ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

м. Хмельницький

"31" липня 2023 р. Справа № 924/598/23

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Кочергіної В.О., при секретарі судового засідання Крупській В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вольт Постач" м. Київ

до Ганнопільської сільської ради с. Ганнопіль Шепетівського району Хмельницької області

про стягнення 207051,13грн. боргу

За участю:

від позивача: Машков К.Є. згідно довіреності №5 від 19.07.2022 (в режимі відеоконференції)

від відповідача: не з`явився

З оголошенням перерви в судовому засіданні 19.07.2023.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі ухвалено у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

31.07.2023 в судовому засіданні проголошено вступну і резолютивну частини рішення відповідно до ст. 240 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

05.06.2023 на адресу Господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Вольт Постач" м. Київ до Ганнопільської сільської ради с. Ганнопіль Шепетівського району Хмельницької області про стягнення 207051,13грн боргу.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов Договору про постачання електричної енергії споживачу №101221ГС від 13.12.2021, у відповідача існує заборгованість у сумі 207051,13грн за поставлену електроенергію.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.06.2023 позовну заяву передано для розгляду судді Кочергіній В.О.

Ухвалою суду від 09.06.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №924/598/23 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 12:00год. 27.06.2023.

У зв`язку із технічною неможливістю у позивача приймати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, ухвалою суду від 27.06.2023 судове засідання відкладено на 12:15год. 19.07.2023. Цією ж ухвалою зобов`язано позивача до дня судового засідання подати суду належні докази, які підтверджують обсяги наданої та спожитої відповідачем електричної енергії згідно точок комерційного обліку, які містяться в Заяві-приєднанні (Додаток №2 до Договору від 13.12.2021).

17.07.2023 на електронну адресу суду від позивача надійшли письмові пояснення по справі (вх.№05-22/4488/23) з доданими документами. В поясненнях позивач зазначає про те, що реальну кількість точок комерційного обліку, які знаходяться на балансі відповідача, а саме 110ЕІС-кодів, відображає реєстр фактично спожитих обсягів за грудень 2021 року, наданий АТ "Хмельницькобленерго". Наголошує, що в грудні 2021 року між сторонами було укладено три договори про постачання електричної енергії №291121ГСР від 01.12.2021, №101221ГСР від 13.12.2021. Відповідно до реєстру фактично спожитих обсягів у грудні 2021 року, загальний обсяг відпущеної позивачем електроенергії до точок комерційного обліку відповідача становив 77354кВт/год. Таким чином, у грудні 2021 року постачання відбувалось наступним чином: - на підставі Договору №291121ГСР від 01.12.2021 (в період з 01.12.2021 по 10.12.2021) - 16246 кВт/год. (5,00грн) на загальну суму 97476,00грн, що підтверджується Актом приймання-передачі №1091 від 29.12.2021; - на підставі Договору №101221ГСР від 13.12.2021 (в період з 11.12.2021 по 29.12.2021) - 29254кВт/год. (5,41667грн) на загальну суму 190151,11грн, що підтверджується Актом приймання-передачі №1092 від 29.12.2021; - на підставі Договору №101221ГСР від 13.12.2021 (в період з 30.12.2021 по 31.12.2021) - 31854 кВт/год. (5,41667грн) на загальну суму 207051,13грн, що підтверджується Актом приймання-передачі №1124 від 31.12.2021.

19.07.2023 в судовому засіданні оголошено перерву на 11:30год. 31.07.2023, про що постановлено ухвалу із занесенням до протоколу судового засідання.

Відповідач повідомлений про оголошення перерви ухвалою суду від 19.07.2023.

31.07.2023 на електронну адресу суду від позивача надійшло клопотання (вх.№05-22/4833/23), в якому просить суд долучити до матеріалів справи додаткові докази по справі.

Адресовані до суду докази судом оглянуто та долучено до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 31.07.2023 (в режимі відеоконференції) позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про поважність причин неявки суд не повідомив.

Ухвала суду від 09.06.2023, яка надсилалась відповідачу на адресу: с. Ганнопіль, вул. Миру, 12, Шепетівського району, Хмельницької області вручена, що підтверджується Трекінгом поштових відправлень, який знаходиться в матеріалах справи.

