ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2023 р. Справа№ 910/11302/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Демидової А.М.

Владимиренко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.

за участю представників:

від позивача: Заболотний А.М.

від відповідача: Бузинний А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "НАФТОГАЗХІМ СЕРВІС"

на рішення господарського суду міста Києва від 02.02.2023 (повний текст рішення складено та підписано 15.03.2023)

у справі №910/11302/22 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Акціонерного товариства "Укргазвидобування"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "НАФТОГАЗХІМ СЕРВІС"

про стягнення 3 360 720,00 грн

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

В жовтні 2022 року Акціонерне товариство "Укргазвидобування" (АТ"Укргазвидобування"; позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "НАФТОГАЗХІМ СЕРВІС" (ТОВ "НАФТОГАЗХІМ СЕРВІС"; відповідач) про стягнення 3 360720,00 грн, з яких: 1 605 120,00 пені; 1 755 600,00 грн штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки № 21Т-114 від 14.09.2021 в частині передачі обумовленого договором товару.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням господарського суду міста Києва від 02.02.2023 у справі №910/11302/22 позов задоволено та стягнуто з ТОВ "НАФТОГАЗХІМ СЕРВІС" на користь АТ "Укргазвидобування" пеню в сумі 1 605 120, 00 грн, штраф - 1 755 600, 00 грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 50 410 грн 80 коп.

Рішення суду мотивовано тим, що здійснивши оцінку зібраних у справі доказів на предмет їх вірогідності та належності, суд дійшов висновку, що відповідачем в порушення умов договору поставки № 21Т-114 від 14.09.2021 не був поставлений позивачу товар на загальну суму в розмірі 25 080 000,00 грн. у строк до 21.06.2022.

Короткий зміст апеляційної скарги та її доводів.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду міста Києва від 02.02.2022 у справі № 910/11302/22, ТОВ "НАФТОГАЗХІМ СЕРВІС" звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального права (ст. 631 ЦК України, ч. 7 ст. 180 ГК України, ч. 4 ст. 41, п. 2 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про публічні закупівлі», ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні») та процесуального права ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована посиланням, серед іншого, на те, що умова договору про строк поставки товару суттєво відрізняється від умови тендерної пропозиції про цей строк, оскільки не визначає « 31.12.2022 р.» як кінцеву дату поставки. Оскільки умови договору про закупівлю відрізняються від змісту тендерної пропозиції, скаржник вважає договір поставки №21Т-114 від 14.09.2021 нікчемним в силу прямої норми закону. Щодо обставин форс-мажору скаржник вказує на те, що виробником товару, що підлягав поставці за договором, був суб`єкт господарювання з російської федерації. Запроваджені заборони і обмеження (в тому числі заборона імпорту) об`єктивно унеможливили виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки. Про ці обставини позивачу достеменно було відомо. До апеляційної скарги відповідачем включено заяву про стягнення з відповідача понесених судових витрат у даній справі на оплату професійної правничої допомоги.

Позиції інших учасників справи

Позивач подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якій просить залишити її без задоволення, а судове рішення - без змін, посилаючись на те, що за договором сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, зазначених в тендерній документації, зокрема, узгоджено найменування товару, його ціну та строки і порядок поставки. При цьому строки поставки товару, визначені у договорі, не відрізняються від умов тендерної документації та тендерної пропозиції.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.04.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "НАФТОГАЗХІМ СЕРВІС" по справі № 910/11302/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Демидова А.М., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2023 витребувано у господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/11302/22. Відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "НАФТОГАЗХІМ СЕРВІС" на рішення господарського суду міста Києва від 02.02.2023 у справі № 910/11302/22 до надходження даної справи з суду першої інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "НАФТОГАЗХІМ СЕРВІС" на рішення господарського суду міста Києва від 02.02.2023 у справі №910/11302/22. Призначено до розгляду апеляційну Товариства з обмеженою відповідальністю "НАФТОГАЗХІМ СЕРВІС" на рішення господарського суду міста Києва від 02.02.2023 у справі №910/11302/22 в судовому засіданні на 07 червня 2023 року.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2023 продовжено строк розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "НАФТОГАЗХІМ СЕРВІС" на рішення господарського суду міста Києва від 02.02.2023 у справі № 910/11302/22. Оголошено перерву у розгляді справи № 910/11302/22 на 02.08.2023.

