ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2023 року Справа № 924/564/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Василишин А.Р.

секретар судового засідання Першко А.А.

за участю представників сторін:

позивача: Коновалов М.А.;

відповідача: Кордас Ж.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Підприємства споживчої кооперації "СТ КООП 2015 ПЛЮС" на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 31 травня 2023 року у справі №924/564/21 (повний текст складено 05 червня 2023 року, суддя Грамчук І.В.)

за заявою Підприємства споживчої кооперації "СТ КООП 2015 ПЛЮС"

до фізичної особи-підприємця Коваль Лариси Василівни

про виселення

(розгляд скарги (вх. № 05-08/2774/22 від 09 грудня 2022 року) на вимогу державного виконавця з примусового виконання рішення у справі)

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 31 травня 2023 року у справі №924/564/21 відмовлено в задоволенні скарги Підприємства споживчої кооперації "СТ КООП 2015 ПЛЮС", м. Волочиськ Хмельницької області (вх. № 05-08/2774/22 від 09 грудня 2022 року) про визнання неправомірною та скасування вимоги старшого державного виконавця Волочиського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Маліцької Світлани Олександрівни від 08 грудня 2022 року про призначення здійснення виконавчих дій щодо передачі майна боржнику Коваль Ларисі Василівні на 20 грудня 2022 року, винесену у виконавчому проваджені №68781085, зобов`язання державного виконавця усунути порушення з примусового виконання рішення у справі №924/564/21.

Вказана ухвала мотивована тим, що наразі докази існування договору між зберігачем та виконавцем, в якому сторони досягли істотних умов щодо винагороди, її розміру та порядку виплати матеріали справи не містять, а протилежного сторонами не доведено. При цьому суд критично оцінив посилання скаржника на частину 7 статті 66 Закону України "Про виконавче провадження", у відповідності до якої передане для зберігання майно боржника повертається йому державним виконавцем на підставі акта після відшкодування боржником витрат, пов`язаних із зберіганням такого майна. У разі, якщо боржник відмовляється відшкодувати витрати, пов`язані із зберіганням майна, вони компенсуються за рахунок реалізації майна боржника або його частини. На переконання суду, відміченою нормою права унормовано правовідносини саме між боржником та державним виконавцем, що не залежать від існування договору між зберігачем та виконавцем.

Не погодившись з прийнятою судом першої інстанції ухвалою, Підприємство споживчої кооперації "СТ КООП 2015 ПЛЮС" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 31 травня 2023 року у справі №924/564/21 та ухвалити постанову, якою задоволити скаргу Підприємства споживчої кооперації "СТ КООП 2015 ПЛЮС".

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що 04 жовтня 2022 року відбулось виконання вказаного наказу суду та виселено боржника із займаного ним приміщення. На виконання вимоги частини 5 статті 66 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки виконання рішення здійснювалось за відсутності боржника, описане майно передано для відповідального зберігання стягувачу - ПІДПРИЄМСТВУ СПОЖИВЧОЇ КООПЕРАЦІЇ "СТ КООП 2015 ПЛЮС". Стягувачем прийнято на зберігання майно боржника, описане державним виконавцем в порядку частини 5 статті 66 Закону України "Про виконавче провадження", та на вимогу державного виконавця стягувач надав інформацію та підтверджуючі документи про розмір витрат, пов`язаних із зберіганням майна боржника. Всього зберігачем понесено витрат, пов`язаних із зберіганням майна боржника у виконавчому провадженні №68781085, на суму станом на 05 грудня 2022 року - 18 590,78 грн., докази чого наявні в матеріалах справи та виконавчого провадження. Станом на 05 грудня 2022 року та станом на момент подання апеляційної скарги дані витрати боржником не відшкодовані.

Скаржник стверджує, що ним було отримано вимогу державного виконавця від 08 листопада 2022 року, у якій державний виконавець констатував, що витрати стягувача пов`язані із зберіганням описаного під час виселення майна боржника не підлягають відшкодуванню боржником, перед цим запитавши інформацію про розмір таких витрат.