Рішенням Вищої ради правосуддя №1845-0/15-21 від 17.07.2021р. затверджено Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Відповідно до абз.5 ч.37 вказаного Положення, особам, які не мають зареєстрованих Електронних кабінетів, документи у передбачених цим пунктом випадках можуть надсилатися засобами підсистем ЄСІТС на адресу електронної пошти, вказану такими особами під час подання документів до суду.

Ухвала суду від 19.07.2023 надсилалась відповідачу також на електронну пошту - . Доказом направлення ухвали суду на електронну пошту відповідача є наявні в матеріалах справи письмові підтвердження.

На підставі викладеного, ухвала суду від 19.07.2023 вважається врученою адресату.

Відповідач письмового відзиву на позов не подав.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами відповідно до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Дослідивши наявні в справі матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги суд встановив наступне.

13.12.2021 між Ганнопільською сільською радою (Споживач) та ТОВ "Вольт Постач" (Постачальник) було укладено Договір №101221ГСР за результатами переговорної процедури (скороченої) ID UA-2021-12-06-004430-b щодо закупівлі ДК 021:2015:09310000-5 Електрична енергія.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 Договору, цей Договір встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції Споживачу постачальником електричної енергії.

Умови цього Договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 312 (далі - ПРРЕЕ).

За цим Договором Постачальник продає Споживачу з 13.12.2021 по 31.12.2021 електричну енергію, ДК 021:2015:09310000-5 для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору (п. 2.1 Договору).

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2, 3.3 Договору, Постачання електричної енергії Споживачу здійснюється Постачальником на підставі поданої Споживачем заявки, примірна форма якої є додатком № 2 до цього Договору, та яка має містити: інформацію щодо об`єкта (об`єктів) постачання електричної енергії, в тому числі найменування об`єкта (за наявності), адреса тощо, їх ЕІС коди, відомості щодо строку (періоду) постачання електричної енергії (в тому числі дату-початку постачання) за кожним об`єктом Споживача, відомості щодо споживання електричної енергії об`єктами Споживча (за наявності).

Об`єкти постачання електричної енергії Споживача розташовані, на території України та визначаються у Заявках Споживача. Всі об`єкти електропостачання (надалі - Об`єкти) приєднані до мереж відповідних операторів системи розподілу. Найменування оператора системи розподілу до яких під`єднані Об`єкти Споживача та в межах яких Споживачем можуть надаватись Постачальнику Заявки, визначені в додатку №1 до цього Договору. Постачальник зобов`язаний здійснити постачання електричної енергії по всім визначеним в Заявці Споживача Об`єктам.

Споживач мас право здійснювати коригування обсягів поданої Заявки шляхом подання відповідної коригуючої Заявки до 12 числа розрахункового періоду (місяця постачання).

Згідно з п. 3.6 Договору, у випадку направлення відповідного документу декількома перелічених у Договорі способів, датою отримання Постачальником документу Покупця вважається найбільш рання дата отримання документу.

Згідно з п.п. 5.1, 5.2, 5.4 Договору, ціна цього Договору становить 388000,00 грн з ПДВ, в т.ч. ПДВ 64666,67 грн.

Ціна за одиницю Товару визначається у Додатку №1 до Договору "Комерційна пропозиція Постачальника".

Ціна за одиницю Товару включає в себе вартість послуг оператора системи щодо надання послуг з розподілу електричної енергії, які необхідні для виконання цього Договору, Інформацію про розмір тарифу на послуги з розподілу електричної енергії визначено в Додатку № І до Договору. Вказані послуги оплачуються Споживачем через Постачальника.

Споживач здійснює плату за послугу з розподілу електричної енергії через Постачальника. При цьому, Постачальник зобов`язаний при виставленні рахунка за електричну енергію Споживачу окремо вказувати оплату за послугу з розподілу електричної енергії та оплату вартості електричної енергії.

Згідно з п. 13.1 Договору, Договір набирає чинності з моменту підписання Сторонами, скріплення печатками Сторін (за наявності) і діє до 31.12.2021 включно, але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань в частині розрахунків.

Договір підписаний представниками сторін та скріплений відтиском печаток сторін.

У комерційній пропозиції Постачальника (Додаток №1 до Договору від 13.12.2021) зазначено кількість електроенергії - 59690кВт/год, за ціною 6,50грн. Загальна вартість Договору - 388000,00грн.

