ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2023 р. Справа№ 910/12284/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Суліма В.В.

Гаврилюка О.М.

за участю секретаря судового засідання Маренич Г.О.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 27.07.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Цемакс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2023

у справі № 910/12284/22 (суддя - Демидов В.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦЕМАКС"

до Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Дочірнє підприємство "АВТОМАЗ-Україна"

про 2 771 151,85 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦЕМАКС» (далі - позивач, ТОВ «ЦЕМАКС», скаржник) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - відповідач, АТ КБ «ПРИВАТБАНК») про стягнення 2 771 151,85 грн.

Відповідно до заявлених позовних вимог позивач просить суд стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦЕМАКС» суму попередньої оплати у розмірі 2 673 469,26 грн, інфляційні втрати у розмірі - 80 762,83 грн та 3% річних у розмірі 16 919,76 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Цемакс» та Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» було укладено Договір фінансового лізингу № K7VKFLOWWD2QE-2 (далі - «Договір»).

За умовами вищевказаного договору позивачем здійснено авансовий платіж у розмірі 2 700 474,00 грн, а також разову винагороду у розмірі 31 528,03 грн.

Однак всупереч умовам п. 3.3. Договору, відповідачем майно передано не було, авансовий платіж повернуто частково.

У зв`язку з невиконанням відповідачем умов Договору, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.05.2023 у справі № 910/12284/22 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що у даному випадку, кошти (авансовий платіж) перебувають у продавця, вибір якого на власний розсуд здійснив лізингоодержувач (ТОВ «Цемакс»), у зв`язку із чим його позовні вимоги до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення безпідставно набутих коштів задоволенню не підлягають.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Цемакс" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2023 у справі № 910/12284/22 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідач не звільняється від обов`язку повернути аванс за розірваним в односторонньому порядку договору фінансового лізингу та не звільняється від відповідальності за порушення обов`язку з повернення авансу.

Також скаржник зазначає, що у даній справі позивач передав відповідачу аванс за договором фінансового лізингу, проте відповідач не виконав зустрічного зобовязання щодо передачі майна за договором, що стало підставою для розірвання договору в односторонньому порядку.

За таких обставин, на переконання скаржника, останній має право вимагати від відповідача повернення коштів на підставі п.3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України.

Водночас скаржник стверджує, що оскаржуване рішення прийнято за неправильного застосування норм матеріального права, зокрема ч. 1 ст. 808 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ч.ч. 1, 3 ст. 17 ЗУ «Про фінансовий лізинг», що у свою чергу, є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу, письмові пояснення та клопотання учасників апеляційного провадження

21.06.2023 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а саме рішення залишити без змін.

Узагальнені доводи відзиву зводяться до того, що 20.01.2022 на виконання умов договору лізингу № K7VKFLOWWD2QE-2 від 20.01.2022 відповідачем з ДП «Автомаз-Україна» було укладено договори купівлі-продажу та здійснено передплату (авансові платежі) в розмірі 2 673 469,26 грн. за предмет лізингу. ДП «Автомаз-Україна» свої зобов`язання за договорами купівлі-продажу від 20.01.2022 не виконав, об`єкти фінансового лізингу не поставив. У зв`язку з отриманням повідомлення позивача про розірвання договору фінансового лізингу, банк звернувся до ДП «Автомаз-Україна» з вимогою не пізніше 3 робочих днів повернути отримані кошти, проте станом на 29.12.2022 останній аванс за договорами купівлі-продажу від 20.01.2022 не повернув. Зазначає, що Закон України «Про фінансовий лізинг» чітко визначає, що коли об`єкт фінансового лізингу не передано лізингодавцю продавцем (постачальником), а лізингодавець вже використав кошти (зокрема авансовий платіж), отримані від лізингоодержувача для сплати продавцю (постачальнику) до односторонньої відмови від договору фінансового лізингу, то повернути аванс має саме продавець (постачальник), у даному випадку - ДП «Автомаз-Україна». Також зазначає, що між позивачем та відповідачем виникли відносини договірні у зв`язку із укладенням договору фінансового лізингу, що виключає можливість застосування ст. 1212 ЦК України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті та клопотання учасників апеляційного провадження

