РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.07.2023Справа № 910/4445/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Бенчук О.О., розглянув матеріали господарської справи

За позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва"

про стягнення 14 711,71 грн

За участю представників сторін:

від позивача Бондаренко О.О.

від відповідача Джумурат В.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду м. Києва звернулось з позовом Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі - позивач) до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" (далі - відповідач) про стягнення 14 711,71 грн, з яких 11 386,75 грн - заборгованість, 2 330,74 грн - інфляційні втрати та 994,22 грн - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані несплатою відповідачем заборгованості за спожиту теплову енергію за період з листопада 2018 року по квітень 2019 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.06.2022 відкрито провадження у справі № 910/4445/22 в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 12.07.2022.

11.07.2022 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.07.2022 залишено позовну заяву позивача без руху та встановлено триденний строк з дня проголошення ухвали на усунення недоліків позовної заяви шляхом подання суду належних доказів направлення на адресу відповідача копій: витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 166632734 від 15.05.2019; розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації № 190 від 07.03.2019; акту приймання-передачі (внутрішнього приміщення) основних засобів від 01.04.2019.

14.07.2022 від позивача надійшла заява на виконання вимог ухвали суду від 12.07.2022 про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.07.2022 призначено судове засідання на 09.08.2022.

09.08.2022 позивачем подано клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивовано тим, що між сторонами проходять переговори щодо мирного врегулювання спору у даній справі.

Ухвалою суду від 09.08.2022, яка занесена до протоколу судового засідання, відкладено розгляд справи на 25.08.2022.

23.08.2022 до Господарського суду міста Києва позивач та відповідач звернулися зі спільним клопотанням про зупинення провадження у справі на час проведення медіації строком на дев`яносто днів з дня постановлення судом ухвали.

Ухвалою суду від 25.08.2022 задоволено клопотання позивача та відповідача про зупинення провадження у справі № 910/4445/22; провадження у справі зупинено строком на дев`яносто днів з дня постановлення судом цієї ухвали; а також зобов`язано учасників процесу повідомити суд про усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі.

Ухвалою суду 30.05.2023 поновлено провадження у даній справі та призначено судове засідання на 19.06.2023.

19.06.2023 відповідачем подані додаткові пояснення.

Ухвалою суду від 19.06.2023, яка занесена до протоколу судового засідання, оголошено перерву в судовому засіданні до 06.07.2023.

06.07.2023 позивачем в судовому засіданні подано пояснення.

Ухвалою суду від 06.07.2023, яка занесена до протоколу судового засідання, оголошено перерву в судовому засіданні до 20.07.2023.

18.07.2023 відповідачем подані заперечення на додаткові пояснення позивача.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору, суд вважав за можливе розглянути справу по суті.

У судовому засіданні 20.07.2023 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а також заперечення на позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 "Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго" позивача визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування Публічного акціонерного товариства "Київенерго".

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 Комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам та з 01.05.2018 позивач здійснює постачання теплової енергії.

Відповідно до п. 2.2.1 Статуту Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" предметом діяльності підприємства є надання комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, постачання та розподілу електричної енергії.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує, що у зв`язку з несплатою відповідачем за надані послуги з теплопостачання в останнього виникла заборгованість з оплати поставленої за період з жовтня 2018 року по грудень 2021 року теплової енергії у розмірі 14 711,71 грн за об`єктом споживання по вул. Маршала Рибалка, 7/18 у м. Києві.

В обґрунтування вказаних вимог позивач посилається на те, що згідно з розпорядженням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації № 801 від 30.12.2016, яким внесено зміни до розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації № 80 від 09.02.2011, зокрема, згідно з додатком до розпорядження № 801 від 30.12.2016 за відповідачем закріплено на праві господарського віддання нежитлове приміщення загальної площею 195,80 кв. м. за адресою: м. Київ, вул. Маршала Рибалка, 7/18А.

