РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.08.2023Справа № 910/8584/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг" (01011, м. Київ, вул. Рибальська, буд. 13; ідентифікаційний код: 32826328)

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Тичини 16/2" (02098, м. Київ, проспект Тичини, буд. 16/2; ідентифікаційний код: 25980637)

про стягнення 799 932, 49 грн,

Без повідомлення (виклику) учасників справи

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

1. Стислий виклад позиції позивача

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг" з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Тичини 16/2" про стягнення заборгованості в сумі 799 932, 49 грн, яка утворилась у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 510603 від 01.03.2003.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язання по оплаті за отриману та спожиту теплоенергію, внаслідок чого, в Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Тичини 16/2" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг" утворилася заборгованість в сумі 799 932, 49 грн.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за використану теплову енергію, яка виникла за період з 01.10.2017 по 01.06.2018, підставою позову - є заборгованість за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді від 02.03.2003 року № 510603, відтак, початком спірного періоду є нарахування за жовтень 2017 що й відображено в розрахунку заборгованості за спожиту теплоенергію за договором № 510603 від 01.03.2003 за період з 01.10.2017 по 01.05.2023.

Також, позивач зазначає, що заборгованість за теплову енергію в сумі 799 932, 49 грн, яка є позовною вимогою утворилась починаючи з 01.10.2017. Намагання відповідача зарахувати оплати без врахування призначення платежу в рахунок погашення заборгованості за спірний період є порушенням Інструкції Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою Правління Національного банку України 21.01.2004 № 22 (в редакції, яка діяла в період виникнення спірних правовідносин).

Позивач також відзначає, що здійснені відповідачем платежі: від 26.04.2018 на суму 452 848, 82 грн, від 27.04.2018 на суму 37 352, 72 грн, від 25.05.2018 на суму 210 000, 00 грн та від 25.06.2018 на суму 210 000, 00 грн були враховані при зверненні до суду із даним позовом.

Відтак, позивач відзначає, що відповідачем вчинялись дії як по визнанню заборгованості, так і по перериванню строку позовної давності.

2. Стислий виклад позиції відповідача

У поданому відповідачем відзиві останній заперечує щодо задоволення позовних вимог, вказуючи, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" було зупинено перебіг загального трирічного строк позовної давності за грошовими вимогами, перебіг якого почався 02.04.2017 та пізніше цієї дати та який закінчується 02.04.2020 та пізніше цієї дати. Втім, позивач не враховуючи нарахування за спожиту теплову енергію та оплату відповідача заборгованості у період з 02.04.2017 по 01.06.2018, заявив позовні вимоги за частину цього періоду - лише з 01.10.2017 по 01.06.2018, внаслідок чого, викривлено стан фактичних розрахунків відповідача по оплаті боргу. З огляду на що, відповідач вважає, що здійснені відповідачем оплати у період з 02.04.2017 по 01.10.2017 мають бути зараховані в оплату заборгованості, внаслідок чого, заборгованість відповідача повністю сплачена, борг відсутній.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач зазначає, що довідка про стан розрахунків за спожиту теплову енергію від АТ "К.Енерго" за період з 01.01.2023 по 01.01.2021, яка містить відомості про стан розрахунків у зазначеному періоді, складена без зазначення дати її складення і без номеру, не містить відомостей про посадову особу бухгалтера АТ "К.Енерго", що мав би здійснювати облік заборгованості.

3. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

23.06.2023 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву.

18.07.2023 до Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив.

01.08.2023 до Господарського суду міста Києва надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Таким чином, приймаючи до уваги, що відповідач повідомлявся про відкриття провадження у справі належним чином, а матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

01.03.2003 між Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Тичини 16/2" (споживач) та Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго" (перейменовано з 01.01.2019 в АТ "Київенерго" та з 09.08.2019 - в АТ "К.Енерго" (постачальник) укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 510603 предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених чим договором.

Відповідно до пп. 2.2.1 договору, постачальний зобов`язується постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року, в кількості та в обсягах згідно з додатком № 1 до цього договору.