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.06.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Цемакс" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2023 у справі № 910/12284/22 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Ткаченка Б.О., суддів - Гаврилюка О.М., Суліма В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Цемакс" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2023 у справі № 910/12284/22. Розгляд апеляційної скарги призначено на 27.07.2023. Витребувано невідкладно матеріали справи № 910/12284/22 з суду першої інстанції.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

У судове засідання 27.07.2023 з`явився позивач (скаржник), який підтримав апеляційну з викладених у ній підстав.

Відповідач та третя особа у судове засідання 27.07.2023 представників не направили, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги та справи повідомлялися належним чином.

Ч.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції враховуючи те, що учасники справи про розгляд справи повідомлені належним чином, явка учасників обов`язковою не визнавалась, у зв`язку з чим неявка представників відповідача та третьої особи не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представники учасників справи, що не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких апеляційну скаргу не може бути вирішено в даному судовому засіданні.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка представників учасників справи у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що підстави для відкладення розгляду апеляційної скарги - відсутні.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

20.01.2022 між Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі - банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Цемакс» (далі - лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу № K7VKFLOWWD2QE-2 (далі - договір), відповідно до п.п. 1.1 якого банк зобов`язується набути у власність у ДОЧП «Автомаз-Україна» (далі - продавець) майно, спеціально придбане у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем Специфікації(й) (додаток №1) та умов (далі - майно або предмет лізингу), та передати його у володіння та користування лізингоодержувачу на визначений строк (строк лізингу), а лізингоодержувач зобов`язується прийняти майно та сплатити банку лізингові платежі в розмірі та порядку, визначеними цим договором.

Відповідно до додатку №1 до договору (специфікація) майном в розумінні договору сторони визначили: Автобетонозмішувач SITRAK, модель - С7Н 8*4 MIXER, серійний номер - рік виробництва 2021, вартістю 3 186 400,00 грн; Автобетонозмішувач SITRAK, модель - С7Н 8*4 MIXER, серійний номер - рік виробництва 2021, вартістю 3 186 400,00 грн; Автобетонозмішувач SITRAK, модель - С5Н 6*4 MIXER, серійний номер - рік виробництва 2021, вартістю 2 628 780,00 грн.

Відповідно до п. 2.1 договору вартість майна, що на дату укладання цього договору складає 7 505 066,67 грн, ПДВ 1 501 013,33 грн, всього 9 006 080,00 грн не є остаточною (прив`язана до курсу валют) та розраховується за правилами п. 2.1.1 цього договору.

За умовами п. 2.1.1 договору вартість майна за цим договором складається з: суми авансового платежу в рахунок викупу майна, що на дату укладання цього договору складає 2 700 474,00 грн, у розмірі еквіваленту 94 920,00 дол. США, який розраховується та сплачується в гривні за курсом продажу дол. США, зафіксованим на момент закриття торгів на міжбанківському валютному ринку України станом на останній робочий день, що передував даті здійснення платежу, протягом 1 робочих днів з моменту підписання цього договору; загальної суми лізингових платежів у рахунок викупу переданого в лізинг майна, що сплачується лізингоодержувачем згідно з Додаток №2 до цього договору; вартості оформлення майна в органах державної реєстрації.

Разова винагорода за обслуговування операції фінансового лізингу становить 31 528,03 грн (п. 2.2.1 договору).

За умовами п. 3.2 договору передача майна можлива після сплати лізингоодержувачем платежів, передбачених цим договором, зокрема: авансового платежу (якщо це передбачено), винагороди банку згідно з п. 2.2.1 цього договору. Отримання необхідних дозволів на експлуатацію майна покладається на лізингоодержувача, якщо інше не буде погоджено сторонами.

