ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2023м. ДніпроСправа № 904/2617/23
За позовом Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради, м. Дніпро

до Фізичної особи-підприємця Ходюш Дениса Володимировича, м. Дніпро

про стягнення 42 162,08грн

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Без виклику (повідомлення) учасників

С У Т Ь С П О Р У:

Комунальне підприємство "Теплоенерго" Дніпровської міської ради звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, яким просить стягнути з Фізичної особи-підприємця Ходюш Дениса Володимировича заборгованість у розмірі 42 162,08грн., з яких:

- основний борг у розмірі 20 885,41грн;

- пеня у розмірі 3869,47грн;

- 3 % річних у розмірі 3334,98грн;

- інфляційні втрати у розмірі 14072,22грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору НОМЕР_2 про постачання теплової енергії (особовий рахунок НОМЕР_2) від 01 жовтня 2011 року в частині повної та своєчасної оплати за спожиту теплову енергію.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.05.2023 справу №904/2617/23 передано на розгляд судді Євстигнеєвої Н.М.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.05.2023 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників.

Відповідач правом на подання відзиву на позов з викладенням письмових пояснень у межах визначеного законом і судом строків не скористався, клопотань про необхідність витребування доказів чи прийняття від нього додаткових доказів не заявляв, як не заявляв і про бажання надати власні пояснення по суті спору.

Про розгляд справи відповідач повідомлявся рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення (ухвали суду) за адресою: вул. Курганівська, буд. 30, м. Дніпро, 49000.

Направлена судом на адресу відповідача ухвала про відкриття провадження повернута підприємством зв`язку з відміткою: "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 114-117).

Відповідно до п.4 ч.6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Суд звертає увагу, що адреса, зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є офіційним місцезнаходженням відповідача. Отже, якщо відповідач за власним волевиявленням не скористався правом отримати кореспонденцію, а тому відповідач вважається таким, що повідомлений про розгляд справи.

У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №910/15442/17 та від 04.12.2018 у справі №921/32/18.

Крім того, Верховний Суд в постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 зазначив, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).

Отже, відповідач вважається таким, що повідомлений про відкриття провадження у справі та її розгляд належним чином.

Судом також враховано, що за приписами ч.1 ст.9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 29.05.2023 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з частиною дев`ятою статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи приписи частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення підписано без його проголошення.

Розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

01 жовтня 2011 року між Міським комунальним підприємством "Дніпровські міські теплові мережі" (енергопостачальна організація) та Фізичною особою-підприємцем Ходюш Денисом Володимировичем (споживач) укладено договір НОМЕР_2 про постачання теплової енергії (особовий рахунок НОМЕР_2) (а.с. 14-15).

За цим договором енергопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором (п. 1.1 договору).

Пунктом 2.1 договору передбачено, що теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби:

опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону (175 діб);

гаряче водопостачання - протягом 350 діб;

технологічні потреби - відповідно з виробничою програмою;

кондиціювання повітря - по мірі необхідності.

Рішення про початок та закінчення опалювального сезону приймається виконавчим органом відповідної місцевої ради, виходячи з кліматичних умов (п. 2.2 договору).

За умовами пункту 3.2.2 договору споживач теплової енергії зобов`язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені цим договором. На кінець опалювального сезону проводити звіряння розрахунків з енергопостачальною організацією, у разі заборгованості на початок опалювального сезону споживач до мереж теплопостачання підключений не буде.

Згідно правил користування тепловою енергією споживач зобов`язаний встановити прилади обліку теплової енергії. Облік споживання теплової енергії здійснюється за показниками приладів обліку, встановлених на вводах вул. Ю. Савченко,7 розрахунковим способом (пункти 5.1, 5.2 договору).

Тарифи на теплову енергію, що споживається згідно з цим договором встановлюються Дніпропетровською міською радою народних депутатів (п. 6.1 договору).

Тариф для розрахунків за цим договором складає: теплова енергія 1 Гкал - 1 008,34грн (п. 6.2 договору).

За умовами пункту 7.1 договору розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів, або за згодою сторін будь-яким іншим шляхом, не забороненим чинним законодавством України.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць, по результатам якого підписується акт (в 2-х примірниках) на відпуск-отримання теплової енергії по формі додатку 4.

