ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2023 року м. ОдесаСправа № 915/1031/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Філінюк І.Г.

суддів: Аленіна О.Ю., Діброви Г.І.

секретар судового засідання - Чеголя Є.О.

за участю:

від ОСОБА_1 - адвокат Рознін В.А.;

від ОСОБА_2 - адвокат Дубровний М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 29.03.2023

по справі №915/1031/21

за позовом: ОСОБА_2

до відповідача: ОСОБА_1

про: стягнення (витребування з володіння) частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю у розмірі 590 625,00 грн.

суддя суду першої інстанції - Семенчук Н.О.

місце винесення рішення: м. Миколаїв, Господарський суд Миколаївської області, вул.Фалєєвська, 14.

Повний текст рішення складено та підписано: 10.04.2023.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (правонаступниця ОСОБА_3 ) звернулась до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою б/н від 05.07.2021, в якій просить суд стягнути з ОСОБА_1 частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Н Авто» у розмірі 590625,00 грн., що становить 56,25% статутного капіталу ТОВ «Н Авто».

В обґрунтування позовних вимог зазначає наступне.

25.07.2018 між ОСОБА_3 (далі - продавець, позивач) та ОСОБА_1 (далі - покупець, відповідач) було укладено Договір купівлі-продажу корпоративних прав (далі - договір), відповідно до умов якого ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 купив корпоративне право на належну йому частку статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Н Авто» у розмірі 590625,00 грн., що становить 56,25% (статутного капіталу товариства (п. 1.1 договору).

Вказує, що 25.07.2018 сторонами також було складено Акт приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Н Авто». 26.07.2018 Департаментом з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради було зареєстровано зміну складу засновників ТОВ «Н Авто». Зазначає, що з урахуванням припису п. 1.4 договору, 26.07.2018 до ОСОБА_1 перейшло право власності на частку у статутному капіталі ТОВ «Н Авто» у розмірі 56,25%, що в грошовому еквіваленті становить 590 625, 00 грн. Також вказує, що умовами договору сторони погодили можливість проведення покупцем розрахунку за продану частку у статутному капіталі товариства із відстроченням платежу на строк до 25.10.2018.

У встановлений договором строк ОСОБА_1 свого обов`язку зі сплати вартості частки у статутному капіталі товариства не виконав. З урахуванням не виконання ОСОБА_1 свого обов`язку зі сплати ОСОБА_3 вартості частки у статутному капіталі товариства, позивач 14.01.2021 звернувся до відповідача із претензією, у якій просив повернути частку у статутному капіталі. Зазначена вимога була направлена на фактичну адресу відповідача, та була отримана ним особисто. Однак, жодних відповідей на претензію від відповідача не надійшло. Натомість, відповідач 16.01.2021 сплатив заборгованість з оплати вартості частки у статутному капіталі товариства шляхом перерахування 1660,00 грн. (1000 грн. - основна заборгованість + 660 грн. - пені) на рахунок позивача.

Проте, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, позивач відмовився від прийняття вищевказаного простроченого виконання зобов`язання, та 20.01.2021 поштовим переказом було повернуто всі сплачені відповідачем 16.01.2021 платежі в загальній сумі 1660,00 грн. 25.01.2021 позивач вдруге звернувся до відповідача із вимогою про повернення частки у статутному капіталі, у якій просив повернути частку у статутному капіталі ТОВ «Н Авто», проте вказана вимога була повернута на адресу позивача 10.02.2021 за закінченням терміну зберігання.

Вказує, що позивач свої зобов`язання за Договором купівлі-продажу корпоративних прав від 25.07.2018 виконав в повному обсязі, проте, відповідач в порушення умов договору, в установлені сторонами строки - до 25.10.2018 включно, оплату за отримані корпоративні права не здійснив.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 29.03.2023 позов задоволено.

Стягнуто (витребувати з володіння) з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Н Авто» у розмірі 590 625,00 грн., що становить 56,25% статутного капіталу ТОВ «Н Авто».

Обґрунтування судового рішення.

Судом встановлено, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення ним оплати вартості корпоративного права шляхом сплати коштів готівкою або на рахунок продавця - 25.07.2018 (день підписання договору) чи - 25.10.2018 (не пізніше трьох місяців з дня підписання договору), як то визначено п.2.2 Договору.