В п. 1 додатку № 1 до даного договору передбачено, що постачальник відпускає абоненту в період з 16.11.2006 по 31.12.2006 теплову енергію в гарячій воді в межах Q рік = 7957,2 Гкал/рік.

Згідно п. 5.1. договору та п. 3 звернення-доручення до договору, облік споживання абонентом теплової енергії проводиться по приладах обліку.

За умовами п. 1. додатку № 4 до договору, розрахунки за теплову енергію, що споживаються, проводяться виключно у грошовій формі.

Відповідно до п. 2 додатку № 4 до договору передбачено, що абонент до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує Енергопостачальній організації вартість заявленої в договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця, або оформлює договір на заставу майна згідно Закону України "Про заставу", як засіб гарантії сплати спожитої теплової енергії.

В п. 5 додатку № 4 до договору сторони погодили, що абонент щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує в районному відділі тепло збуту № 2 за адресую: вул. Драгоманова, буд. № 40-в, розрахункова група, табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період, акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки абонент повертає в РВТ).

В подальшому порядок та умови розрахунків між споживачем та постачальником були погоджені в додатку № 2 до договору - "Тарифи та порядок розрахунків", який був укладений між сторонами 16.01.2015 року.

Згідно додатку № 2 до договору, споживач щомісячно з 12 по 15 число самостійно отримує в РТМ "Позняки" за адресою: вул. Драгоманова, буд. 40-в оформлену рахунок-фактуру на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця, акт приймання-передавання товарної продукції, облікову картку фактичного споживання за попередній період та акт звіряння, які оформлює та повертає один примірник постачальнику протягом двох днів з моменту їх одержання (п. 9), а також забезпечує оплату спожитої теплової енергії (п. 10).

Таким чином, у відповідності до умов договору обов`язок отримання розрахункових документів для сплати спожитої теплової енергії відповідно до умов договору покладено на відповідача.

Внаслідок неналежного виконання договірних зобов`язань у відповідача утворилася заборгованість за використану теплову енергію, яка виникла за період з 01.10.2017 по 01.06.2018 та станом на 01.05.2023 становить 799 932, 49 грн., що підтверджується:

- обліковими картками (табуляграмами) за період з жовтня 2017 року по травень 2018 року;

- довідкою про стан розрахунків за спожиту від АТ "К.Енерго" теплоенергію за договором № 510603 від 01.03.2003 за період з 01.01.2003 по 01.01.2021;

- розрахунком заборгованості за спожиту від AT "К.Енерго" теплову енергію за договором № 510603 від 01.03.2003 за період з 01.10.2017 по 01.05.2023.

Факт наявності заборгованості відповідача перед AT "К.Енерго" за договором № 510603 від 01.03.2003 також підтверджується гарантійним листом ОСББ "Тичини 16/2" від 28.09.2016 № 076 та листом ОСББ "Тичини 16/2" від 12.04.2017 № 029 з проханням не припиняти постачання теплової енергії відповідачу та укладення угоди про реструктуризацію на термін 12 місяців.

25.08.2021 заборгованість, яка виникла у відповідача перед AT "К.Енерго" за договором про постачання теплової енергії у гарячій воді № 510603 від 01.03.2003 у розмірі 799 932, 49 грн. була придбана ТОВ "Спортсервіс-СТМ" на аукціоні з придбання майна банкрута - AT "К.Енерго" за лотом № 71, що підтверджується електронним протоколом № UA-PS-2021-08-10-000016-3 від 25.08.2021, актом про придбання майна на аукціоні від 30.08.2021 та витягом з додатку № 1 до акту про придбання майна на аукціоні від 30.08.2021, (результати аукціону розміщені за постанням https://prozorro.sale/auction/UA-PS-2021-08-10-000016-3).

14.09.2021 ТОВ "Спортсервіс-СТМ" на підставі протоколу загальних зборів учасників № 1/2021 змінено назву на ТОВ "Київенерго-Борг".