Таким чином, позивач вказує, що відповідач є балансоутримувачем нежитлового приміщення за вищевказаною адресою, у зв`язку з чим у останнього виник обов`язок щодо розрахунку за послуги з теплопостачання вказаного приміщення надані позивачем в період з листопада 2018 року по квітень 2019 року.

На підтвердження вимог позивачем надані: довідки про нарахування за теплову енергію за особовим рахунком 340636-01, облікові картки; акти приймання-передачі товарної продукції; корінці нарядів на включення та відключення будинку по вул. Маршала Рибалка, 7/18; відомості реєстрації параметрів споживання; акт прийняття теплового вузла обліку; акт про готовність вузла до роботи.

Також позивачем надано вимогу № 30/5/4/17970 від 17.11.2021 про сплату заборгованості та докази її надіслання відповідачу.

Крім того, під час розгляду судом встановлено, що відповідно до розпорядження № 190 від 07.03.2019 Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації на праві господарського відання за Комунальним підприємством «Спортивний комплекс «Старт» закріплені нежитлові приміщення цокольного поверху житлового будинку на вул. Маршала Рибалка, 7/18, загальною площею 123,9 кв.м.

Відповідно до акту приймання-передачі від 01.04.2019 відповідачем передано, а Комунальним підприємством «Спортивний комплекс «Старт» прийнято приміщення загальною площею 123,9 кв. м. за адресою: вул. Маршала Рибалка, 7/18.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за Комунальним підприємством «Спортивний комплекс «Старт» на праві господарського відання закріплені нежитлові приміщення загальною площею 123,9 кв. м.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач посилається на те, що позивачем не доведено факт споживання відповідачем теплової енергії в нежитловому приміщенні за адресою: м. Київ, вул. Маршала Рибалка, 7/18.

Спір у справі виник у зв`язку з твердженнями позивача про наявність у відповідача боргу з оплати поставленої Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" з листопада 2018 року по квітень 2019 року та спожитої Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" теплової енергії в нежитловому приміщенні за адресою: м. Київ, вул. Маршала Рибалка, 7/18.

Відповідно до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Частиною 1 статті 714 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Нормами частини 2 статті 714 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно з частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання та регулювання відносин, пов`язаних з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання, визначені Законом України "Про теплопостачання".

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про теплопостачання" він регулює відносини, що виникають у зв`язку з виробництвом, транспортуванням, постачанням і використанням теплової енергії, державним наглядом за режимами споживання теплової енергії, безпечною експлуатацією теплоенергетичного обладнання та безпечним виконанням робіт на об`єктах у сфері теплопостачання суб`єктами господарської діяльності незалежно від форм власності.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу;

- постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору;

- споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору;

- теплопостачальна організація - суб`єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії;

- місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.

Згідно зі ст. 4 Закону України "Про теплопостачання" проектування, будівництво, реконструкція, ремонт, експлуатація об`єктів теплопостачання, виробництво, постачання теплової енергії регламентуються нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами відносин у сфері теплопостачання.

Пунктами 4, 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу теплової енергії. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198 (надалі - Правила) Правила визначають взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії (п. 1 Правил).

Умовами п.п. 4, 14 Правил користування тепловою енергією визначено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі - продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. Споживач зобов`язаний укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина 1 статті 9 Закону України "Про теплопостачання").

Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію (абзац 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання").

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначив, що відповідач є балансоутримувачем нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, вул. Маршала Рибалка, 7/18.

Як вбачається зі змісту рішення Київської міської ради "Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва" від 09.10.2014 № 270/270, Комунальне підприємство "Керуюча дирекція Шевченківського району" перейменовано в Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" та віднесено його до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації. Комунальні підприємства зобов`язано передати Комунальному підприємству "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" житловий фонд, який був переданий до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації та знаходиться у них на балансі, а також інше нерухоме та рухоме майно, яке належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та перебуває на їх балансі станом на 1 серпня 2014 року.