Судом не прийнято доводи відповідача про те, що 16.01.2021 ним здійснено платежі згідно Договору в якості сплати вартості корпоративного права в сумі 1000,0 грн за частку у статутному капіталі ТОВ «Н Авто» та пені в розмірі 660,00 грн за час прострочення платежу за спірним договором, оскільки такі дії відповідачем здійсненні поза встановленими Договором строками.

У зв`язку з чим, суд вважає правомірним застосування до спірних правовідносин ч.4 ст.694 ЦК України щодо наслідків прострочення оплати за придбану покупцем частку в статутному капіталі ТОВ «Н Авто» у вигляді стягнення частки у статутному капіталі товариства.

Узагальнені вимоги та доводи апеляційної скарги.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 29.03.2023 по справі №915/1031/21 та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Щодо неналежного способу захисту прав, скаржник зазначає наступне.

Скаржник вважає, судом не враховано, що Договір купівлі-продажу корпоративних прав від 25.07.2018 вже був виконаний сторонами: продавець передав частку, а покупець прийняв частку у статутному капіталі ТОВ «Н-АВТО» за відповідним актом 25.07.2018.

Новий власник (відповідач) зареєстрував 26.07.2018 відповідні зміни в ЄДРПОУ. В подальшому 16.01.2021 покупець оплатив отриману частку, але покупець повернув оплату.

Однак продавець повернув сплачені грошові кошти жодним чином не повідомляючи та не обґрунтовуючи відмову від прийняття виконання. Також продавець не заявляв про втрату інтересу до такого виконання.

Таким чином, відповідач стверджує, що оскільки Договір вже був виконаний сторонами, то належним способом захисту прав позивача є стягнення грошових коштів, що передбачено ч.2 ст.692 Цивільного кодексу України.

Так, якщо порушення права продавця полягає в тому, що він не отримав грошових коштів від покупця, то способом захисту, який належним чином захистить саме це право, відповідає позовна вимога про стягнення неотриманих коштів, а тому витребування у відповідача 56,25% частки у статутному капіталі товариства через несплату 1000,00 грн. не відповідає суті порушеного права, призводить до порушення права відповідача як учасника товариства, та порушень принципів розумності та співрозмірності.

Щодо норми, що підлягає застосуванню, скаржник зазначає, про відсутність правових підстав для застосовування до спірних правовідносин ч.4 ст.694 Цивільного Кодексу України.

Правові наслідки прострочення оплати товару за договором купівлі-продажу передбачені ч.3 ст.692 Цивільного кодексу України, та закріплюють право продавця вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Щодо дії договору та відсутності вимоги про розірвання договору, скаржник вважає, що стягнення частки в статутному капіталі (повернення товару) без розірвання Договору є неналежним способом захисту, адже в такому випадку залишається правова невизначеність юридичної долі договору (його стану та дії).

Тобто позивач, не відмовляючись від договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі, не заявляючи вимог про розірвання договору, вимагає витребування від відповідача частки у статутному капіталі Товариства, обґрунтовуючи це невиконанням відповідачем обов`язку по оплаті вартості частки у встановлені договором строки.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Філінюка І.Г., суддів: Аленіна О.Ю., Діброву Г.І., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.04.2023.

На момент надходження апеляційної скарги матеріали справи №915/1031/21 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.04.2023 доручено господарському суду Миколаївської області невідкладно надіслати матеріали справи №915/1031/21 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

Відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Миколаївської області від 29.03.2023 по справі №915/1031/21 до надходження матеріалів справи з суду першої інстанції.

16.06.2023 матеріали справи №915/1031/21 надійшли на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Миколаївської області від 29.03.2023 по справі №915/1031/21.

Призначено справу № 915/1031/21 до розгляду на 11.07.2023 о 14:30 год.

06.07.2023 до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 29.03.2023 по справі №915/1031/21 залишити без змін.

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді Філінюка І.Г. з 05.07.2023 по 14.07.2023, розгляд справи № 915/1031/21 - 11.07.2023 не відбувся, про що було складено довідку секретаря судового засідання від 11.07.2023.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.07.2023 повідомлено учасників справи, про те, що розгляд справи № 915/1031/21 відбудеться 31.07.2023 о 14.30 год.

В судовому засіданні 31.07.2023 представник ОСОБА_1 доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав, представник ОСОБА_2 заперечував щодо доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Фактичні обставини, встановлені судом.

