або унеможливлено через виникнення суб`єктивних прав в третіх осіб на ці об`єкти цивільно-правового обороту, та необхідність для позивача за їх захистом звертатись з іншими позовами за участі таких суб`єктів.

Суд погоджується з твердженнями позивача, що без вжиття заходів забезпечення позову, позивач фактично позбавляється ефективного захисту або поновлення порушених прав або інтересів позивача в межах даної судової справи, за захистом яких він звернувся.

За таких обставин суд доходить висновку, що існує ризик того, що у разі не вжиття вказаного способу забезпечення позову, виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, може істотно ускладнитись, тобто суд констатує наявність підстав для застосування заходів забезпечення позову.

Невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити у разі задоволення позовних вимог ефективний захист або поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких позивач звернувся до суду, оскільки, зумовить необхідність з метою відновлення порушених прав, на захист яких подано цей позов, ініціювати процедуру захисту свого права, що потребуватиме значних як фінансових, так і правових витрат, покладання яких на позивача буде надмірним та непропорційним.

Оцінюючи співмірність та адекватність заходів забезпечення позову, які позивач просить вжити, суд виходить з того, що у разі фактичного відчуження спірних торговельних марок, майбутнє виконання можливого рішення суду в даній справі буде неможливим, як таке, що не матиме правового сенсу, оскільки у такому випадку суттєво зміниться як предмет, так і об`єкт судового захисту в даній справі. Таким чином не буде можливості відновити правовий стан, який існував до імовірного порушення права позивача.

Надавши правову оцінку заходам забезпечення позову, які просить вжити позивач на предмет їх співмірності щодо заявлених позивачем вимог, суд приходить до висновку що співмірними та адекватними заходами забезпечення позову метою яких буде забезпечення позивачу ефективного захисту або поновлення порушених прав або інтересів в межах даної судової справи є (1)заборона відповідачу 1 (Товариство з обмеженою відповідальністю "КАРПАТ - ВИН ЕТАЛОН", місцезнаходження: Україна, 90260, Закарпатська обл., Берегівський р-н, село Мужієво, ВУЛИЦЯ РАКОЦІ ФЕРЕНЦА ІІ, будинок 233, ) повністю чи частково передавати будь-якій особі виключні майнові права інтелектуальної власності, або надавати дозволи (видавати ліцензії) на використання торговельної марки «Gorobchiki» за свідоцтвом України №209585 від 10.03.2016 та торговельної марки «MONTECOTE» за свідоцтвом України №247549 від 25.09.2018, або відмовлятися від цих торговельних марок повністю або частково до набрання рішенням у справі законної сили, (2)заборона Державній організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» вносити будь-які зміни до Державного реєстру свідоцтв України на торговельні марки щодо передання відповідачем 1 (Товариство з обмеженою відповідальністю "КАРПАТ - ВИН ЕТАЛОН", місцезнаходження: Україна, 90260, Закарпатська обл., Берегівський р-н, село Мужієво, ВУЛИЦЯ РАКОЦІ ФЕРЕНЦА ІІ, будинок 233, ) виключних майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку «Gorobchiki» за свідоцтвом України №209585 від 10.03.2016 та торговельну марку «MONTECOTE» за свідоцтвом України №247549 від 25.09.2018 іншим особам, або щодо надавання дозволів (видачі ліцензій) будь-якій особі на їх використання, або припинення їх дії у зв`язку із повною або частковою відмовою власника зазначених свідоцтв до набрання рішенням у справі законної сили, (3)заборона відповідачу 1 (Товариство з обмеженою відповідальністю "КАРПАТ - ВИН ЕТАЛОН", місцезнаходження: Україна, 90260, Закарпатська обл., Берегівський р-н, село Мужієво, ВУЛИЦЯ РАКОЦІ ФЕРЕНЦА ІІ, будинок 233, ), відповідачу 2 (Товариство з обмеженою відповідальністю "КОТНАР ХІЛЛ", місцезнаходження: Україна, 01014, місто Київ, вул. Звіринецька, будинок 63, ), іншим особам використовувати торговельну марку «Gorobchiki» за свідоцтвом України №209585 від 10.03.2016 та торговельну марку «MONTECOTE» за свідоцтвом України №247549 від 25.09.2018 при продажу товарів, маркованих цими торговельними марками, при рекламуванні (у тому числі в мережі Інтернет) товарів, маркованих цими торговельними марками до набрання рішенням у справі законної сили.