Розпорядженням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 30.12.2016 № 801 внесено зміни до розпорядження від 09.02.2011 № 80. З додатку № 1 до розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 30.12.2016 № 801 вбачається, що за Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" закріплено жилий будинок за адресою: м. Київ, вул. Маршала Рибалка, 7/18А, загальною площею 4 000,20 кв. м., у тому числі нежитлові приміщення площею 195,80 кв. м.

Проте позивач вказує, що відповідачем здійснювалось споживання теплової енергії в нежитловому приміщенні за адресою: м. Київ, вул. Маршала Рибалка, 7/18.

При цьому позивачем під час розгляду справи не доведено того, що нежитлові приміщення за адресою: м. Київ, вул. Маршала Рибалка, 7/18, вказаною в позові, та нежитлові приміщення за адресою: м. Київ, вул. Маршала Рибалка, 7/18А, передані згідно з додатком до розпорядження № 801 30.12.2016, є ідентичними нежитловими приміщеннями.

Крім того, судом під час розгляду даної справи встановлено, що розпорядженням № 190 від 07.03.2019 Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації вирішено закріпити на праві господарського відання за Комунальним підприємством «Спортивний комплекс «Старт» нежитлові приміщення цокольного поверху житлового будинку на вул. Маршала Рибалка, 7/18 загальною площею 123,9 кв. м.

Відповідно до акту приймання-передачі від 01.04.2019 відповідачем передано, а Комунальним підприємством «Спортивний комплекс «Старт» прийнято приміщення загальною площею 123,9 кв. м. за адресою: вул. Маршала Рибалка, 7/18.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за Комунальним підприємством «Спортивний комплекс «Старт» на праві господарського відання закріплені нежитлові приміщення загальною площею 123,9 кв. м.

Тобто приміщення за адресою: вул. Маршала Рибалка, 7/18 з 07.03.2019, станом на момент правовідносин з теплопостачання, про які зазначає позивач у позові (листопад 2018 року - квітень 2019 року) закріплено на праві господарського відання за Комунальним підприємством «Спортивний комплекс «Старт», а не за відповідачем.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами як письмові, речові і електронні докази.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 31.03.2021 у справі № 923/875/19).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Судом не беруться до уваги посилання позивача на докази, а саме: облікові карти за вищевказаний період; довідки про нарахування теплової енергії за вищевказаний період; корінці нарядів на підключення, відключення теплової енергії за період; відомості про споживання теплової енергії, адже вказані документи є односторонніми документами позивача, які не підтверджують факт споживання відповідачем теплової енергії за адресою: вул. Маршала Рибалка, 7/18А, оскільки саме таке приміщення передавалось відповідачу згідно з додатком до розпорядження № 801 від 30.12.2016.

При цьому суд зазначає, що з долучених позивачем до позовної заяви документів, а саме: облікових карт, довідок про нарахування за теплову енергію, відомостей споживання неможливо встановити, на яку площу нараховано вартість послуг з теплопостачання.

Таким чином, позивачем під час розгляду даної справи не доведено належними засобами доказування той факт, що відповідач був балансоутримувачем нежитлового приміщення за адресою: вул. Маршала Рибалка, 7/18.

Крім того, суд зазначає, що відповідно ст. 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Позивач не підтвердив споживання відповідачем теплової енергії, зважаючи на те, що не надано доказів споживання саме відповідачем теплової енергіє в нежитловому приміщенні, не підтверджено площі такого приміщення та точну адресу (7/18А чи 7/18).

За таких обставин, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, виходячи з наведених вище норм процесуального законодавства, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач є споживачем за фактично надані послуги з постачання теплової енергії у період з листопада 2018 року по квітень 2019 року за адресою: вул. Маршала Рибалка, 7/18, а тому позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 11 386,75 грн задоволенню не підлягає.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні вимоги про стягнення суми основного боргу, вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних також не підлягають задоволенню як похідні від основної вимоги.

За таких обставин, враховуючи наявні в матеріалах справи докази та виходячи з наведених вище норм процесуального законодавства, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості є безпідставними, недоведеними, а отже, задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача та відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення підписано 03.08.2023.

Суддя О.Г. Удалова