У заяві-приєднанні (Додаток №2 до Договору) вказано ЕІС точки комерційного обліку Споживача. Матеріали справи містять Додаток №3 до Договору (примірну форму Акту приймання-передачі електричної енергії).

Згідно Реєстру фактично спожитих обсягів за грудень 2021 року, наданий АТ "Хмельницькобленерго", кількість точок комерційного обліку, які знаходяться на балансі відповідача - 110ЕІС-кодів.

Матеріали справи містять погоджену та підписану між сторонами Додаткову угоду №1 від 17.12.2021, відповідно до якої, керуючись ст. 48 Бюджетного кодексу України, сторони дійшли згоди зменшити суму Договору на 188000,00грн та викласти п. 5.1 Договору наступним чином: "Ціна Договору становить 200000грн з ПДВ, в т.ч. ПДВ 33333,33грн".

Внесено зміни в Додаток №1 до Договору та викладено обсяги в Додатку №1 наступним чином: "30769,2308кВт/год.".

Матеріали справи містять Акт приймання-передачі електричної енергії №1091 від 29.12.2021 за період з 01.12.2021 по 10.12.2021, кількість 16246кВт/год. на загальну суму 97476,00грн (з ПДВ) згідно Договору №291121ГСР від 01.12.2021, Акт приймання-передачі електричної енергії №1124 від 31.12.2021 за період з 30.12.2021 по 31.12.2021, кількість 31854кВт/год. на загальну суму 207051,13грн (з ПДВ) згідно Договору №101221ГСР від 13.12.2021, а також Акт приймання-передачі електричної енергії №1092 від 29.12.2021, кількість 29254кВт/год. на загальну суму 190151,11грн (з ПДВ) згідно Договору №101221ГСР від 13.12.2021.

На підтвердження часткової оплати відповідачем спожитої електроенергії позивачем до матеріалів справи надано платіжні інструкції, а саме, №1868 від 29.12.2021 на суму 45000,00грн (за спожиту енергію за грудень 2021, згідно Договору від 13.12.2021); №1872 від 29.12.2021 на суму 30000,00грн (за спожиту енергію за грудень 2021, згідно Договору від 13.12.2021); №1961 від 29.12.2021 на суму 3000,00грн (за спожиту енергію за грудень 2021, згідно Договору від 01.12.2021); №1962 від 29.12.2021 на суму 2000,00грн (за спожиту енергію за грудень 2021, згідно Договору від 13.12.2021); №1863 від 29.12.2021 на суму 5000,00грн (за спожиту енергію за грудень 2021, згідно Договору від 01.12.2021); №1871 від 29.12.2021 на суму 5000,00грн (за спожиту енергію за грудень 2021, згідно Договору від 01.12.2021); №1875 від 29.12.2021 на суму 5000,00 (за спожиту енергію за грудень 2021, згідно Договору від 01.12.2021); №1876 від 29.12.2021 на суму 8000,00грн (за спожиту енергію за грудень 2021, згідно Договору від 13.12.2021); №1866 від 29.12.2021 на суму 10000,00грн (за спожиту енергію за грудень 2021, згідно Договору від 13.12.2021); №1873 від 29.12.2021 на суму 10000,00грн (за спожиту енергію за грудень 2021, згідно Договору від 01.12.2021); №1865 від 29.12.2021 на суму 20000,00грн (за спожиту енергію за грудень 2021, згідно Договору від 01.12.2021); №1867 від 29.12.2021 на суму 15000,00грн (за спожиту енергію за грудень 2021, згідно Договору від 01.12.2021); №1864 від 29.12.2021 на суму 30000,00грн (за спожиту енергію за грудень 2021, згідно Договору від 13.12.2021); №1874 від 29.12.2021 на суму 30000,00грн (за спожиту енергію за грудень 2021, згідно Договору від 13.12.2021); №18710 від 30.12.2021 на суму 34476,00грн (за спожиту енергію за грудень 2021, згідно Договору від 01.12.2021); №1871 від 30.12.2022 на суму 35151,11грн (за спожиту енергію за грудень 2021, згідно Договору від 13.12.2021).

06.07.2023 позивач звернувся до АТ "Хмельницькобленерго" із листом вих.№23_07_00007, в якому просив підтвердити постачання електричної енергії відповідачу в грудні 2021 року шляхом надання щомісячних обсягів постачання.