Споживач зобов`язаний не пізніше ніж за 5 днів до початку розрахункового періоду сплачувати енергопостачальній організації вартість теплової енергії згідно з її кількістю, передбаченою у додатку 1 до цього договору, по власним платіжним дорученням з вказанням періоду, за який він сплачує (п. 7.3 договору).

Остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію проводиться споживачем впродовж 5 діб після одержання рахунку енергопостачальної організації, яка зобов`язана направити його споживачу не пізніше 10 числа місяця слідуючого за розрахунковим. У випадку утворення переплати, вона зараховується в рахунок наступних платежів (п. 7.4 договору).

При зміні тарифів на теплову енергію її розрахункова вартість у додатку 1 змінюється енергопостачальною організацією з дати введення нового тарифу за діючим договором без додаткової угоди (п. 7.9 договору).

За невиконання або неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором винна сторона відшкодовує іншій завдані збитки без зарахування неустойки. Відшкодування збитків та сплата неустойки не звільняє від виконання зобов`язань, крім випадку письмової відмови сторони.

Пунктом 8.2.3 договору визначено, що в разі несвоєчасної оплати за спожиту теплову енергію - нараховується пеня в розмірі 1%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення.

Цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01 жовтня 2014 року. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п. 11.1, 11.4 договору).

Додатками до цього Договору є: Додаток № 1 "Обсяги постачання теплової енергії"; Додаток № 2 "Схема тепломережі, що перебуває на балансі споживача"; Додаток №3 "Умови припинення подачі теплової енергії"; Додаток №4 "Акт прийому - передачі виконаних робіт до договору №__ о/р_ _ місяця _ року (зразок)"; Додаток №5 "Перелік необхідної інформації"; Додаток №6 "Характеристика опалювального об`єкту" (перелічені Додатки містяться в матеріалах справи, а.с. 16-21).

Матеріали справи не містять доказів припинення договору або визнання його недійсним у встановленому законом порядку.

Отже, даний договір є дійсним та обов`язковим для виконання сторонами.

Рішенням Дніпропетровської міської ради від 27.07.2016 №28/12 "Про надання дозволу на передачу з балансу КП "Дніпропетровські міські теплові мережі" на баланс КП "Теплоенерго" об`єктів і мереж теплопостачання", акту приймання-передачі об`єктів і мереж теплопостачання, КП "Теплоенерго" отримало засоби теплопостачання.

У зв`язку із зміною у структурі Енергопостачальної організації, що пов`язана із передачею основних засобів, на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 27.07.2016 №28/12 "Про надання дозволу на передачу з балансу КП "Дніпропетровські міські теплові мережі" на баланс КП "Теплоенерго" об`єктів і мереж теплопостачання", наказу КП "Дніпропетровські міські теплові мережі" від 05.09.2016 № 320 "Про передачу об`єктів і мереж теплопостачання на баланс КП "Теплоенерго", актів приймання - передачі об`єктів, статей 512-514, 520-521, 631 Цивільного кодексу України, між позивачем та відповідачем 22.09.2016 укладено додаткову угоду до договору про постачання теплової енергії № НОМЕР_2, відповідно п. 3.5 якої ця угода набуває чинності відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України з 22.09.2016 і є невід`ємною частиною договору про постачання теплової енергії.

В матеріалах справи міститься примірник вказаної додаткової угоди до договору, підписаний Комунальним підприємством "Дніпропетровські міські теплові мережі" та Комунальним підприємством "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради, підпис Фізичної особи-підприємця Ходюш Дениса Володимировича відсутній (а.с.31).

Умовами пунктів 1.1.4, 1.1.5 додаткової угоди передбачено перехід прав, зобов`язань та відповідальності за основним договором до нової енергопостачальної організації в тому обсязі, в якому вони належали енергопостачальній організації до набрання чинності цією угодою, та до споживача перед новою енергопостачальною організацією в тому обсязі, в якому вони належали споживачу до набрання чинності цією угодою.

Згідно із частиною першою статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Приписами ст. 513 цього Кодексу встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ч. 1 ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, виходячи зі змісту вищенаведених положень Цивільного кодексу України та умов додаткової угоди від 22.09.2016 до договору, позивач набув прав, обов`язків та відповідальності енергопостачальної організації за договором про постачання теплової енергії НОМЕР_2 від 01.10.2011.