Апелянт звертає увагу колегії суддів, що на відносини, які склались під час виконання рішення про виселення боржника у даному виконавчому провадженні норма, встановлена частиною 3 статті 58 Закону України "Про виконавче провадження" не поширюється. Відтак, вимога державного виконавця про повернення майна боржника без відшкодування ним витрат на його зберігання є незаконною, як і оскаржувана ухвала суду.

Листом №924/564/21/4004/23 від 20 червня 2023 року матеріали справи витребувано з Господарського суду Хмельницької області.

23 червня 2023 року матеріали справи №924/564/21 надійшли до апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27 червня 2023 року у справі №924/564/21 залишено без руху апеляційну скаргу Підприємства споживчої кооперації "СТ КООП 2015 ПЛЮС" на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 31 травня 2023 року у справі №924/564/21. Запропоновано апелянту усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали та надати належні докази сплати судового збору у розмірі 2684 грн.

10 липня 2023 року від Підприємства споживчої кооперації "СТ КООП 2015 ПЛЮС" надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додані докази сплати судового збору.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14 липня 2023 року у справі №924/564/21 поновлено строк на апеляційне оскарження. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Підприємства споживчої кооперації "СТ КООП 2015 ПЛЮС" на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 31 травня 2023 року у справі №924/564/21. Розгляд апеляційної скарги призначено на "28" липня 2023 р. об 11:00 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001 м. Рівне вул. Яворницького, 59 у залі судових засідань №2.

21 липня 2023 року від представника фізичної особи-підприємця Коваль Лариси Василівни надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №924/564/21.

24 липня 2023 року від представника Підприємства споживчої кооперації "СТ КООП 2015 Плюс" надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Від відповідача - фізичної особи-підприємця Коваль Лариси Василівни надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого остання вважає оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, прийнятою у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін.

В судовому засіданні 28 липня 2023 року, яке проводилося в режимі відеоконференції у відповідності до статті 197 ГПК України, представники позивача та відповідача повністю підтримали вимоги і доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Представник органу ДВС в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином /т.5, а.с.63/.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, ухвалу місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Господарського суду Хмельницької області від 17 листопада 2021 року у справі № 924/564/21 позов задоволено. Виселено фізичну особу-підприємця Коваль Ларису Василівну ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) з нежитлового приміщення ресторану "Дружба" загальною площею 433,1 кв.м., що знаходиться за адресою: Хмельницька область, м.Волочиськ, вул.Незалежності, буд.7а, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000). Присуджено до стягнення з фізичної особи-підприємця Коваль Лариси Василівни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Підприємства споживчої кооперації "СТ КООП 2015 плюс" (31200, Хмельницька область, м.Волочиськ, вул.Незалежності, буд.7а, код 44068251) 2 270 грн. відшкодування судового збору.

01 лютого 2022 року Господарським судом Хмельницької області видано накази про примусове виконання рішення у справі №924/564/21.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17 травня 2022 року апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Коваль Лариси Василівни на рішення Господарського суду Хмельницької області від 17 листопада 2021 року у справі № 924/564/21 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 30 серпня 2022 року касаційне провадження у справі №924/564/21 за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця Коваль Лариси Василівни в частині підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, закрито. Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Коваль Лариси Василівни в частині підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК України, залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 17 листопада 2021 року та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 17 травня 2022 року у справі №924/564/21 залишено без змін. Поновлено дію рішення Господарського суду Хмельницької області від 17 листопада 2021 року та постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 17 травня 2022 року у справі №924/564/21.

Підприємство споживчої кооперації "СТ КООП 2015 ПЛЮС" подало скаргу (вх. № 05-08/2774/21 від 09 грудня 2022 року) про визнання неправомірною та скасування вимоги старшого державного виконавця Волочиського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Маліцької Світлани Олександрівни від 08 грудня 2022 року про призначення здійснення виконавчих дій щодо передачі майна боржнику Коваль Ларисі Василівні на 20 грудня 2022 року, винесену у виконавчому провадженні №68778736 та зобов`язання державного виконавця усунути порушення.