Майно повинне бути передане лізингоодержувачу протягом 90 календарних днів після сплати авансового платежу відповідно до умов цього договору. Допускається поставка майна узгодженими сторонами партіями. Строк передачі майна може змінюватись в залежності від дотримання продавцем строку постачання майна за договором купівлі-продажу, укладеного між банком та продавцем, про що банк попередньо повідомляє лізингоодержувача. У такому випадку вважатиметься, що сторони підписанням відповідного акту приймання-передачі погодили новий строк поставки майна, що відповідає даті складання акту приймання-передачі майна, якщо інше не буде встановлено домовленістю сторін (п. 3.3 договору).

Згідно з п. 3.6.1 договору банк звільняється від будь-яких зобов`язань та відповідальності щодо технічної гарантії на майно та не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання продавця щодо якості, комплектності, справності майна, його доставки, поставки, заміни, монтажу, введення в експлуатацію, усунення несправностей, задоволення гарантійних вимог тощо. Ремонт та технічне обслуговування майна здійснюється продавцем на підставі договору купівлі-продажу, за яким банк набув у власність майно, чи на підставі окремого договору, укладеного між лізингоодержувачем та продавцем, гарантійних умов і правил продавця (виробника). Всі розрахунки, пов`язані з таким гарантійним та/ або сервісним обслуговуванням, -здійснюються безпосередньо між лізингоодержувачем та продавцем, що надав гарантію на майно.

У разі якщо на день підписання цього договору виробництво майна не завершено та/ або його індивідуальні ознаки (ідентифікаційні номери тощо) невідомі, такі ознаки вказуються в акті прийому-передачі та/ або додатковій угоді.

Сторони можуть врегулювати питання, що можуть виникнути у разі порушення продавцем своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу, включаючи врегулювання питання щодо повернення авансового платежу, інших відшкодувань, шляхом укладення окремого договору.

Відповідно до п. 6.2.1 договору банк зобов`язується придбати у зазначеного лізингоодержувачем продавця у власність майно, передати його в платне користування лізингоодержувачу на умовах цього договору відповідно до додатку №1, в обумовлені цим договором строки, а також після сплати всієї суми лізингових та інших платежів, передбачених цим договором, передати майно у власність лізингоодержувача з урахуванням умов, передбачених п. 4.1 цього договору.

Лізингоодержувач має право пред`являти продавцю майна усі права та вимоги, що випливають із договору купівлі-продажу майна, у тому числі відносно його якості та комплектності, строків передачі, гарантійних ремонтів (обслуговування), повернення авансу за майно, якщо він вже був перерахований банком продавцю на момент пред`явлення вимоги, у разі припинення, розірвання, зміни умов договору тощо (п. 7.1.2 договору).

Пунктом 8.8 договору сторони погодили, що у випадку порушення банком з його вини строків виконання зобов`язань, передбачених п. 3.3 цього договору, банк несе відповідальність перед лізингоодержувачем винятково у вигляді неустойки в розмірі 0,2% від вартості непереданого майна згідно з цим договором за кожен день прострочення поставки, виходячи з 360 днів на рік, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується неустойка. Банк не несе відповідальності за цим договором за порушення строків постачання (передачі) майна з боку продавця.

За умовами п. 9.1.1 цей договір може бути достроково розірваний в односторонньому порядку за ініціативою лізингоодержувача шляхом письмового повідомлення про це банка у випадку, якщо прострочення передачі майна з вини банку становить більше 60 календарних днів.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами всіх зобов`язань за ним (п. 10.1 договору).

Відповідно до п.11.10 договору лізингоодержувач запевняє, що на момент укладення цього договору лізингоодержувач на власний розсуд здійснив вибір продавця, у якого банк придбав/ зобов`язується придбати майно.