Відповідно до повідомлення №1831-сс від 20.11.2017 позивач просив розглянути, погодити та підписати договір НОМЕР_2 від 17.11.2017 (а.с. 32). Рекомендоване повідомлення містить підпис Федіна В.А. про отримання 28.11.2017 документів.

На підставі рішення Дніпровської міської ради від 19.07.2017 №24/23 "Про надання дозволу на передачу основних фондів та інших активів, заборгованості за пільги та субсидії з балансу КП "Дніпровські міські теплові мережі" на баланс КП "Теплоенерго" було здійснено передачу основних фондів та інших активів, заборгованості за пільги та субсидії на баланс Комунального підприємства "Теплоенерго".

Рішеннями Виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 19.10.2021 №1103 та від 29.10.2021 №1137 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання та послуги з постачання теплової енергії КП "Теплоенерго"" установлено тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання та послуги з постачання теплової енергії КП "Теплоенерго" Дніпровської міської ради.

Рішенням Дніпровської міської ради від 22.03.2023 №69/35 "Про затвердження статуту КП "Теплоенерго" у новій редакції" затверджено статут Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради у новій редакції у зв`язку із збільшенням статутного капіталу на 685 045 977,58грн (99-101).

На виконання умов договору, позивач у період з жовтня 2017 року по грудень 2018 року поставив відповідачу теплову енергію на загальну суму 20 855,41грн.

На підтвердження зазначеного факту КП "Теплоенерго" ДМР суду надано підписані позивачем в односторонньому порядку акти прийому-передачі теплової енергії НОМЕР_2:

від 31.10.2017 на суму 364,91грн у кількості 0,19505Гкал теплової енергії;

від 30.11.2017 на суму 2008,25грн у кількості 1,0777Гкал теплової енергії;

від 31.12.2017 на суму 5105,31грн у кількості 2,87637Гкал теплової енергії;

від 31.01.2018 на суму 5287,68грн у кількості 3,00409Гкал теплової енергії;

від 28.02.2018 на суму 2474,26грн у кількості 1466,8Гкал теплової енергії;

від 31.03.2018 на суму 2 591,75грн у кількості 1,47245Гкал теплової енергії;

від 30.04.2018 на суму 189,43грн у кількості 0,10762Гкал теплової енергії;

від 30.11.2018 на суму 1759,72грн у кількості 0,99975Гкал теплової енергії;

від 31.12.2018 на суму 2632,88грн у кількості 1,49582Гкал теплової енергії;

від 31.01.2019 на суму - 1 528,78грн коригування (а.с. 61-70).

Додатково надання послуг відповідачу підтверджується актами споживання теплової енергії: з 25.12.2017 по 24.01.2018, з 28.11.2017 по 25.12.2017, з 25.11.2017 по 28.11.2017 (а.с. 72-74) .

Порядок розрахунку споживання підтверджується Довідкою №57 від 23.03.2023 (а.с. 71).

Також на адресу відповідача були виставлені рахунки на оплату НОМЕР_2:

від 31.10.2017 за жовтень 2017 року на суму 364,91грн;

від 30.11.2017 за листопад 2017 року на суму 2 008,25грн;

від 31.12.2017 за грудень 2017 року на суму 5 105,31грн;

від 31.01.2018 за січень 2018 року на суму 5 287,68грн;

від 28.02.2018 за лютий 2018 року на суму 2 474,26грн;

від 31.03.2018 за березень 2018 року на суму 2 591,75грн;

від 30.04.2018 за квітень 2018 року на суму 189,43грн;

від 30.11.2018 за листопад 2018 року на суму 1 759,72грн;

від 31.12.2018 за грудень 2018 року на суму 2 632,88грн;

від 31.01.2019 коригування нарахувань на суму - 1 528,78грн (а.с. 51-51-60).

Позивачем складено акт звіряння взаємних розрахунків від 13.03.2023 за період з 01.10.2017 по 31.03.2023 та досудову вимогу на суму боргу 20 885,41грн (а.с. 48, 49).

Підтвердженням надсилання на адресу відповідача актів прийому-передачі теплової енергії НОМЕР_2, рахунків на оплату, акту звірки взаємних розрахунків, досудової вимоги є реєстри отримання рахунків та актів, опис вкладення та фіскальні чеки "Укрпошти" (а.с. 33-47).