У судовому засіданні 02.08.2023 взяв участь представник відповідача, який просив апеляційну скаргу задовольнити, оскаржене рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові повністю.

У судовому засіданні 02.08.2023 взяв участь представник позивача, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, оскаржене рішення залишити без змін.

Розгляд заяв, клопотань учасників справи

Відповідачем заявлено клопотання на підставі п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням суду у справі № 910/6921/23 за позовом ТОВ «Нафтогазхім Сервіс» до АТ «Укргазвидобування» про визнання недійсним договору поставки від 14.09.2021 №21Т-114. Клопотання мотивовано об`єктивною неможливістю розгляду даної справи до вирішення справи № 910/6921/23.

Від позивача надійшло заперечення на клопотання про зупинення провадження у даній справі. Зазначив, що судом першої інстанції об`єктивно і всебічно з`ясовані всі обставини справи, в тому числі щодо дійсності договору поставки, у зв`язку з чим відсутні підстави для зупинення провадження у цій справі.

Суд відмовляє у задоволенні вказаного клопотання з огляду на таке.

Порядок та умови зупинення провадження у справі врегульованого нормами статей 227, 228 ГПК України в яких наведено вичерпний перелік підстав, за яких суд, відповідно, зобов`язаний та має право зупинити провадження у справі.

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, на яку посилається заявник у своєму клопотанні, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Під неможливістю розгляду справи необхідно розуміти відсутність у господарського суду можливості самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Крім цього, слід зауважити, що зупинення провадження у справі, на відміну від відкладення розгляду справи, здійснюється без зазначення строку, до усунення обставин (до вирішення іншої справи; до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі), які зумовили зупинення провадження, тому провадження у справі слід зупиняти лише за наявності беззаперечних підстав для цього. Подібний правовий висновок викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №904/3935/18 та від 29.04.2020 у справі №903/611/19.

Сама по собі взаємопов`язаність справ ще не свідчить про неможливість розгляду даної справи до прийняття рішення у іншій справі, оскільки незалежно від результату розгляду справи № 914/700/21, Північний апеляційний господарський суд має достатньо правових підстав для розгляду та вирішення по суті даної справи.

Предметом позову у справі, що переглядається, є матеріально-правова вимога АТ «Укргазвидобування» до ТОВ "НАФТОГАЗХІМ СЕРВІС" про стягнення 1 605 120,00 пені та 1 755 600,00 грн штрафу за договором поставки № 21Т-114 від 14.09.2021.

Предметом позову у справі № 910/6921/23 є вимога ТОВ «Нафтогазхім Сервіс» до АТ «Укргазвидобування» про визнання недійсним договору поставки від 14.09.2021 №21Т-114.

Зважаючи на викладене, посилання заявника на те, що у справі № 910/6921/23 оспорюється факт дійсності вказаного договору, не свідчить про неможливість розгляду даної справи, зважаючи на презумпцію правомірності правочину, визначену приписами статті 204 Цивільного кодексу України.

Також слід зазначити, що необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №910/5425/18 та від 20.06.2019 у справі №910/12694/18.

Також відповідачем заявлено клопотання на підставі ст. 43 ГПК України про визнання дій АТ «Укргазвидобування» зловживанням процесуальним правом та застосування відповідних заходів процесуального примусу. Клопотання мотивоване тим, що позивач, знаючи про подання відповідачем апеляційної скарги у цій справі та, у зв`язку з цим, про не набрання судовим рішенням законної сили, пред`явив до примусового виконання судовий наказ.

Суд відмовляє у задоволенні вказаного клопотання з огляду на таке.

Згідно з п. 11 ч. 3 ст. 2 ГПК України неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією із основних засад (принципів) господарського судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст. 43 ГПК України залежно від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання учасником судового процесу його процесуальними правами, суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Слід враховувати, що наведений у частині другій статті 43 ГПК України перелік дій, що можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним, суд може визнати таким зловживанням також інші дії, які мають відповідну спрямованість і характер.

Частинами першою, другою статті 132 ГПК України передбачено, що заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ, необґрунтованого перевантаження роботи суду.