У відповідь, АТ "Хмельницькобленерго" повідомило ТОВ "Вольт Постач", що у споживача Ганнопільська сільська рада з 01.12.2021 по 31.12.2021 був постачальником ТОВ "Вольт Постач" та надіслало "Звіт щодо фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку (площадками вимірювання) споживача за грудень 2021 року.

Оскільки відповідач в добровільному порядку та у встановлені терміни не здійснив оплату заборгованості по відпущеній електричній енергії за грудень місяць 2021 року, позивач просить суд стягнути 207051,13грн заборгованості в примусовому порядку.

Враховуючи вищевикладене, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали та обставини справи, оцінивши надані стороною докази по суті спору, їх належність, допустимість, достовірність кожного окремо, судом береться до уваги таке.

У відповідності до ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Нормами ст. 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто, відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Судом встановлено, між Ганнопільською сільською радою (Споживач) та ТОВ "Вольт Постач" (Постачальник) було укладено Договір про постачання електричної енергії №101221ГСР від 13.12.2021, відповідно до умов якого, за цим Договором Постачальник продає Споживачу з 13.12.2021 по 31.12.2021 електричну енергію, ДК 021:2015:09310000-5 для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Також, між сторонами було погоджено та підписано Додаткову угоду №1 від 17.12.2021, відповідно до якої, керуючись ст. 48 Бюджетного кодексу України, сторони дійшли згоди зменшити суму Договору на 188000,00грн та викласти п. 5.1 Договору наступним чином: "Ціна Договору становить 200000грн з ПДВ, в т.ч. ПДВ 33333,33грн". Внесено зміни в Додаток №1 до Договору та викладено обсяги в Додатку №1 наступним чином: "30769,2308кВт/год.".

Правовідносини, що виникли між сторонами характеризуються ознаками договору постачання електричної енергії.

Частиною 1 ст. 275 Господарського кодексу України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Частинами 6, 7 ст. 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Відповідно до ст. 56 Закону України "Про ринок електричної енергії", постачання електричної енергії споживачам здійснюється на підставі договору постачання електричної енергії споживачу, що укладається між електропостачальником та споживачем.

Згідно ст. 629 цього Кодексу, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Судом встановлено, що позивачем в період з 13.12.2021 по 31.12.2021, на виконання умов Договорів від 01.12.2021 та від 13.12.2021, проведено відпуск електроенергії на об`єкти відповідача. Загалом обсяг, що спожитий з ресурсу позивача відповідачем у грудні 2021 року становить 77354кВт/год. на загальну суму 494678,24грн.

Згідно ст.ст. 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що у разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №312, в розділі IV "Порядок розрахунків на роздрібному ринку електричної енергії" закріплено, що рахунок за спожиту електричну енергію оплачується протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунка непобутовим споживачем; протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка побутовим споживачем; в інший термін, передбачений договором, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.

Відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище визначає Закон України "Про ринок електричної енергії" від 13.04.17. (далі - Закон).

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 4 Закону учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються такі види договорів, зокрема, договір про постачання електричної енергії споживачу.

Відповідно до п. 3.1.1. Постанови НКРЕКП від 14.03.18. № 312 "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії" (далі - ПРРЕЕ) постачання (продаж) електричної енергії споживачу здійснюється за договором про постачання електричної енергії споживачу обраним споживачем електропостачальником, який отримав відповідну ліцензію, за вільними цінами, крім постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги або постачальником "останньої надії". Ціни (тарифи) на послуги постачальника універсальних послуг, постачальника "останньої надії" визначаються у встановленому законодавством порядку.

Частинами 1-6 ст. 56 Закону визначено, що постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.

Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Відповідно до п. 4.7. ПРРЕЕ оплата електричної енергії здійснюється споживачем виходячи з умов відповідного договору про постачання електричної енергії і може, зокрема, бути у формі:

1) планових платежів з наступним перерахунком (остаточним розрахунком), що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку;

2) попередньої оплати з остаточним розрахунком, що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку;

3) оплати за фактично відпущену електричну енергію відповідно до даних комерційного обліку.