Згідно вищезазначеного акту про придбання майна на аукціоні від 30.08.2021 до ТОВ "Київенерго-Борг" від AT "К.Енерго" перейшли всі права вимоги дебіторської заборгованості за спожиту теплову енергію за договорами, переліченими в додатку № 1 до цього акту і жодних обмежень такого переходу прав вимоги вказаним актом не було встановлено.

З огляду на викладене вище, ТОВ "Київенерго-Борг" є правонаступником всіх прав AT "К.Енерго" за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 510603 від 01.03.2003 згідно з результатами аукціону з придбання майна банкрута за лотом № 71.

Натомість, заперечення відповідача зводяться до того, що позивач не врахувавши нарахування за спожиту теплову енергію та оплату відповідачем заборгованості у період з 02.04.2017 по 01.06.2018, заявив позовні вимоги за частину цього періоду - лише з 01.10.2017 по 01.06.2018, внаслідок чого, позивачем було викривлено стан фактичних розрахунків відповідача по оплаті боргу. З огляду на що, відповідач вважає, що здійснені ним оплати у період з 02.04.2017 по 01.10.2017 мають бути зараховані в оплату заборгованості, внаслідок чого, заборгованість відповідача повністю сплачена а борг відсутній.

У свою чергу суд відзначає, що означені вище обставини підлягають встановленню або ж спростуванню в ході розгляду даної справи.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 510603 від 01.03.2003, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором постачання теплової енергії у гарячій воді

Відповідно до абз. 2 п. 1 ст. 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 ГК України).

За приписами ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у державних стандартах або технічних умовах.

Як було встановлено судом вище, 25.08.2021 згідно з протоколом електронного аукціону № UA-PS-2021-08-10-000016-3 ТОВ "Спортсервіс-СТМ", яке змінило найменування на ТОВ "Київенерго-Борг", на аукціоні з придбання майна банкрута - АТ "К.Енерго" за лотом № 71, придбано право вимоги на дебіторську заборгованість за спожиту теплову енергію та супутні послуги на суму 241 900 394, 18 грн.

Відповідно до акту про придбання майна на аукціоні від 30.08.2021 АТ "К.Енерго" передано, а покупцем прийнято майно, що є предметом продажу на аукціоні з придбання майна банкрута - АТ "К.Енерго" за лотом № 71, придбано право вимоги на дебіторську заборгованість за спожиту теплову енергію та супутні послуги на суму 241 900 394, 18 грн.

У п. 61 витяг з додатку № 1 до акту про придбання майна на аукціоні від 30.08.2021 зазначено про включення до загального переліку відступленої дебіторської заборгованості контрагента - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Тичини 16/2" за договором № 510603 в розмірі 799 932, 49 грн.

Питання процесуального правонаступництва врегульовані ч. 1 ст. 52 ГПК України, згідно з якою у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане із переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.

Для настання процесуального правонаступництва необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника. У кожному конкретному випадку для вирішення питання про можливість правонаступництва господарському суду необхідно досліджувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.

Підставою для процесуального правонаступництва є правонаступництво у матеріальному правовідношенні, яке настало після відкриття провадження у справі. Відтак, особливості здійснення процесуального правонаступництва визначаються особливостями норм матеріального права, що регулюють перехід прав й обов`язків у матеріальних правовідносинах від особи до її правонаступника, або в інших випадках зміни сторони у правовідносинах, з яких виник спір.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2022 у справі № 34/425.

Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене ст. 52 ГПК України, є переходом процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.03.2021 у справі № 906/1174/18 викладено правову позицію щодо обсягу переданих прав при заміні кредитора у зобов`язанні: "Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні".

Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (аналогічний висновок міститься у п. 37 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 906/1174/18).