Вжиття таких заходів забезпечення позову забезпечить збереження спірних правовідносин в стані, який існував до моменту пред`явлення позову в даній справі, а також забезпечать можливість захисту прав позивача, які є об`єктом судового захисту в даній справі.

В іншому разі, відчуження спірних торговельних марок, у власність третім особам до вирішення даного спору по суті, вчинення державної реєстрації відносно спірних торговельних марок, позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить ефективний захист та поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача.

Суд вважає доцільним збереження спірних правовідносин в існуючому на сьогоднішній день стані, оскільки такі дії будуть вжиті в тому числі на забезпечення збереження балансу інтересів учасників справи.

Із змісту клопотання про вжиття заходів забезпечення позову вбачається, що позивач просить на підставі ч. 3 ст. 137 ГПК України застосувати кілька заходів забезпечення позову, а саме: заборону відповідачам вчиняти певні дії (п. 2 ч. 1 ст. 137 ГПК України) та забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору (п. 4 ч. 1 ст. 137 ГПК України).

Оцінюючи правильність застосовування наведених норм процесуального права, суд зазначає наступне.

Змістовний аналіз п. 2, 4 ч. 1 ст. 137 ГПК України дозволяє дійти до висновку про те, що захід забезпечення позову, який передбачений п. 2 ч. 1 ст. 137 ГПК України полягає в тимчасовій забороні відповідачам вчиняти певні дії. Тобто обмеження застосовуються за критерієм особи до якої спрямовані позовні вимоги (суб`єктною ознакою), внаслідок чого такі заходи обумовлені колом відповідачів у справі. Натомість заходи забезпечення позову, які передбачені п. 4 ч. 1 ст. 137 ГПК України застосовуються за критерієм пов`язаності з предметом спору (об`єктною ознакою), тобто не обмежені колом учасників процесу.

За таких обставин заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач, відповідають вимогам процесуального закону, не стосуються невизначеного кола осіб, а дії, які заборонено вчиняти є конкретизованими.

Надавши належну оцінку доводам заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такої умови (принципу), як співмірність, суд дійшов висновку, що обрані позивачем заходи до забезпечення позову, в зазначеній вище частині, співвідносяться з предметом позову, є обґрунтованими, а отже підлягають до застосування судом шляхом постановлення ухвали.

Отже, заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову в цій частині слід задовольнити.

Вимога заявника про необхідність вжиття заходів забезпечення позову в частині зупинення митного оформлення товарів, які марковані торговельною маркою «Gorobchiki» за свідоцтвом України №209585 від 10.03.2016 та торговельною маркою «MONTECOTE» за свідоцтвом України № 247549 від 25.09.2018, зупинити експорт (вивезення за межі митної території України) таких товарів, суд вважає необґрунтованим, оскільки позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував здійснення експортних операцій з приводу спірних торговельних марок. Зважаючи на це суд не вбачає підстав щодо вжиття таких заходів забезпечення позову.

Що стосується заяви позивача про накладення арешту на все нерухоме та рухоме майно відповідача 1 (Товариство з обмеженою відповідальністю "КАРПАТ - ВИН ЕТАЛОН») в межах ціни позову 500 000 грн., то суд зазначає наступне.

Пред`являючи позову в даній справі, заявник оцінює завдані йому збитки в розмірі 500 000 грн., зважаючи на те, що відповідачами протиправно використовуються торговельні марки з приводу яких виник спір у даній справі.

Суд погоджується з доводами заявника про те, що забезпечення позову шляхом накладення арешту (тимчасового обмеження права на відчуження та розпорядження майном) на нерухоме та рухоме майно, яка належить відповідачу 1 на праві власності, в межах суми заявлених позовних вимог, без обмеження/позбавлення права користування ним, не буде мати наслідком припинення господарської діяльності відповідача 1 як суб`єкта господарювання, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості, є співмірним із заявленими позовними вимогами, та не позбавляє відповідача 1 права користування ним.

За своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження. При вжитті такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном, та не позбавляється їх. Отже накладення арешту на майно не завдасть шкоди та збитків відповідачу, не позбавить його конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам. Подібні за своїм змістом висновки щодо застосування, зокрема, статті 137 Господарського процесуального кодексу України викладені у постановах Верховного Суду від 15.10.2020 у справі №915/373/20 та від 03.12.2021 у справі №910/4777/21, а також від 08.10.2020 у справі №465/4985/18 і від 15.06.2021 у справі №757/48375/20 (щодо аналогічних за змістом положень Цивільного процесуального кодексу України).

Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є додатковою гарантією для позивача того, що рішення суду у разі задоволення позову, буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.

Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів, боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

Подібні висновки про те, що у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на нерухоме майно є належним видом забезпечення позову, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18, а також у Постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17.06.2022 р. у cправі № 908/2382/21.

Відповідач 1 є власником нерухомого майна, що підтверджується Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яку надав позивач.

З огляду на це суд вважає за необхідне вжити заходи забезпечення позову в цій частині.

Керуючись ст.ст. 136-140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Заяву Valvidia Business Company Ltd. за вх. №02.3.1-02/5361/23 від 01.08.2023 про вжиття заходів забезпечення позову - задовольнити частково.

2.Заборонити відповідачу 1 (Товариство з обмеженою відповідальністю "КАРПАТ - ВИН ЕТАЛОН", місцезнаходження: Україна, 90260, Закарпатська обл., Берегівський р-н, село Мужієво, ВУЛИЦЯ РАКОЦІ ФЕРЕНЦА ІІ, будинок 233, ) повністю чи частково передавати будь-якій особі виключні майнові права інтелектуальної власності, або надавати дозволи (видавати ліцензії) на використання торговельної марки «Gorobchiki» за свідоцтвом України № 209585 від 10.03.2016 року та торговельної марки «MONTECOTE» за свідоцтвом України № 247549 від 25.09.2018 року, або відмовлятися від цих торговельних марок повністю або частково до набрання рішенням у справі законної сили.

3.Заборонити Державній організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» вносити будь-які зміни до Державного реєстру свідоцтв України на торговельні марки щодо передання відповідачем 1 (Товариство з обмеженою відповідальністю "КАРПАТ - ВИН ЕТАЛОН", місцезнаходження: Україна, 90260, Закарпатська обл., Берегівський р-н, село Мужієво, ВУЛИЦЯ РАКОЦІ ФЕРЕНЦА ІІ, будинок 233, ) виключних майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку «Gorobchiki» за свідоцтвом України № 209585 від 10.03.2016 року та торговельну марку «MONTECOTE» за свідоцтвом України № 247549 від 25.09.2018 р. іншим особам, або щодо надавання дозволів (видачі ліцензій) будь-якій особі на їх використання, або припинення їх дії у зв`язку із повною або частковою відмовою власника зазначених свідоцтв до набрання рішенням у справі законної сили.

4.Заборонити відповідачу 1 (Товариство з обмеженою відповідальністю "КАРПАТ - ВИН ЕТАЛОН", місцезнаходження: Україна, 90260, Закарпатська обл., Берегівський р-н, село Мужієво, ВУЛИЦЯ РАКОЦІ ФЕРЕНЦА ІІ, будинок 233, ), відповідачу 2 (Товариство з обмеженою відповідальністю "КОТНАР ХІЛЛ", місцезнаходження: Україна, 01014, місто Київ, вул. Звіринецька, будинок 63, ), іншим особам використовувати торговельну марку «Gorobchiki» за свідоцтвом України № 209585 від 10.03.2016 року та торговельну марку «MONTECOTE» за свідоцтвом України № 247549 від 25.09.2018 р. при продажу товарів, маркованих цими торговельними марками, при рекламуванні (у тому числі в мережі Інтернет) товарів, маркованих цими торговельними марками до набрання рішенням у справі законної сили.

5.Накласти арешт на все нерухоме та рухоме майно відповідача 1 (Товариство з обмеженою відповідальністю "КАРПАТ - ВИН ЕТАЛОН", місцезнаходження: Україна, 90260, Закарпатська обл., Берегівський р-н, село Мужієво, ВУЛИЦЯ РАКОЦІ ФЕРЕНЦА ІІ, будинок 233, ) в межах ціни позову (500 000 грн.).

6.Відмовити в задоволенні заяви Valvidia Business Company Ltd. за вх. №02.3.1.-02/5361/23 від 01.08.2023 про вжиття заходів забезпечення позову в частині зупинення митного оформлення товарів, які марковані торговельною маркою «Gorobchiki» за свідоцтвом України № 209585 від 10.03.2016 року та торговельною маркою «MONTECOTE» за свідоцтвом України № 247549 від 25.09.2018 р., зупинення експорту (вивезення за межі митної території України) таких товарів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку, встановленому розділом IV Господарського процесуального кодексу України до Західного апеляційного господарського суду.

Веб адреса сторінки на офіційному веб порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя Л.В. Андрейчук