ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2023 Справа № 917/540/23

За позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "САН ОЙЛ", вул. Роллана Ромена, буд. 12, м. Харків, 61000

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Татнєфть-АЗС-Україна", вул. Половки, 62, м. Полтава, Полтавська область, 36010

про стягнення 1 325 509,20 грн.

Суддя Погрібна С.В.

Секретар судового засідання Сорока Є.С.

Представники сторін згідно протоколу судового засідання.

Суть справи. До Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "САН ОЙЛ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Татнєфть-АЗС-Україна" про стягнення 1 325 509,20 грн оплачених за не отриманий товар.

Ухвалою суду від 11.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження; призначено підготовче засідання у справі на 04.05.2023, 10:30.

Від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "САН ОЙЛ" надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (вх. № 5274 від 26.04.2023), яка задоволена судом, про що постановлено відповідну ухвалу.

Ухвалою суду від 11.04.2022 встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов з урахуванням вимог статті 165 ГПК України до 15 днів з дня отримання ухвали.

Представник відповідача в судове засідання 04.05.2023 не з`явився, відзив на позов не надав. Ухвалу суду про відкриття провадження у справі від 11.04.2023 отримано відповідачем 17.04.2023, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення.

Так, станом на 04.05.2023 строк на подання відзиву відповідачем пропушено.

Ухвалою суду від 04.05.2023 відкладено підготовче засідання на 08.06.2023, 10:30.

Ухвалою суду від 08.06.2023 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів; відкладено підготовче засідання на 11.07.2023, 10:30.

Ухвалою суду від 11.07.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті на 25.07.2023, 11:00.

Судове засідання 25.07.2023 відбулось в режимі відеоконференції за участю представника позивача.

Представник відповідача в судове засідання вкотре не з`явився, причин щодо неявки суду не повідомив, будь-яких клопотань суду не надав. Відповідач належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення.

Будь-які заяви чи клопотання від відповідача, зокрема, про відкладення розгляду справи в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В судовому засіданні 25.07.2023 представником позивача викладено зміст позовних вимог.

Судом були з`ясовані обставини справи та досліджено наявні в матеріалах справи докази.

Представнику позивача надано заключне слово, який підтримав свою позицію викладену письмово та озвучену в судовому засіданні.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, належне повідомлення відповідача про час, дату та місце проведення судового засідання, суд розглядає спір за наявними матеріалами.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Встановивши всі обставини справи та дослідивши надані документальні докази, суд встановив, що 25.03.2019 між ТОВ "ТАТНЄФТЬ-АЗС-УКРАЇНА" (Постачальник, відповідач) та ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ "САН ОЙЛ" (Покупець, позивач) було укладено Договір поставки нафтопродуктів № ТД-3870/ПЧТ, згідно з умовами якого Постачальник зобов`язався передати Покупцю паливно-мастильні матеріали (Товар), а Покупець зобов`язався прийняти Товар і оплатити його вартість на умовах даного Договору.

Згідно п. 5.1. Договору розрахунки за Товар Покупець здійснює на умовах 100% передплати вартості Товарів.

На виконання умов Договору з грудня 2020 року по лютий 2022 рік Постачальник поставив на адресу Покупця Товар на загальну суму 8 416 920,00 грн, що підтверджується наступними видатковими накладними:

- від 11.12.2020 на суму 3 560 760,00 грн №ТН000006864;

- від 20.04.2021 на суму 3 088 800,00 грн №ТН000001489;

- 15.02.2022 на суму 1 451 760,00 грн№ТН000000562;

- 15.02.2022 на суму 315 600,00 грн за видатковою накладною №ТН000000565.

Як вказує позивач, Покупець поступово здійснював оплату Товару за поставлений Товар, а саме:

- 14.12.2020на суму 3 560 760,00 грн платіжним дорученням №229692;

- 21.04.2021 на суму 772 200,00 грн платіжним дорученням №235903;

- 26.04.2021 на суму 2 316 600,00 грн платіжним дорученням №236057;

- 15.02.2022 на суму 1 402 360,00 грн платіжним дорученням №248914;

- 18.02.2022на суму 365 000,00 грн платіжним дорученням №248916.

Всього відповідачем оплачено за Товар на загальну суму 8 416 920,00 грн.

Згідно п. 2.2. Договору Постачальник зобов`язався поставляти Покупцю Товар через мережу АЗС при пред`явленні ним бланку-дозволу.

Відповідно до п. 6.2. Договору Постачальник вважається таким, що виконав свої зобов`язання з поставки ПММ з моменту відпуску ПММ у розпорядження Покупця (пред`явника бланку-дозволу) на АЗС. Право власності на ПММ за цим договором переходить до Покупця у день отримання від Постачальника видаткових накладних на ПММ, які підписуються сторонами після оплати вартості ПММ.

Позивач зазначає, що збройна агресія РФ проти України у лютому 2022 року спричинила неможливість подальшого виконання умов договору з боку Постачальника, АЗС Постачальника зачинились і придбати пальне за такими бланками-дозволами (талонами) на АЗС було неможливо, в зв`язку з чим залишки придбаного Товару та не отоварені бланки-дозволи (талони) були повернені Покупцем Постачальнику, що підтверджується накладними на повернення, а саме:

№ТН від 16.02.2023 на суму 405 510,00 грн;

№ТН від 16.02.2023 на суму 514,80 грн;

№ТН від 16.02.2023 на суму 315 600,00 грн;

№ТН від 16.02.2023 на суму 603 884,40 грн;

Всього на загальну суму 1 325 509,20 грн.

Сплачені за вказаний Товар грошові кошти Постачальник Покупцю не повернув.

Заборгованість за повернутий Товар в розмірі 1 325 509,20 грн визнана відповідачем, про що свідчить підписаний сторонами Акт звірки взаємних розрахунків № 7 за період січень-лютий 2023 (а.с. 9).

Так, Постачальник має перед Покупцем заборгованість за повернутий Товар в розмірі 1 325 509,20 грн, що і стало приводом для звернення позивача до суду з цим позовом.

Відповідач наданим йому правом на судовий захист не скористався, доказів протилежного суду не надав.

При прийнятті рішення судом враховано наступне.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання.

Згідно зі статтею 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 174 Господарського кодексу України серед підстав виникнення господарських зобов`язань передбачено господарські Договори.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов`язки відповідно до договору.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Зазначені положення викладені і в статті 193 ГК України.

Відповідно до статті 712 Цивільного Кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 669 ЦК України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Згідно з частиною 1 статті 670 ЦК України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Враховуючи викладене, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 1 325 509,20 грн, підтверджені документально та нормами матеріального права, а тому підлягають задоволенню.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 13 ГПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 ГПК України).

У даному випадку, дослідивши та оцінивши докази, наявні у матеріалах справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Згідно статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судовий збір відповідно до статті 129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись статтями 129, 232-233, 237-238, 239, 240, 252 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Татнєфть-АЗС-Україна" (вул. Половки, 62, м. Полтава, Полтавська область, 36010, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "САН ОЙЛ" (вул. Роллана Ромена, буд. 12, м. Харків, 61000, ) 1 325 509,20 грн заборгованості, 19 882,64 грн витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини 1, 2 статті 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку і строки, встановлені статтями 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 08.08.2023.

Суддя Погрібна С.В