Судом встановлено, що Додатковою угодою №1 від 17.12.2021, керуючись ст. 48 Бюджетного кодексу України, сторони дійшли згоди зменшити суму Договору на 188000,00грн та викласти п. 5.1 Договору наступним чином: "Ціна Договору становить 200000грн з ПДВ, в т.ч. ПДВ 33333,33грн".

Внесено зміни в Додаток №1 до Договору та викладено обсяги в Додатку №1 наступним чином: "30769,2308кВт/год.".

Згідно платіжних інструкцій наявних у справі відповідач частково розрахувався за спожиту електроенергію по договору №101221ГСР в кількості 29254кВт на суму 190151,11грн.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), стаття 610 ЦК України визначає як порушення зобов`язання.

Пунктом 12 ч.1 ст. 2 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) в редакції, чинній на момент укладення Договору, визначено, що бюджетні установи - органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими.

Відповідно до п. 47 ч.1 ст. 2 БК України, розпорядник бюджетних коштів - бюджетна установа в особі її керівника, уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань, довгострокових зобов`язань за енергосервісом, середньострокових зобов`язань у сфері охорони здоров`я та здійснення витрат бюджету.

Бюджетне асигнування - повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов`язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження. Бюджетне зобов`язання - будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому (п.п. 6, 7 ч. 1 ст. 2 БК України).

Бюджетні установи мають право брати бюджетні зобов`язання, витрачати бюджетні кошти на цілі та в межах, установлених затвердженими кошторисами, планами асигнувань загального фонду бюджету, планами надання кредитів із загального фонду бюджету, планами спеціального фонду. Обсяг бюджетних зобов`язань, узятих бюджетною установою протягом року, повинен забезпечити зменшення рівня заборгованості за бюджетними зобов`язаннями минулих періодів та недопущення виникнення заборгованості за бюджетними зобов`язаннями у поточному році. У разі скорочення асигнувань розпорядники повинні вживати заходів до ліквідації або скорочення обсягу бюджетних зобов`язань, які перевищують уточнені плани асигнувань загального фонду бюджету, плани надання кредитів із загального фонду бюджету, плани спеціального фонду, плани використання бюджетних коштів, помісячні плани використання бюджетних коштів.

Згідно з ч. 3 ст. 48 БК України, озміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, за якими розпорядником бюджетних коштів взято зобов`язання без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), є недійсними. За такими операціями не виникають бюджетні зобов`язання та не утворюється бюджетна заборгованість.

Враховуючи наведені приписи законодавства відповідач як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня (отримувач бюджетних коштів), є замовником послуг в обсязі та в межах видатків, що визначені розпорядниками бюджетних коштів вищого рівня, а отже зобов`язання відповідача перед позивачем щодо розрахунку за електричну енергію обмежувались обсягом замовлення за бюджетні кошти, яке (замовлення) відповідало ціні договору, в редакції Додаткової угоди №1 від 17.12.2021.

Матеріалами справи стверджується, що відповідачем спожито електроенергії у грудні 2021р.:

- у період з 01.12.2021 по 10.12.2021 у кількості 16246кВт/год на загальну суму 97476,00грн згідно Акту приймання-передачі №1091 від 29.12.2021 по договору №291121ГСР від 01.12.2021р.;

- у кількості 29254кВт/год на загальну суму 190151,00грн згідно Акту приймання-передачі №1092 від 29.12.2021 по договору №101221ГСР від 13.12.2021р.;

- у період з 30.12.2021 по 31.12.2021 у кількості 31854кВт/год на загальну суму 207051,13грн. згідно Акту приймання-передачі №1124 від 31.12.2021 по договору №101221ГСР від 13.12.2021р.;.

Відповідачем частково проведено розрахунки по оплаті спожитої електроенергії по договору №101221ГСР від 13.12.2021р. за грудень 2021 року у сумі 190151,11грн.

Не оплаченою залишилась вартість електроенергії спожитої за період з 30.12.2021 по 31.12.2021 у сумі 207051,13грн, згідно Акту приймання-передачі №1124 від 31.12.2021.

Позивач в обгрунтування позовних вимог зазначає, що у відповідача існує заборгованість за спожиту електроенергію за грудень місяць 2021 року у сумі 207051,13грн на підставі Договору про постачання електричної енергії споживачу №101221ГСР від 13.12.2021 та просить суд її стягнути.