Акти прийому - передачі та рахунки на оплату НОМЕР_2: за жовтень 2017 року направлені 21.11.2017; за листопад 2017 року отримані 15.02.2018; за грудень 2017 року отримані 15.02.2018; за січень 2018 року отримані 15.02.2018; за лютий 2018 року направлені 14.03.2018; за березень 2018 року направлені 13.04.2018; за квітень 2018 року направлені 14.05.2018; за листопад 2018 року отримані 12.12.2018; за грудень 2018 року отримані 11.01.2019.

Заперечень щодо відомостей, викладених в рахунках та актах приймання-передачі послуги від відповідача не надходило.

Відповідно до Наказу Міністерства Інфраструктури України від 28.11.2013 № 958 "Про затвердження Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень" п.1 ч.1 Розділу II визначено наступні нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку): місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1.

Таким чином, відповідач міг отримати листи 24.11.2017, 19.03.2018, 18.04.2018, 17.05.2018 та, починаючи з 25.11.2017, 20.03.2018, 19.04.2018, 18.05.2018 протягом 5-ти днів оплатити рахунки. Два дні на пересилання листів по місту, не враховуються в п`ятиденний строк для оплати та в строк пересилання не враховуються вихідні.

Позивач просить стягнути з відповідача основний борг у розмірі 20 885,41грн, пеню у розмірі 3 869,47грн, 3 % річних у розмірі 3 334,98грн та інфляційні втрати у розмірі 14 072,22грн, що і є причиною виникнення спору.

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору про постачання теплової енергії, строк дії договору, строк та порядок надання послуг, загальна вартість наданих за договором послуг, порядок оплати за надані послуги, наявність заборгованості за надані послуги, наявність оплати, наявність/відсутність підстав для застосування відповідальності за порушення зобов`язань за договором.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (стаття 626 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського Кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається (ч. 2 ст. 275 ГК України).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Частиною 6 статті 25 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що в разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Відповідно до пункту 7.4 договору щодо остаточного розрахунку за спожиту теплову енергію, враховуючи приписи статей 253, 254 Цивільного кодексу України щодо початку перебігу й закінчення строків, відповідач повинен був здійснити оплату спожитої теплової енергії за спірними актами та рахунками у наступні строки: за жовтень 2017 року - 29.11.2017; за листопад 2017 року - 20.02.2018; за грудень 2017 року -20.02.2018; за січень 2018 року - 20.02.2018; за лютий 2018 року - 26.03.2018; за березень 2018 року - 23.04.2018; за квітень 2018 року - 21.05.2018; за листопад 2018 року - 17.12.2018; за грудень 2018 року - 16.01.2019.

Строк оплати є таким, що настав. Доказів повної оплати відповідачем спожитої теплової енергії а також заперечень стосовно обсягів та вартості спожитої у спірний період теплової енергії (з урахуванням корегування) відповідач суду не надав, вимоги позивача не спростував.

За наведеного, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за поставлену теплову енергію у розмірі 20 885,41грн. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтями 216-217, 230-231 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Стаття 549 ЦК України зазначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як зазначено в ч. 1 ст. 230 та ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 343 ГК України та ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня.

Пунктом 8.2.3 договору сторони погодили, що в разі несвоєчасної оплати за спожиту теплову енергію - нараховується пеня в розмірі 1%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення.

Позивач нарахував та просить стягнути пеню у розмірі 3 869,47грн за загальний період із 15.11.2017 до 17.07.2019 (а.с. 77-81).

Судом здійснено перевірку наданого позивачем розрахунку пені та встановлено, що позивачем при проведенні розрахунку не вірно визначено період прострочки виконання зобов`язання.

Так, на суму боргу 364,91грн за період із 30.11.2017 до 15.05.2018 (167дн.) нарахуванню підлягає пеня у сумі 52,92грн;

на суму боргу 2474,26грн за період із 27.03.2018 до 22.09.2018 (180дн.) нарахуванню підлягає пеня у сумі 420,83грн;

на суму боргу 2591,75грн за період із 24.04.2018 до 23.10.2018 (183дн.) нарахуванню підлягає пеня у сумі 452,46грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у сумі 3 853,90грн (52,92грн + 341,68грн + 868,60грн + 899,63грн + 420,83грн + 454,87грн + 33,73грн + 315,01грн+466,63грн).