У скарзі Підприємство споживчої кооперації "СТ КООП 2015 ПЛЮС" повідомляє, що 04 жовтня 2022 року відбулось виконання вказаного наказу суду та виселено боржника із займаного ним приміщення. На виконання вимоги частини 5 статті 66 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки виконання рішення здійснювалось за відсутності боржника, описане майно передано для відповідального зберігання стягувачу - Підприємству споживчої кооперації "СТ КООП 2015 ПЛЮС".

Підприємством споживчої кооперації "СТ КООП 2015 ПЛЮС" укладено договір оренди від 04 жовтня 2022 року для забезпечення зберігання описаного державним виконавцем та переданого для відповідального зберігання майна боржника у виконавчому провадженні ВПМ968781085 (постанова про опис та арешт майна боржника від 27 червня 2022 року; постанова про опис та арешт майна боржника від 04 жовтня 2022 року). Копія даного договору оренди та копія додаткової угоди №1 до договору оренди від 04 квітня 2022 року надані стягувачем для державного виконавця та наявні в матеріалах виконавчого провадження. Вартість оренди нежитлових приміщень загальною площею 109,6 м. кв. згідно договору становить 5 000,00 грн. на місяць.

Скаржник повідомляє, що у відповідь на лист державного виконавця №21612 від 04 листопада 2022 року із вимогою надати інформацію щодо відшкодування боржником витрат, пов`язаних із зберіганням його майна у виконавчому провадженні №68781085 стягувачем на адресу ДВС повідомлено наступне: "У відповідності до актів виконаних робіт №21 від 31 жовтня 2022 року та №22 від 18 листопада 2022 року загальна вартість оренди становить 7 516,18 грн. за період із 04 жовтня 2022 року по 18 листопада 2022 року. Згідно з актом виконаних робіт №23 від 04 листопада 2022 року вартість компенсації витрат орендодавця пов`язаних із зберіганням майна (перевезення майна боржника та навантажувально-розвантажувальні роботи) становить 9 074,66 грн. Згідно з актом виконаних робіт №26 від 30 листопада 2022 року, вартість оренди становить 1999,94 грн. за період із 19 листопада 2022 року по 30 листопада 2022 року."

Позивач повідомляє, що копії вказаних актів із супровідними листами також надано стягувачем для державного виконавця та наявні в матеріалах виконавчого провадження разом із наступним розрахунком витрат стягувача, пов`язаних із зберіганням майна боржника:

1) Орендна плата за період із 04 жовтня 2022 року по 30 листопада 2022 року: 9516,12 грн.;

2) Компенсація витрат орендодавця, пов`язаних із зберіганням майна (перевезення майна боржника та навантажувально-розвантажувальні роботи): 9 074,66 грн.

За підрахунками позивача, останнім понесено витрати, пов`язані із зберіганням майна боржника у виконавчому провадженні №68781085 загалом на суму 18 590,78 грн., які станом на 05 грудня 2022 року боржником не відшкодовані.

У межах даного виконавчого провадження стягувачем отримано вимогу державного виконавця від 08 листопада 2022 року наступного змісту: до відділу надійшло клопотання боржника Коваль Л.В. щодо витребування майна зі зберігання у виконавчому провадженні №68781085. Згідно постанови про опис та арешт майна боржника від 27 червня 2022 року майно боржника передано стягувачу ПСК "СТ КООП 2015 ПЛЮС" на відповідальне зберігання.

Враховуючи ч. 7 ст. 66 Закону України "Про виконавче провадження" передане на зберігання майно боржника повертається йому державним виконавцем на підставі акта після відшкодування боржником витрат, пов`язаних із зберіганням такого майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 58 Закону України "Про виконавче провадження", якщо зберігачем призначено іншу особу, крім боржника або члена його сім`ї, вона може одержувати за зберігання майна винагороду, розмір та порядок виплати якої визначаються договором між зберігачем та виконавцем. Оскільки договір між зберігачем та виконавцем відсутній, відшкодування, пов`язані із зберіганням такого майна вирішується в судовому порядку.