20.01.2022 позивач сплатив на користь банку аванс у розмірі 2 700 474,00 грн та разову винагороду банку в розмірі 31 528,03 грн, що підтверджується випискою з банківського рахунку за 20.01.2022.

У цей же день з метою придбання для подальшої передачі майна у фінансовий лізинг, між АТ КБ «ПриватБанк» та ДП «Автомаз-Україна» було укладено договори купівлі-продажу №04/20/01/22 від 20.01.2022 та №05/20/01/22 від 20.01.2022.

Згідно договору купівлі-продажу №04/20/01/22 від 20.01.2022 ДА «Автомаз-Україна» зобов`язаний був поставити Автобетонозмішувач SITRAK, модель - С5Н 6*4 MIXER, (кількість 1 шт.), вартістю 2 628 780,00 грн.

Згідно договору купівлі-продажу №05/20/01/22 від 20.01.2022 ДА «Автомаз-Україна» зобов`язаний був поставити Автобетонозмішувач SITRAK, модель - С7Н 8*4 MIXER, (кількість 2 шт.), загальною вартістю 6 309 072,00 грн.

На виконання умов договорів купівлі-продажу банк здійснив передплату (авансові платежі) ДП «Автомаз-Україна» в розмірі 30% у сумі 2 673 469,26 грн (з урахуванням знижки постачальника 27 004,74 грн, яка в подальшому була повернута ТОВ «Цемакс»).

ДП «Автомаз-Україна» свої зобовязання за договорами купівлі-продажу №04/20/01/22 від 20.01.2022 та №05/20/01/22 від 20.01.2022 не виконав, об`єкти фінансового лізингу не поставив.

З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово звертався до банку з вимогою повернути сплачений аванс, на банк у своїх відповідях від 09.06.2022 №20.1.0.0.0./7-220603/10720, від 17.06.2022 №20.1.0.0.0/7-22520/2057 зазначав, що ним вживаються вичерпні заходи для повернення коштів.

03.08.2022 позивач звернувся до відповідача з листом №42, в якому, керуючись п. 9.1.1 договору, повідомив про розірвання в односторонньому порядку договору фінансового лізингу № K7VKFLOWWD2QE-2 від 20.01.2022. У зв`язку з розірванням договору вимагав протягом 3 календарних днів з дня отримання цього листа повернути ТОВ «Цемакс» сплачений аванс у сумі 2 700 474,00 грн, який безпідставно утримується АТ КБ «ПриватБанк».

Лист був отриманий банком 08.08.2022, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення.

23.08.2022 банк звернувся до ДП «Автомаз-Україна» з листом № Е.08.0.0.0/4-220823/18241, в якому зазначив, що листом №42 від 03.08.2022 лізингоодержувач (ТОВ «Цемакс» письмово повідомив АТ КБ «ПриватБанк» про розірвання відповідного договору фінансового лізингу в односторонньому порядку з вимогою повернути сплачені кошти (авансовий платіж), які банк використав для сплати постачальнику (ДП «Автомаз-Україна»), у зв`язку з чим банк звертається до ДП «Автомаз-Україна» з вимогою не пізніше 3 робочих днів повернути отримані кошти в розмірі 2 673 469,26 грн.

Також 23.08.2022 банк звернувся до ТОВ «Цемакс» з листом №Е.08.0.0.0/4-220823/18242, яким повідомив, що кошти в сумі 2 673 469,26 грн, отримані від лізингоодержувача для сплати постачальнику за об`єкт фінансового лізингу, можуть бути повернуті ТОВ «Цемакс» після повернення банку попередньої оплати постачальником ДА «Автомаз-Україна». Кошти в сумі 27 004,74 грн, отримані від лізингоодержувача та не використані для сплати постачальнику зо об`єкт фінансового лізингу, будуть повернені на поточний рахунок ТОВ «Цемакс».