В задоволенні вимог про стягнення пені у розмірі 15,57грн слід відмовити.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З аналізу зазначеної норми випливає, що нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Позивачем заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 3 334,98грн за період із 15.11.2017 до 17.04.2023 та інфляційні втрати за період із листопада 2017 року до лютого 2023 року у розмірі 14 072,22грн (а.с. 76, 82-92).

Перевіркою правильності нарахування 3% річних судом встановлено допущення позивачем аналогічної помилки, що і при нарахуванні пені.

За розрахунком суду розмір 3% річних складають 3331,46грн, виходячи з наступного:

на суму 364,91грн підлягають нарахуванню та стягненню 3% річних за період прострочки із 30.11.2017 по 17.04.2023 (1965дн) у розмірі 58,91грн;

на суму 2008,25грн підлягають нарахуванню та стягненню 3% річних за період прострочки із 21.02.2018 по 17.04.2023 (1882дн) у розмірі 310,48грн;

на суму 5105,31грн підлягають нарахуванню та стягненню 3% річних за період прострочки із 21.02.2018 по 17.04.2023 (1882дн) у розмірі 789,29грн;

на суму 5287,68грн підлягають нарахуванню та стягненню 3% річних за період прострочки із 21.02.2018 по 17.04.2023 (1882дн) у розмірі 817,49грн;

на суму 2474,26грн підлягають нарахуванню та стягненню 3% річних за період прострочки із 27.03.2018 по 17.04.2023 (1848дн) у розмірі 375,61грн;

на суму 2591,75грн підлягають нарахуванню та стягненню 3% річних за період прострочки із 24.04.2018 по 17.04.2023 (1820дн) у розмірі 387,48грн;

на суму 189,43грн підлягають нарахуванню та стягненню 3% річних за період прострочки із 22.05.2018 по 17.04.2023 (1792дн) у розмірі 27,89грн;

на суму 1759,72грн підлягають нарахуванню та стягненню 3% річних за період прострочки із 18.12.2018 по 17.04.2023 (1582дн) у розмірі 228,67грн;

на суму 2632,88грн підлягають нарахуванню та стягненню 3% річних за період прострочки із 17.01.2019 по 17.04.2023 (1552дн) у розмірі 335,64грн.

В задоволенні вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 3,52грн слід відмовити.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку втрат від інфляції судом встановлено його арифметичну вірність (тобто помилок не виявлено).

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Враховуючи вищевикладене, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам наявним в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, стягненню з відповідача підлягає основний борг за поставлену теплову енергію у розмірі 20 885,41грн, пеня у розмірі 3 853,90грн, 3% річних у розмірі 3 331,46грн та втрати від інфляції у розмірі 14 072,22грн, а всього 42 142,99грн.

При зверненні до господарського суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 684,00грн, що підтверджується платіжною інструкцією №10951 від 10.05.2023 (а.с. 12). Надходження судового збору у сумі 2684,00грн підтверджено випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на те, що позовні вимоги задоволено судом частково, судовий збір покладається на відповідача пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 2 682,78грн (42 142,99грн * 2684,00грн / 42 162,08грн).

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради до Фізичної особи-підприємця Ходюш Дениса Володимировича про стягнення 42 162,08грн - задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ходюш Дениса Володимировича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради (просп. Слобожанський, 29, офіс 504, м. Дніпро, 49081; ідентифікаційний код 32688148) основний борг у сумі 20 885,41грн (двадцять тисяч вісімсот вісімдесят п`ять гривень 41коп.), пеню у сумі 3 853,90грн (три тисячі вісімсот п`ятдесят три гривні 90коп.), 3% річних у сумі 3 331,46грн (три тисячі триста тридцять одну гривню 46коп.), втрати від інфляції у сумі 14 072,22грн (чотирнадцять тисяч сімдесят дві гривні 22коп.) та витрати зі сплати судового збору у сумі 2 682,78грн (дві тисячі шістсот вісімдесят дві гривні 78коп.), видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення підписано 02.08.2023

Суддя Н.М. Євстигнеєва