На думку скаржника, державний виконавець констатував, що витрати стягувача пов`язані із зберіганням описаного під час виселення майна боржника не підлягають відшкодуванню боржником.

Підприємство споживчої кооперації "СТ КООП 2015 ПЛЮС" не погоджується із вимогою державного виконавця від 08 листопада 2022 року та вважає, що вона є неправомірною, оскільки суперечить закону та порушує його права, як стягувача та зберігача майна боржника. При цьому, скаржник посилається на частину 7 статті 66 Закону України "Про виконавче провадження".

Місцевий господарський суд, розглянувши скаргу Підприємства споживчої кооперації "СТ КООП 2015 ПЛЮС", про визнання неправомірною та скасування вимоги старшого державного виконавця Волочиського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Маліцької Світлани Олександрівни від 08 грудня 2022 року про призначення здійснення виконавчих дій щодо передачі майна боржнику Коваль Ларисі Василівні на 20 грудня 2022 року, винесену у виконавчому проваджені №68781085, прийшов до висновку про відсутність підстав для її задоволення, з чим погоджується колегія суддів.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів зазначає наступне.

Підставою апеляційного перегляду ухвали Господарського суду Хмельницької області від 31 травня 2023 року у справі №924/564/21 стало питання щодо наявності правових підстав для повернення боржнику майна переданого на відповідальне зберігання стягувачу.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно зі статтею 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Частиною 1 статті 327 ГПК України встановлено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

За приписами статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією України, цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 частини другої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено обов`язок виконавця здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно статті 339 ГПК сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Хмельницької області від 17 листопада 2021 року у справі № 924/564/21, яке залишено без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17 травня 2022 року, позов задоволено. Виселено фізичну особу-підприємця Коваль Ларису Василівну ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) з нежитлового приміщення ресторану "Дружба" загальною площею 433,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

01 лютого 2022 року Господарським судом Хмельницької області видано накази про примусове виконання рішення у справі №924/564/21.

Наявні у матеріалах справи докази підтверджують, що згідно постанови ст.державного виконавця Волочиського районного відділу державної виконавчої служби Маліцької С.О. від 11 квітня 2022 року відкрито виконавче провадження №68781085 з виконання наказу Господарського суду Хмельницької області №924/564/21 від 01 лютого 2022 року та надано боржнику строк на добровільне виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.

Розділом VIII Закону України "Про виконавче провадження" регулюється порядок виконання рішень немайнового характеру.

Відповідно до частини 1 статті 66 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про його виселення. У разі невиконання боржником рішення про його виселення самостійно державний виконавець виконує його примусово.

Відповідно до частини 6 статті 26 цього Закону України "Про виконавче провадження" за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів.

Частинами 2, 4 статті 66 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець призначає день і час примусового виселення, про що письмово інформує боржника. Боржник вважається повідомленим про його примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем.

Відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового виселення, під час виконання рішення про виселення боржника не є перешкодою для його виселення.

Примусове виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі (частина 3).

Примусове виселення здійснюється у присутності понятих за участю працівників поліції (частина 4).

При цьому, відповідно до частин 5 та 7 статті 66 Закону України "Про виконавче провадження", якщо виконання рішення здійснюється за відсутності боржника, державний виконавець зобов`язаний провести опис майна. Описане майно передається для відповідального зберігання стягувачу або іншій особі, визначеній державним виконавцем.

Передане для зберігання майно боржника повертається йому державним виконавцем на підставі акта після відшкодування боржником витрат, пов`язаних із зберіганням такого майна. У разі, якщо боржник відмовляється відшкодувати витрати, пов`язані із зберіганням майна, вони компенсуються за рахунок реалізації майна боржника або його частини.