25 липня 2018 року між ОСОБА_3 , як продавцем, та ОСОБА_1 , як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу корпоративних прав (далі - Договір), у відповідності до умов якого продавець продає, а покупець купує корпоративне право на належну йому частку статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Н Авто» (у розмірі 590 625,00, що становить 56,25% статутного капіталу Товариства (п.1.1 Договору).

Відповідно до п.1.3 Договору під терміном «корпоративні права» в цьому договорі вважається наступне: право засновника на частку 56,25% Статутного капіталу Товариства, включаючи всі права на управління, отримання відповідної частки прибутку Товариства, а також активів у разі його ліквідації у відповідності з діючим законодавством України та статутом Товариства.

Пунктом п.1.4 Договору визначено, що право власності на корпоративне право частки статутного капіталу Товариства переходить до покупця з моменту внесення відповідних змін до ЄДРПОУ.

У відповідності до п.2.1 Договору за взаємною згодою сторін вартість корпоративного права складає 1000,0 грн (одна тисяча гривень).

Згідно п.2.2 Договору оплата вартості корпоративного права відбувається покупцем шляхом сплати коштів готівкою або на рахунок продавця в день підписання цього договору, але не пізніше трьох місяців з дня підписання цього договору.

Відповідно до п.3.3 Договору покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплатити продавцю вартість корпоративного права за цим договором.

25 липня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 підписано акт приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Н Авто», згідно якого продавець передав, а покупець прийняв частку статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Н Авто» у розмірі 590 625,00 грн., що становить 56,25 % статутного капіталу Товариства, внаслідок чого у продавця залишилась частка статутного капіталу ТОВ «Н Авто» у розмірі 459 375,00 грн., що становить 43,75% статутного капіталу товариства. Справжність підписів сторін на якому була посвідчена приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Іскрицькою Г.В. та зареєстровано в реєстрі за №1411, 1412 (т.1 а.с.11).

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 04.07.2021, 26.07.2018 Департаментом з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради було зареєстровано зміну складу засновників Товариства з обмеженою відповідальністю «Н Авто» (т.1 а.с.48-54).

Позивач у позові зазначає, що з урахуванням приписів п.1.4 Договору, 26.07.2018 до ОСОБА_1 перейшло право власності на частку у статутному капіталі ТОВ «Н Авто» у розмірі 56,25 %, що в грошовому еквіваленті становить 590 625,00 грн.

Так, позивач вказує, що у встановлений Договором строк ОСОБА_1 свого обов`язку із сплати вартості частки у статутному капіталі Товариства не виконав.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.01.2021 позивач направив на адресу відповідача претензію в якій просив відповідача вважати Договір розірваним та повернути йому частку статутного капіталу Товариства у розмірі 590 625,00 грн, що становить 56,25% статутного капіталу, вказана претензія була отримана відповідачем 19.01.2021 (т.1 а.с.13-16).

Позивач вказує, що жодних відповідей на таку претензію від відповідача не надійшло.

Натомість відповідач 16.01.2021 сплатив заборгованість з оплати вартості частки у статутному капіталі товариства шляхом перерахуванням 1 660,00 грн. (1 000,00 грн. - основна заборгованість, 660,00 грн. - пеня) на рахунок позивача в ПАТ «Банк Восток» (виписка по рахунку за період 16.01.2021 (т.1 а.с.17).

Позивач, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором відмовився від прийняття вищевказаного простроченого виконання зобов`язання та 20.01.2021 поштовим переказом повернув всі сплачені відповідачем 16.01.2021 кошти в розмірі 1 660,00 грн., в підтвердження чого надав заяву на приймання переказу від 20.01.2021 ПН55 із повідомленням (повернення оплати, пені за дкп корпоративних прав від 25.07.2018) (т.1 а.с.18).

25.01.2021 позивач направив відповідачу цінним листом №423 з описом вкладення до нього вимогу про повернення частки у статутному капіталі, у якій просив повернути частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою «Н Авто» у розмірі 590 652,00 грн., що становить 56,25%. Для чого просив підписати Додаткову угоду до Договору про розірвання договору та повернення частки у статному капіталі товариства. Додаткова угода, підписана ОСОБА_3 у двох примірниках та долучена до вказаної вимоги. (т.1 а.с.19-24).