Відтак, враховуючи викладене, суд відзначає, що за результатами аукціону ТОВ "Спортсервіс-СТМ", яке змінило найменування на ТОВ "Київенерго-Борг" на підставі протоколу № 1/2021 від 14.09.2021 загальних зборів, набуло право вимоги на дебіторську заборгованість за спожиту теплову енергію та супутні послуги на суму 241 900 394, 18 грн, в тому числі і на заборгованість Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Тичини 16/2" за договором № 510603 в розмірі 799 932, 49 грн., а отже, права та обов`язки у матеріальних правовідносинах перейшли від АТ "К.Енерго" (колишня назва ПАТ "Київенерго") до його правонаступника - ТОВ "Спортсервіс-СТМ" (в подальшому змінило назву на ТОВ "Київенерго-борг").

З огляду на відсутність відомостей про оскарження результатів аукціону, суд приходить до висновку, що позивач став новим кредитором за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 510603 від 01.03.2003 та набув права вимоги до відповідача щодо погашення заборгованості за цим договором у розмірі 799 932, 49 грн.

Що стосується доводів відповідача стосовно не врахування позивачем нарахувань за спожиту теплову енергію та оплату відповідачем заборгованості у період з 02.04.2017 по 01.06.2018, заявив позовні вимоги за частину цього періоду, лише з 01.10.2017 по 01.06.2018, внаслідок чого було викривлено стан фактичних розрахунків відповідача по оплаті боргу, з огляду на що, відповідач вважає, що здійснені ним оплати у період з 02.04.2017 по 01.10.2017 мають бути зараховані в оплату заборгованості, внаслідок чого, заборгованість була повністю сплачена.

Дані твердження відповідача відхиляються судом, з огляду на наступне.

Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за використану теплову енергію, яка виникла за період з 01.10.2017 по 01.06.2018, підставою позову - є заборгованість за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді від 02.03.2003 року № 510603, відтак, початком спірного періоду є нарахування за жовтень 2017 що й відображено в розрахунку заборгованості за спожиту теплоенергію за договором № 510603 від 01.03.2003 за період з 01.10.2017 по 01.05.2023.

З огляду на що, безпідставними є твердження відповідача у відзиві на період з 01.04.2017 по 01.10.2017, який не є предметом розгляду даної справи.

Щодо зарахування платежів за період з 01.04.2017 по 01.10.2017 у спірний період.

Заборгованість за теплову енергію в сумі 799 932, 49 грн, яка є позовною вимогою утворилась починаючи з 01.10.2017.

Намагання відповідача зарахувати оплати без врахування призначення платежу в рахунок погашення заборгованості за спірний період є порушенням Інструкції Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою Правління Національного банку України 21.01.2004 № 22 (в редакції, яка діяла в період виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 3.7. Інструкції Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою Правління Національного банку України 21.01.2004 № 22 (зареєстрована в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за № 377/8976) реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу ".

Жоден інший математичний алгоритм врахування здійснених відповідачем починаючи з квітня 2017 платежів (за період, який не відноситься до спірного) не дає підстав визнати сплаченим борг, який існує за заявлений період з 01.10.2017 по 01.06.2018.

Відтак, відповідач намагається зменшити суму стягнення за рахунок подвійного врахування одних і тих же оплат за різні періоди споживання теплової енергії, натомість, відповідачем не надано жодного платіжного документа на спростування обставин зазначених в позовній заяві.

Відзив на позовну заяву зводиться до намагання відповідачем підмінити суму боргу, шляхом перекручування платежів, які відображені в довідці про стан розрахунків за спожиту від АТ "К.Енерго" теплоенергію, в якій останнім відображались всі операції, що вчинялись сторонами з моменту укладення договору про постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.03.2003 № 510603.

Із довідки про стан розрахунків за спожиту теплоенергію вбачається наявність заборгованості відповідача в розмірі 799 932, 49 грн.

У дослідженні обставин, пов`язаних із вчиненням зобов`язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії.

Так до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Суд відзначає, що позивачем до позовної заяви доданий гарантійний лист ОСББ "Тичини 16/2" від 28.09.2016 № 076 та лист ОСББ "Тичини 16/2" від 12.04.2017 № 029 з проханням не припиняти постачання теплової енергії відповідачу та укладення угоди про реструктуризацію заборгованості на термін 12 місяців, яка існує в обліку станом на квітень 2017 починаючи з травня 2017.