Станом на 29.12.2022 ДП «Автомаз-Україна» аванс за договорами купівлі-продажу №04/20/01/22 від 20.01.2022 та №05/20/01/22 від 20.01.2022 до АТ КБ «ПриватБанк» не повернуло.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначав, що станом на час подання цієї позовної заяви відповідачем сума авансу в розмірі 2 673 469,26 грн. повернута не була, чим порушені майнові права позивача, у зв`язку із чим просив позов задовольнити та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» суму попередньої оплати у розмірі 2 673 469,26 грн, інфляційні втрати у розмірі 80 762,83 грн та 3% річних у розмірі 16 919,76 грн.

Межі, мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до ст. 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до приписів ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями чинного законодавства про фінансовий лізинг.

Так, відповідно до ст. 292 ГК України лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів. Об`єктом лізингу може бути нерухоме і рухоме майно, призначене для використання як основні фонди, не заборонене законом до вільного обігу на ринку і щодо якого немає обмежень про передачу його в лізинг.

Згідно з ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг) на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом (ч. 2 ст. 806 ЦК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Пунктом 1 ч. 2 ст. 10 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлено, що лізингодавець зобов`язаний у передбачені договором строки надати лізингоодержувачу предмет лізингу у стані, що відповідає його призначенню та умовам договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про фінансовий лізинг» у разі прострочення передачі лізингоодержувачу об`єкта фінансового лізингу більш як на 30 календарних днів та за умови, що договором фінансового лізингу не передбачено інший строк, лізингоодержувач до моменту передачі йому об`єкта фінансового лізингу має право відмовитися від договору фінансового лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця. Для обрахунку строку прострочення не включаються дні, коли лізингоодержувач порушував свої обов`язки за договором фінансового лізингу, що призвело до такого прострочення, а також строк повідомлення лізингодавця лізингоодержувачем про односторонню відмову.

У разі якщо лізингоодержувач скористався своїм правом односторонньої відмови від договору фінансового лізингу з підстав, визначених абзацом першим цієї частини, такий договір вважається розірваним з дати, зазначеної лізингоодержувачем у повідомленні про таку відмову, але не раніше дня отримання повідомлення лізингодавцем.

У такому разі сторони звільняються від будь-яких зобов`язань за таким договором, у тому числі зобов`язань щодо сплати будь-яких платежів у зв`язку з відмовою від договору фінансового лізингу, а всі кошти (зокрема авансовий платіж), сплачені лізингоодержувачем за договором фінансового лізингу, підлягають поверненню лізингодавцем не пізніше трьох робочих днів, починаючи з робочого дня, наступного за днем отримання ним повідомлення лізингоодержувача про відмову від договору фінансового лізингу.

У разі якщо об`єкт фінансового лізингу не передано лізингодавцю продавцем (постачальником), а лізингодавець використав кошти (зокрема авансовий платіж), отримані від лізингоодержувача, для сплати продавцю (постачальнику) за цей об`єкт фінансового лізингу до того, як лізингоодержувач скористався своїм правом односторонньої відмови від договору фінансового лізингу, лізингодавець повинен письмово повідомити продавця (постачальника) про таку відмову протягом трьох робочих днів з дня отримання повідомлення лізингоодержувача про односторонню відмову від договору фінансового лізингу і повернути лізингоодержувачу кошти (зокрема авансовий платіж) не пізніше трьох робочих днів з дня повернення коштів лізингодавцю продавцем (постачальником), який зобов`язаний повернути лізингодавцю кошти, отримані від такого лізингодавця, протягом трьох робочих днів з дня отримання повідомлення лізингодавця.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про фінансовий лізинг» у разі прострочення передачі об`єкта фінансового лізингу від продавця (постачальника) лізингодавцю більш як на 30 календарних днів та за умови, що договором купівлі-продажу (поставки) не передбачено інший строк, лізингодавець має право відмовитися від договору поставки та договору фінансового лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це продавця (постачальника) та лізингоодержувача.