Також, у вказаній вимозі, позивач, враховуючи положення чинного законодавства щодо обов`язкового нотаріального посвідчення підписів на Акті приймання-передачі частки у статутному капіталі, просив відповідача 10.02.2021 о 10:00 прибути до приватного нотаріуса Бєлік Т.М. за адресою вул.Шнеєрсона, 12/39 у м.Миколаєві.

Згідно рекомендованого повідомленням про вручення поштового відправлення №423 вказана вимога із додатками була повернута на адресу позивача за закінченням терміну зберігання.

Позивач вказує, що свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а відповідач, в порушення умов Договору, в установлені сторонами строки - до 25.10.2018 включно, оплату за отримані корпоративні права не здійснив.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначає, що кошти в сумі 1000,0 грн. ним були сплачені позивачу готівкою в день підписання спірного договору від 25.07.2018 та повторно сплачені 16.01.2021 разом з сумою пені за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 660,00 грн. Проте позивач відмовився від прийняття простроченого зобов`язання від ОСОБА_1 , а перераховані кошти були повернуті відповідачу поштовим переказом.

Позивач зазначає, що в день підписання Договору від 25.07.2018, відповідачем не було здійснено оплату вартості корпоративного права ні шляхом сплати готівкових коштів ні на рахунок продавця.

Позивач, посилаючись на положення ч.ч.1, 4 ст.694 ЦК України, якими унормовано, що договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу, а якщо покупець прострочив оплату товару, проданого в кредит, продавець має право вимагати повернення неоплаченого товару, вважає належним способом захисту свого порушеного права саме стягнення (витребування з володіння) з відповідача частки у статутному капіталі ТОВ «Н Авто», а тому саме з такими вимогами звернувся до суду.

Позиція Південно - західного апеляційного господарського суду.

Згідно з частиною першою статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до усталеної судової практики зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом, обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі - продажу не встановлено інший строк оплати. Відтак обов`язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи статті 692 ЦК України) виникає з моменту його прийняття (постанови Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 925/1332/13; від 7 жовтня 2014 року у справі 904/4451/13).

Пунктами 2.1, 2.2 та 3.3 Договору сторони визначили, що за взаємною згодою сторін вартість корпоративного права складає 1000,0 грн. Оплата вартості корпоративного права відбувається покупцем шляхом сплати коштів готівкою або на рахунок продавця в день підписання цього договору, але не пізніше трьох місяців з дня підписання цього договору. Покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплатити продавцю вартість корпоративного права за цим договором.

Відповідно, відповідач повинен був оплатити вартість корпоративного права не пізніше 25.10.2018 включно (протягом трьох місяців з дати підписання Договору від 25.07.2018).

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що та обставина, що у договорі сторони погодили, що покупець зобов`язується прийняти частину частки у статутному капіталі Товариства і сплатити за неї певну грошову суму жодним чином не виключає необхідність застосування частини першої статті 692 ЦК України до спірних правовідносин.

Так, за висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 08.09.2020 у справі № 916/667/18:

- розірвання договору належить до загальних способів захисту прав сторін договору, водночас глава 54 ЦК України містить спеціальне регулювання відносин щодо купівлі-продажу, зокрема і щодо способів захисту прав продавця, порушених покупцем (пункти 7.40 -7.41);

- якщо покупець отримав товар (частку у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю), але не здійснив оплати, підлягає застосуванню частина третя статті 692 ЦК України, відповідно до якої у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Наведений припис не передбачає можливості продавця за своїм вибором вдатися до іншого способу захисту, зокрема не передбачає можливості розірвання договору в судовому порядку. Якщо порушення права продавця полягає в тому, що він не отримав грошових коштів від продавця, то способу захисту, який належним чином захистить саме це право, відповідає позовна вимога про стягнення неотриманих коштів (пункт 7.43);

- натомість такий спосіб захисту, як розірвання договору, що вже частково виконаний з боку продавця, який передав товар, і покупця, який прийняв товар, не відповідає суті порушення договору, що полягає в несплаті грошових коштів (пункт 7.44).

07.10.2020 Верховний Суд у складі палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду ухвалив постанову, в якій зробив висновок, що правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2020 у справі №916/667/18 про безальтернативність вимог про оплату товару та сплату процентів за користування чужими грошовими коштами як способу захисту порушеного права продавця, який не отримав/не повністю отримав оплату за частку, не підлягає застосуванню до правовідносин, які виникли на підставі договору купівлі-продажу частки у кредит (з відстроченням або розстроченням платежу).