Тобто, означеним листом відповідачем визнана заборгованість за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.03.2003 № 510603 станом на 01.04.2017 в розмірі 1 585 806, 92 грн.

На виконання листа відповідачем вчинено дії з часткового погашення заборгованості, що вбачається з призначень платежів, зокрема:

- 26.04.2018 на суму 452 848, 82 грн - оплата за теп. енергію по договору реструктуризації тариф групи НаселенняДог. № 510603 від 01.03.2003 р. У сумі 377 374, 02 грн., ПДВ - 20% 75 474,80 грн;

- 27.04.2018 на суму 37 352, 72 грн - оплата за теп. енергію по договору реструктуризації тариф групи НаселенняДог. № 510603 від 01.03.2003 р. У сумі 31 127,27 грн., ПДВ - 20% 6 225,45 грн;

- 25.05.2018 на суму 210 000, 00 грн - оплата за теп. енергію по договору реструктуризації тариф групи НаселенняДог. № 510603 від 01.03.2003 р. У сумі 175 000, 00 грн., ПДВ - 20% 35 000, 00 грн;

- 25.06.2018 на суму 210 000, 00 грн - оплата за теп. енергію по договору реструктуризації тариф групи НаселенняДог. № 510603 від 01.03.2003 р. У сумі 175 000, 00 грн., ПДВ - 20% 35 000, 00 грн.

Означені платежі, враховані позивачем при зверненні із позовом, що вбачається із розрахунку заборгованості за спожиту теплоенергію за договором № 510603 від 01.03.2003 за період з 01.10.2017 по 01.05.2023.

Відтак, з викладеного слідує, що відповідачем вчинялись дії як по визнанню заборгованості, так і по перериванню строку позовної давності.

З аналізу зазначеного вбачається, що строк позовної давності щодо заборгованості, яка утворилася за період з 01.10.2017-01.06.2018 у розмірі 799 932, 49 грн перервався в порядку ст. 264 ЦК України та був продовжений для усієї суми заборгованості, тобто, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права до закінчення строку позовної давності.

Отже, з огляду на викладене, доводи відповідача про зарахування оплат, які були здійснені за період з 01.04.2017-01.10.2017 у спірний період є необґрунтованими та такими, що не відповідають наявним в матеріалах справи доказам.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Що стосується тверджень відповідача стосовного того, що довідка за період з 01.01.2023 по 01.01.2021, яка містить відомості про стан розрахунків у зазначеному періоді, складена без зазначення дати її складення і без номеру, не містить відомостей про посадову особу бухгалтера АТ "К.Енерго", що мав би здійснювати облік заборгованості.

Т о суд відзначає, що довідки саме за період з 01.01.2023 по 01.01.2021, як зазначено відповідачем, в матеріалах справи не міститься.

В той час, суд вказує, що відповідачем не представлено суду більш вірогідних доказів, щоб свідчили про відсутність заборгованості за договором № 510603 від 01.03.2003 в розмірі 799 932, 49 грн, який зокрема, визначений у довідці про стан розрахунків за спожиту від АТ "К.Енерго" теплоенергію ОСББ "Тичини 16/2", яка міститься в матеріалах справи.

Відтак, наявна в матеріалах справи довідка про стан розрахунків за спожиту від АТ "К.Енерго" теплоенергію ОСББ "Тичини 16/2" за договором № 510603 від 01.03.2003 приймається судом як належний на допустимий доказ.

Відтак, на переконання суду заборгованість Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Тичини 16/2" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг" за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 510603 від 01.03.2003 становить 799 932, 49 грн.

В той час, суд вказує, що матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст. 76, 77, 78, 79, 91 ГПК України на підтвердження сплати відповідачем грошових коштів Товариству з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг" в розмірі 799 932, 49 грн.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов договору, не здійснив оплату вартості наданих та прийнятих послуг в повному обсязі, тобто, не виконав свої зобов`язання належним чином, а тому, позовні вимоги щодо стягнення 799 932, 49 грн - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Разом із тим, у позовній заяві позивач просить суд зазначити у рішенні суду про здійснення нарахування 3% річних за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 510603 від 01.03.2003 за період з моменту винесення рішення суду у даній справі до моменту погашення боргу відповідачем на суму 799 932, 49 грн.

Відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Статтею 5 ГПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що застосування ч. 10 ст. 238 ГПК України сприятиме найшвидшому виконанню відповідачем судового рішення в частині сплати основного боргу, а позивач позбавиться необхідності повторно звертатися до суду з позовом про стягнення з відповідача додатково нарахованих процентів, за допущене ним прострочення після ухвалення судом рішення.

Згідно ч. 11 та 12 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача в цій частині та зазначити у резолютивній частині рішення про нарахування органом (особою), що буде здійснювати примусове виконання рішення, 3 % річних за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 510603 від 01.03.2003 за період з моменту винесення рішення суду у даній справі до моменту погашення боргу відповідачем на суму 799 932, 49 грн, з урахуванням приписів законодавства України.

Перерахунок боргу, вказаного у рішенні суду та у виконавчому документі, для органу (особи), що здійснюватиме примусове виконання рішення, має здійснюватися за такою формулою:

(СОБ*3*КДП)/КДР/100 = сума процентів річних,

де СОБ - сума основного боргу, 3 - 3 % річних, КДП - кількість днів прострочення, КДР - кількість днів у році.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу органу (особі), що здійснює примусове виконання рішення суду, що в разі часткової сплати відповідачем боргу, 3 % річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, за визначеною вище формулою.

Стосовно нарахування органом (особою), що буде здійснювати примусове виконання рішення, інфляційних втрат до моменту виконання цього рішення в частині боргу суд зазначає, що законодавством передбачено право суду зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення.

Разом із тим, положеннями Господарського процесуального кодексу України та інших нормативних актів не передбаченого такого права суду стосовно інфляційних втрат, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав щодо зазначення у рішенні про нарахування таких інфляційних втрат до моменту виконання рішення суду в частині основного боргу.

Частинами 1-2 ст. 74 ГПК України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин 1-3 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

Враховуючи встановлений судом факт порушення відповідачем договірних зобов`язань в частині здійснення оплати вартості наданих та прийнятих послуг в повному обсязі, відсутність в матеріалах справи доказів на спростування заявлених вимог, суд дійшов висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг" підлягає задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача належить заборгованість в сумі 799 932, 49 грн.

Разом з тим, суд відзначає, що аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п. 29).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Витрати по сплаті судового збору відповідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг" - задовольнити.

2. Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Тичини 16/2" (02098, м. Київ, проспект Тичини, буд. 16/2; ідентифікаційний код: 25980637) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг" (01011, м. Київ, вул. Рибальська, буд. 13; ідентифікаційний код: 32826328) заборгованість в сумі 799 932 (сімсот дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот тридцять два) грн 49 коп. та судовий збір в сумі 11 998 (одинадцять тисяч де5вятсот дев`яносто вісім) грн 99 коп.

2. Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2023 у справі № 910/8584/23, в порядку частини десятої статті 238 Господарського процесуального кодексу України нараховувати 3 % річних на суму основного боргу 799 932, 49 грн за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 510603 від 01.03.2003 за період з моменту винесення рішення суду у даній справі до моменту погашення боргу відповідачем, за такою формулою: (СОБ*3*КДП)/КДР/100 = сума процентів річних, де СОБ - сума основного боргу, 3 - 3 відсотка річних, КДП - кількість днів прострочення, КДР - кількість днів у році, а також стягнути вказану суму нарахованих процентів з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Тичини 16/2" (02098, м. Київ, проспект Тичини, буд. 16/2; ідентифікаційний код: 25980637) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг" (01011, м. Київ, вул. Рибальська, буд. 13; ідентифікаційний код: 32826328).

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 07.08.2023.

Суддя Дмитро БАРАНОВ