У разі якщо лізингодавець скористався своїм правом односторонньої відмови від договору купівлі-продажу (поставки) та договору фінансового лізингу, такі договори вважаються розірваними з дати, зазначеної лізингодавцем у повідомленні про таку відмову, але не раніше дня отримання повідомлення продавцем (постачальником) та лізингоодержувачем.

У такому разі сторони звільняються від будь-яких зобов`язань за такими договорами, у тому числі зобов`язань щодо сплати будь-яких платежів у зв`язку з відмовою від договору фінансового лізингу, а всі кошти (зокрема авансовий платіж), сплачені лізингоодержувачем за договором фінансового лізингу, підлягають поверненню лізингодавцем не пізніше трьох робочих днів з дня надсилання ним повідомлення про відмову від договору.

У разі якщо лізингодавець використав кошти, отримані від лізингоодержувача, для сплати продавцю (постачальнику) за об`єкт фінансового лізингу, такий лізингодавець повинен повернути лізингоодержувачу зазначені кошти протягом трьох робочих днів з дня отримання ним коштів від продавця (постачальника), який зобов`язаний повернути кошти лізингодавцю протягом трьох робочих днів з дня отримання повідомлення про відмову лізингодавця від договору.

Якщо лізингодавець та/або продавець (постачальник) не виконує обов`язку щодо повернення коштів (зокрема авансового платежу) у встановлений частинами першою та другою цієї статті строк, лізингоодержувач має право вимагати від відповідної сторони сплати неустойки (пені) у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у періоді прострочення, від суми заборгованості за кожний день прострочення. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору фінансового лізингу здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за повернення коштів (зокрема авансового платежу), у тому числі за сплату неустойки у визначеному цією частиною розмірі (ч. 3 ст. 17 Закону України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до ч. 1 ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов`язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов`язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Вказане кореспондується з п. 3.6.1 договору, відповідно до якого банк звільняється від будь-яких зобов`язань та відповідальності щодо технічної гарантії на майно та не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання продавця щодо якості, комплектності, справності майна, його доставки, поставки, заміни, монтажу, введення в експлуатацію, усунення несправностей, задоволення гарантійних вимог тощо. Ремонт та технічне обслуговування майна здійснюється продавцем на підставі договору купівлі-продажу, за яким банк набув у власність майно, чи на підставі окремого договору, укладеного між лізингоодержувачем та продавцем, гарантійних умов і правил продавця (виробника). Всі розрахунки, пов`язані з таким гарантійним та/ або сервісним обслуговуванням, -здійснюються безпосередньо між лізингоодержувачем та продавцем, що надав гарантію на майно.

Відповідно до п. 6.2.1 договору банк зобов`язується придбати у зазначеного лізингоодержувачем продавця у власність майно, передати його в платне користування лізингоодержувачу на умовах цього договору відповідно до додатку №1, в обумовлені цим договором строки, а також після сплати всієї суми лізингових та інших платежів, передбачених цим договором, передати майно у власність лізингоодержувача з урахуванням умов, передбачених п. 4.1 цього договору.

Крім того, відповідно до п.11.10 договору лізингоодержувач запевняє, що на момент укладення цього договору лізингоодержувач на власний розсуд здійснив вибір продавця, у якого банк придбав/ зобов`язується придбати майно.

Окремо, колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що лізингоодержувач має право пред`являти продавцю майна усі права та вимоги, що випливають із договору купівлі-продажу майна, у тому числі відносно його якості та комплектності, строків передачі, гарантійних ремонтів (обслуговування), повернення авансу за майно, якщо він вже був перерахований банком продавцю на момент пред`явлення вимоги, у разі припинення, розірвання, зміни умов договору тощо (п. 7.1.2 договору).

Пунктом 8.8 договору сторони погодили, що банк не несе відповідальності за цим договором за порушення строків постачання (передачі) майна з боку продавця.