Загальне правило про наслідки прострочення виконання покупцем обов`язку оплатити товар встановлюється ч. 3 ст. 692 ЦК.

Водночас відповідно до ст. 694 ЦК договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Якщо покупець прострочив оплату товару, проданого в кредит, продавець має право вимагати повернення неоплаченого товару (ч. 4 ст. 694 ЦК України).

Умова про відстрочення або розстрочення платежу за договором купівлі-продажу може бути передбачена договором незалежно від складу суб`єктів такого договору та виду договору купівлі-продажу. Обмеження на встановлення умови про відстрочення або розстрочення платежу може встановлюватися тільки законом (аналогічна позиція міститься в постанові Верховного Суду від 16.10.2018 у справі №910/23976/16).

Відстрочення - це встановлення більш пізнього строку оплати товару, ніж це передбачено ч. 1 ст. 692 ЦК. Розстрочення - це встановлення обов`язку покупця оплатити товар частинами в більш пізні строки, ніж це передбачено ч.1 ст.692 ЦК.

Норми частин 2-6 ст. 694 ЦК, зокрема і щодо прострочення покупцем оплати товару, проданого в кредит, поширюються на продаж товарів у кредит як з відстроченням, так і розстроченням оплати (аналогічна позиція міститься в постанові Верховного Суду від 16.0.10.2018 у справі №910/23976/16).

Загальне правило про наслідок прострочення виконання покупцем обов`язку оплатити товар установлюється ч. 3 ст. 692 ЦК. При продажу товарів у кредит наслідки по відношенню до покупця полягають у тому, що продавець має право вимагати повернення неоплаченого товару, що не виключає пред`явлення замість цієї вимоги вимог, передбачених ч. 3 ст. 692 ЦК з урахуванням ч. 5 ст. 694 ЦК.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 29.04.2020 у справі №906/655/18.

Отже, колегія суддів констатує, що з огляду на встановлені обставини, враховуючи що умовами договору купівлі-продажу частки передбачена умова відстрочення платежу, вказаний договір є договором купівлі-продажу в кредит з відстроченням платежу, таким чином доводи апеляційної скарги щодо відсутності правових підстав для застосування ч. 4 статті 694 Цивільного кодексу України є необґрунтованими.

Щодо порушення покупцем умов договору.

Відповідно до ст.526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК).

Стаття 530 ЦК передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статей 610, 611, 612 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання; у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК).

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ст.651 ЦК).

Зі змісту наведеної норми вбачається, що підставою для розірвання договору є не лише порушення стороною договору, а й наявність шкоди, завданої таким порушенням іншій стороні. Тобто вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, необхідно встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Водночас у наведеній правовій нормі йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Як встановлено вище відповідач повинен був оплатити вартість корпоративного права не пізніше 25.10.2018 включно (протягом трьох місяців з дати підписання Договору від 25.07.2018);

25 липня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 підписано акт приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Н Авто», 26.07.2018 Департаментом з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради було зареєстровано зміну складу засновників Товариства з обмеженою відповідальністю «Н Авто».

Прострочення оплати, а разом із ним, порушення покупцем зобов`язання за Договором є очевидним та сторонами не оспорюється.

Однак, колегія суддів зазначає, що, незважаючи на несвоєчасне виконання зобов`язання із оплати вартості частки у статутному капіталі, сторони не відмовилися від договору, про що свідчить сплата відповідачем 16.01.2021 заборгованості з оплати вартості частки у статутному капіталі товариства.

Колегія суддів зазначає, що позивач завернувся до відповідача з вимогою про розірвання договору та повернення частки 14.01.2021, тобто через два з половиною роки з дати відчуження ним частки, а до суду з позовом - лише у липні 2021 року, тобто майже через три роки з дати відчуження частки.

Як встановлено вище, відповідач 16.01.2021 сплатив заборгованість з оплати вартості частки у статутному капіталі товариства шляхом перерахуванням 1 660,00 грн. (1 000,00 грн. - основна заборгованість, 660,00 грн. - пеня) на рахунок позивача в ПАТ «Банк Восток» (виписка по рахунку за період 16.01.2021 (т.1 а.с.17).