Зберігання майна здійснюється протягом не більше двох місяців з дня передачі на зберігання. Після закінчення двомісячного строку невитребуване майно реалізується в порядку, визначеному цим Законом. Отримані від реалізації такого майна кошти, за вирахуванням понесених витрат, перераховуються боржнику.

У разі, якщо майно не було реалізовано, розпорядження ним здійснюється в порядку, встановленому для розпорядження безхазяйним майном.

Частиною 8 статті 66 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що про виконання рішення про виселення боржника державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні рішення про примусове виселення.

Отже, статтею 66 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено чіткий порядок дій державного виконавця під час виконання рішень немайнового характеру, а саме з приводу виконання рішення про виселення боржника.

В той же час, вказана норма не передбачає арешту виявленого майна. Накладення арешту на майно боржника задля забезпечення виконання судового рішення та витрат виконавчого провадження, регулюється розділом VII Закону України "Про виконавче провадження" і здійснюється за виконавчими документами про стягнення.

Так, пунктом 6 частини 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Розділ VІІ Закону України "Про виконавче провадження" охоплює статті 48- 62 вказаного Закону та встановлює порядок звернення стягнення на майно боржника.

Проте, апеляційний суд зауважує, що на відміну від Розділу VІІ "Порядок звернення стягнення на майно боржника" (статті 48-62) Закону України "Про виконавче провадження", Розділ VІІІ "Виконання рішень немайнового характеру" (статті 63-67) цього Закону не надає виконавцю повноважень накладати арешт на майно боржника.

Ті ж самі висновки наведені в постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року по справі №759/2328/16-ц, в якій також зазначено: "Зобов`язання боржника вчинити певні дії не є вимогою про звернення стягнення на майно або стягнення грошових коштів. Намагання приватного виконавця забезпечити виконання судового рішення за допомогою заходів (шляхом накладення арештів), які прямо не передбачені Розділом VІІІ Закону України "Про виконавче провадження", та без дотримання встановленого статтею 435 ЦПК України порядку зміни способу виконання рішення суду є втручанням у право боржника на розпорядження своїм майном".

Крім того, Верховний Суд в постанові від 04 березня 2020 року по справі №752/22214/16-ц та в ухвалі від 31 травня 2021 року по справі №520/21591/18 дійшов висновків, що положеннями Закону України "Про виконавче провадження" не передбачено можливості накладення арешту на грошові кошти боржника при виконанні рішення немайнового характеру, а відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, на підставі зазначеного висновку Верховного Суду, можна також стверджувати за аналогією про неможливість накладання арешту не лише на кошти, а й на майно боржника при виконанні рішення немайнового характеру.

Таким чином, неможливим є застосування при виконанні наказу про виселення статті 58 Закону України "Про виконавче провадження", яка, серед іншого, регулює порядок і умови зберігання майна, яке описане та вилучене.

Частиною 5 статті 66 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що якщо виконання рішення здійснюється за відсутності боржника, державний виконавець зобов`язаний провести опис майна. Описане майно передається для відповідального зберігання стягувачу або іншій особі, визначеній державним виконавцем.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно постанови про опис та арешт майна боржника від 27 червня 2022 року, при примусовому виконанні наказу №924/564/21 від 01 лютого 2022 року про виселення з нежитлового приміщення, майно боржника передано стягувачу ПСК "СТ КООП 2015 ПЛЮС" на відповідальне зберігання.

З оскаржуваної вимоги виконавця від 08 грудня 2022 року №25939 вбачається, що до відділу ДВС надійшло клопотання боржника Коваль Л.В. щодо витребування майна зі зберігання у виконавчому провадженні №68781085, так як згідно постанови про опис та арешт майна боржника від 27 червня 2022 року майно боржника передано представнику стягувача ПСК "СТ КООП 2015 ПЛЮС". Державний виконавець призначив здійснення виконавчих дій щодо передачі майна боржнику Коваль Ларисі Василівні на 20 грудня 2022 року.