Отже, в даному випадку між сторонами укладено договір непрямого лізингу, у зв`язку із чим продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов`язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 808 ЦК України та положенням ч.ч. 1, 3 статті 17 Закону України «Про фінансовий лізинг».

З матеріалів справи вбачається та не заперечується скаржником у своїй апеляційній скарзі, що 20.01.2022 позивач сплатив на користь банку аванс у розмірі 2 700 474,00 грн та разову винагороду банку в розмірі 31 528,03 грн, що підтверджується випискою з банківського рахунку за 20.01.2022.

В цей же день, з метою придбання для подальшої передачі майна у фінансовий лізинг, між АТ КБ «ПриватБанк» та ДП «Автомаз-Україна» було укладено договори купівлі-продажу №04/20/01/22 від 20.01.2022 та №05/20/01/22 від 20.01.2022.

Згідно договору купівлі-продажу №04/20/01/22 від 20.01.2022 ДА «Автомаз-Україна» зобов`язаний був поставити Автобетонозмішувач SITRAK, модель - С5Н 6*4 MIXER, (кількість 1 шт.), вартістю 2 628 780,00 грн.

Згідно договору купівлі-продажу №05/20/01/22 від 20.01.2022 ДА «Автомаз-Україна» зобов`язаний був поставити Автобетонозмішувач SITRAK, модель - С7Н 8*4 MIXER, (кількість 2 шт.), загальною вартістю 6 309 072,00 грн.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується із позицією відповідача, яку викладено у відзиві на апеляційну скаргу, що ЗУ «Про фінансовий лізинг» чітко визначає, що коли об`єкт фінансового лізингу не передано лізингодавцю продавцем (постачальником), а лізингодавець вже використав кошти (зокрема авансовий платіж), отримані від лізингоодержувача, для сплати продавцю (постачальнику) до односторонньої відмови від договору фінансового лізинге, то продавець (постачальник) має повернути аванс лізингодавцю, а лізингодавець після отримання цих коштів зобов`язаний їх повернути не пізніше трьох робочих днів лізингоодержувачу.

У контексті вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку, що оскільки відповідач кошти від продавця (третьої особи) не отримав, тому обов`язок з їх повернення лізингоодержувачу (скаржнику) протягом трьох робочих днів - не настав.

Отже, за обставинами даної справи, не зважаючи на те, що лізингоодержувач не знаходиться у прямих договірних відносинах з продавцем майна, що є предметом договору лізингу, проте продавець несе відповідальність перед лізингоодержувачем, що дає лізингоодержувачу, з врахуванням пункту (п. 7.1.2 договору лізингу), право звернутися з вимогою до продавця про повернення авансового платежу.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивач, звертаючись з даним позовом, фактично хоче перекласти тягар з повернення авансового платежу на відповідача, незважаючи на встановлений ст. 17 ЗУ «Про фінансовий лізинг» алгоритм повернення таких коштів, враховуючи те, що матеріалами справи встановлено та не заперечується самим скаржником, що авансовий платіж перераховано відповідачем на користь третьої особи.

Підсумовуючи вищевикладене у сукупності, колегія суддів констатує, що у даному випадку, кошти (авансовий платіж) перебувають у продавця, вибір якого на власний розсуд здійснив лізингоодержувач (ТОВ «Цемакс»), у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов цілком обгрунтованого та правомірного висновку, що позовні вимоги про стягнення безпідставно набутих коштів задоволенню не підлягають.

Всі інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на вірне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст. 277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2023 у справі № 910/12284/22, за наведених скаржником доводів апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат

Судовий збір розподіляється відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Цемакс" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2023 у справі № 910/12284/22 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2023 у справі № 910/12284/22 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "Цемакс".

4. Матеріали справи №910/12284/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 287 та 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді В.В. Сулім

О.М. Гаврилюк