Враховуючи наведені вище приписи Закону України "Про ринок електричної енергії", норми Бюджетного кодексу України, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, зважаючи на погоджену та підписану між сторонами Додаткову угоду №1 від 17.12.2021, якою зменшено обсяг споживання електроенергії та визначено його у кількості 30769,2308кВт/год вартістю 200000грн.., приймаючи до уваги часткову оплату електричної енергії в кількості 29254кВт на суму 190151,11грн, суд дійшов висновку, що заявлена позивачем кількість електроенергії 1515,2308кВт/год на суму 9848,89грн є заборгованістю за спожиту електричну енергію за грудень місяць 2021 року на підставі Договору №101221ГСР від 13.12.2021 та Додаткової угоди №1 від 17.12.2021 до Договору. Решта спожитої відповідачем електроенергії в кількості 30338,7692кВт/год на суму 197202,24грн - є вартістю отриманої електричної енергії без достатньої правової підстави, оскільки кількість вказаного обсягу електричної енергії не обумовлюється умовами договору №101221ГСР від 13.12.2021р. (в редакції додаткової угоди №1 від 17.12.2021р.).

Водночас, суд зауважує, що виходячи з принципу судочинства jura novit curia - "суд знає закони", неправильна юридична кваліфікація позивачем спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Отже, суд під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін, та, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №924/1473/15, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц та у постановах Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 06.11.2019 у справі № 905/2419/18 та від 13.02.2020 у справі № 921/109/19.

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 та у постанові Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 18.06.2020 у справі №915/940/18.

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ван де Гурк проти Нідерландів").

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вимогами процесуального закону визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

З огляду на викладене, керуючись принципом верховенства права, складовою якої є юридична визначеність, і принципом jura novit curia, суд вважає за необхідне надати належну правову кваліфікацію спірних відносин, що склались між сторонами, за результатами дослідження та оцінки усіх обставин справи.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення ст. 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі №918/47/18.

Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Для застосування зазначеної норми необхідно, по-перше, щоб одна особа набула (зберегла) майно за рахунок іншої. Збільшення або збереження в попередньому розмірі майна однієї сторони є результатом відповідного зменшення майна у іншої сторони. По-друге, необхідно, щоб набуття майна однією особою за рахунок іншої відбулося без достатньої правової підстави, передбаченої законом або угодою. Безпідставно набуте майно повертається тому, за рахунок кого було набуте (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 18.06.2020 у справі №915/940/18).

Щодо вартості спожитої електричної енергії судом враховуються приписи ч.3 ст.670 Цивільного кодексу України, яка визначає, що якщо покупець прийняв більшу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, він зобов`язаний оплатити додатково прийнятий товар за ціною, встановленою для товару, прийнятого відповідно до договору, якщо інша ціна не встановлена за домовленістю сторін.

Вказані приписи щодо визначення вартості майна суд вважає можливим застосувати в порядку ст.8 Цивільного кодексу України як аналогію закону.

Зважаючи на вищевикладене, враховуючи встановлення судом факту отримання відповідачем спірної електричної енергії в кількості 1515,2308кВт/год на суму 9848,89грн на підставі Договору ;101221ГСР від 13.12.2021р. та відсутність правової підстави для отримання електричної в кількості 30338,7692кВт/год на суму 197202,24грн. суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 207051,13грн є правомірними та підлягають задоволенню.

У зв`язку із задоволенням позову, витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 20, 24, 27, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240-242, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Ганнопільської сільської ради (с. Ганнопіль, вул. Миру, 12, Шепетівського району, Хмельницької області, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вольт Постач" (м. Київ, вул. Болсуновська, 13-15, ) 207051,13 (двісті сім тисяч п`ятдесят одна гривня тринадцять копійок) заборгованості, 3105,77 (три тисячі сто п`ять гривень сімдесят сім копійок) витрат на оплату судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 04.08.2023.

Суддя В.О. Кочергіна

Виготовлено 5 примірників:

1-до справи (в паперовому екз.),

2-позивачу ТОВ "Вольт Постач" (на електронну пошту ),

3-адвокату Машкову К.Є. (на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 ),

4-5-відповідачу Ганнопільська сільська рада ( на електронну пошту, 30030, Хмельницька область, Шепетівський район, с. Ганнопіль, вул. Миру, 12 простим).