Стягувач вважає таку вимогу незаконною. При цьому посилається на частину 7 статті 66 Закону України "Про виконавче провадження", якою передбачено, що передане для зберігання майно боржника повертається йому державним виконавцем на підставі акта після відшкодування боржником витрат, пов`язаних із зберіганням такого майна. У разі якщо боржник відмовляється відшкодувати витрати, пов`язані із зберіганням майна, вони компенсуються за рахунок реалізації майна боржника або його частини.

Як зазначає апелянт, ним на вимогу державного виконавця була надана інформацію та підтверджуючі документи про розмір витрат, пов`язаних із зберіганням майна боржника. Всього зберігачем понесено витрат, пов`язаних із зберіганням майна боржника у виконавчому провадженні №68781085, на суму станом на 05 грудня 2022 року - 18 590,78 грн., докази чого, як стверджує скаржник, наявні в матеріалах справи та виконавчого провадження. Зі слів стягувача, станом на 05 грудня 2022 року та станом на момент подання апеляційної скарги дані витрати боржником не відшкодовані.

З дослідженого колегією суддів вбачається, що як скарга ПСК "СТ КООП 2015 Плюс", так і матеріали справи не містять вимоги виконавця про необхідність надання інформації про розмір витрат пов`язаних із зберіганням майна боржника, доказів підтверджуючих такі витрати та звернення стягувача до органу ДВС з повідомленням про необхідність їх відшкодування.

Постанова про опис та арешт майна боржника від 27 червня 2022 року при примусовому виконанні наказу №924/564/21 від 01 лютого 2022 року не містить інформації про те, що зберігання буде здійснюватися на платній основі. Доказів існування договору між зберігачем та виконавцем, в якому сторони досягли істотних умов щодо винагороди, її розміру та порядку виплати матеріали справи не містять, а протилежного сторонами не доведено.

Відповідно до розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої МЮУ 02 квітня 2012 року за №512/5 витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження. Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення. Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку).

До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.

Постанови державного виконавця про стягнення додаткових витрат, пов`язаних із зберіганням майна боржника, матеріали справи не містять і сторонами не надано. Боржник не повідомлявся виконавчою службою щодо понесених стягувачем витрат за зберігання майна та їй не роз`яснювалися наслідки відмови у відшкодування витрат на зберігання майна, передбачені частиною 7 статті 66 Закону України "Про виконавче провадження".

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про правомірність вимоги державного виконавця щодо призначення здійснення виконавчих дій щодо передачі майна боржнику Коваль Ларисі Василівні , з огляду на виконання рішення суду в межах виконавчого провадження, відсутність правових підстав утримувати майно боржника в межах виконавчого провадження, а також відсутність належних доказів існування витрат, пов`язаних із зберіганням такого майна.

Колегія суддів звертає увагу стягувача, що у випадку існування витрат, пов`язаних із зберіганням такого майна стягувач повинен був звернутися до органу ДВС, а у випадку відмови у включенні виконавцем таких витрат рішення державного виконавця можливо було оскаржити. У разі направлення таких доказів виконавцю і за відсутності будь-якого реагування стягувач не був позбавлений права оскаржити бездіяльність органу ДВС. Доказів вчинення таких дій суду не надано, відтак відсутні підстави стверджувати про наявність витрат, пов`язаних із зберіганням майна фізичної особи-підприємця Коваль Л.В.

Таким чином, доводи ПСК "СТ КООП 2015 Плюс", викладені у апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Місцевим господарським судом повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи. Висновки, викладені в ухвалі місцевого господарського суду, відповідають обставинам справи. Судом не порушені та правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин підстав для зміни, скасування ухвали місцевого господарського суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Підприємства споживчої кооперації "СТ КООП 2015 ПЛЮС" на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 31 травня 2023 року у справі №924/564/21 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 31 травня 2023 року у справі №924/564/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №924/564/21 повернути Господарському суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складений "02" серпня 2023 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Василишин А.Р.