Позивач, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором відмовився від прийняття вищевказаного простроченого виконання зобов`язання та 20.01.2021 поштовим переказом повернув всі сплачені відповідачем 16.01.2021 кошти в розмірі 1 660,00 грн., в підтвердження чого надав заяву на приймання переказу від 20.01.2021 ПН55 із повідомленням (повернення оплати, пені за дкп корпоративних прав від 25.07.2018).

Проте, позивач, відмовився від прийняття вищевказаного простроченого виконання зобов`язання та 20.01.2021 поштовим переказом повернув всі сплачені відповідачем 16.01.2021 кошти в розмірі 1 660,00 грн., в підтвердження чого надав заяву на приймання переказу від 20.01.2021 ПН55 із повідомленням (повернення оплати, пені за дкп корпоративних прав від 25.07.2018).

Позивач зазначає, що враховуючи факту не виконання ОСОБА_1 свого обов`язку зі сплати вартості частки у статутному капіталі товариства, ОСОБА_3 відмовився від прийняття вищевказаного простроченого виконання зобов`язання.

Проте, колегія суддів таке обґрунтування позивача оцінює критично і погоджується з доводами відповідача викладеними в апеляційній скарзі, про те, що дії ОСОБА_1 є послідовними та спрямованими на досягнення обумовленого договором результату, у той час як дії позивача є суперечливими, а їх добросовісність - сумнівною.

Справедливість, добросовісність та розумність є загальними засадами цивільного законодавства (ст.3 ЦК). Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч.3 ст.509 ЦК).

Покупець за Договором не виконав своїх грошових зобов`язань. Однак, із урахуванням обставин, за яких таке невиконання відбулося (через неприйняття покупцем виконання), зазначене порушення істотним вважати не можна.

Окрім цього, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у цьому випадку вимога про розірвання договору по суті спрямована не на захист порушених прав позивача, а на невиправдане збагачення, що є неприпустимим.

Продавець звернувся до суду з позовом майже через три роки після продажу частки.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98).

Тлумачення та застосування судами джерел цивільного права у будь-якому разі має ґрунтуватися на таких засадах цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність і розумність (абзац третій підпункту 3.5 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 23 квітня 2020 року N 2-р(ІІ)/2021).

У пункті 7.45 постанови Велика Палата Верховного Суду зауважила, що такий спосіб захисту, як розірвання договору, може бути використаний продавцем не з метою відновлення його права на одержання грошових коштів, а з метою невиправданого збагачення, якщо, наприклад, ринкова ціна на продане майно збільшилася, в тому числі завдяки його поліпшенню покупцем. Такі несправедливі наслідки можуть настати через невідповідність зазначеного способу захисту суті порушення права.

Колегія суддів вважає, що витребування частки через значний проміжок часу (три роки) з підстав несплати не узгоджуватиметься з такими принципами, тим більше, колегія суддів враховує висновок Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 08.09.2020 у справі № 916/667/18, що вимога розірвання договору, що вже частково виконаний з боку продавця, який передав товар, і покупця, який прийняв товар, не відповідає суті порушення договору, що полягає в несплаті грошових коштів.

Способу захисту, який належним чином захистить право продавця на отримання коштів, відповідає позовна вимога про стягнення недоотриманих коштів.

Колегія суддів враховує правові позиції викладена Верховним Судом у постановах від 15.12.2021 по справі №922/3274/20 та у постанові від 07.10.2021 по справі №925/1389/19.

Наявність вищезазначених обставин виключає можливість розірвання Договору в порядку, передбаченому статтею 651 ЦК та повернення частки відповідно до ч.4 статті 694 ЦК України, а тому у задоволенні відповідної позовної вимоги з цих підстав необхідно відмовити.

Підсумовуюче викладене, колегія суддів зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає змісту порушеного права, що зумовлює скасуванню рішення господарського суду Миколаївської області від 29.03.2023 з прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позову, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У даному випадку судом першої інстанції не було з`ясовано усі обставини, що мають значення для справи, наявна невідповідність висновків суду, встановленим обставинам справи та було неправильно застосовано норми матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до пст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276-277, 281-284, 339-343 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 29.03.2023 у справі №915/1031/21 - скасувати та прийняти нове рішення.

У задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 13289,70 грн.

Доручити Господарському суду Миколаївської області видати наказ на виконання цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 02.08.2023.

Головуючий суддя І.Г. Філінюк

Суддя О.Ю. Аленін

Суддя Г.І. Діброва