Вартий уваги той факт, що механізм зловживання процесуальними правами зводиться до того, що особа, яка прагне до досягнення певних правових наслідків, здійснення процесуальних дій (бездіяльності) зовні «схожі» на юридичні факти, з якими закон пов`язує настання певних наслідків. Незважаючи на те, що такі дії мають повністю штучний характер, тобто не підкріплюються фактами об`єктивної дійсності, певні правові наслідки, які вигідні особі, все ж таки можуть існувати.

Колегія суддів зауважує, що ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на затягування розгляду справи, створення перешкод іншим учасникам процесу.

Вирішення питання про наявність чи відсутність факту зловживання віднесене на розсуд суду, що розглядає справу.

Клопотання відповідача не містить достатніх та обґрунтованих доводів та доказів того, що дії позивача спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи, які б могли бути розцінені як зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству. Отже, підстави для задоволення зазначеного клопотання, відсутні

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин.

Як встановлено судом першої та перевірено судом апеляційної інстанції, відповідно до умов договір поставки від 14.09.2021 № 21Т-114, укладеного між Акціонерним товариством "Укргазвидобування" та Товариством з обмеженою відповідальністю "НАФТОГАЗХІМ СЕРВІС", останнє взяло на себе зобов`язання поставити позивачу станції компресорні азотні пересувні ТГА-15/120 на шасі вантажного автомобіля МАЗ 631724-571-001, а покупець - прийняти і оплатити його вартість.

Пунктом 1.2. договору визначено, що найменування/асортимент товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару та загальна ціна договору вказується у специфікації, яка є додатком №1 до договору та є його невід`ємною частиною. Строк поставки товару визначається графіком поставки товару, який є додатком №3 до договору та є його невід`ємною частиною.

Згідно з п. 5.1. договору строк поставки, умови та місце поставки товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується в специфікації/-ях та графіку поставки товару до цього договору.

Датою поставки товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі товару, форма якого наведена в додатку № 4 до цього договору, який є його невід`ємною частиною (застосовується, якщо постачальник не є резидентом України) або видаткової накладної.

За положеннями п. 5.2 договору право власності на товар переходить від постачальника до покупця з дати підписання сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної (при наявності двох дат, датою підписання акту приймання-передачі товару або видаткової накладної вважається дата підписання покупцем).

Строк дії договору з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін (за наявності), за умови надання постачальником забезпечення виконання своїх зобов`язань по договору, які відповідають вимогам, вказаним у п. 10.2 цього договору і до 31.12.2022 (п. 10.1 договору).

У специфікації від 14.09.2021 №1, що є додатком №1 до договору, сторони договору погодили поставку товару загальною вартістю 25 080 000,00 грн. Умови поставки товару: DDP-станція (склад) призначення для резидентів. Строк поставки товару: відповідно до графіка поставки товару.

Додатком №3, що є до договору, встановлено графік поставки товару, зокрема, строк поставки товару становить 280 (двісті вісімдесят) календарних днів після укладення договору, із правом дострокової поставки.

Згідно з п. 7.9 договору у разі невиконання постачальником взятих на себе зобов`язань з поставки товару у строки, зазначені у графіку поставки товару до даного договору, останній сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1 % від вартості із врахуванням ПДВ недопоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7 % від вартості із врахуванням ПДВ недопоставленого або несвоєчасно поставленого товару.

Листом від 09.06.2022 № ШГВ1697/003.1.1-05, надісланим 10.06.2022 на електронну адресу відповідача, позивач звернувся до останнього з проханням повідомити про можливість виконання умов договору.

Вказаний лист залишено без відповіді та задоволення.

Також, 01.09.2022 позивач надіслав претензію № ШГВ2507/003.1.1-05 від 25.08.2022 з вимогою сплатити пеню та штраф, нараховані на підставі п. 7.9 договору, у загальній сумі 3 360 720,00 грн. з посиланням на порушення умов договору щодо поставки товару у строк, визначений специфікацією № 1 та графіком поставки товару.

У відповідь на зазначену претензію відповідач листом від 17.10.2022 № 01/629 заперечував проти останньої, посилаючись, що тендерна документація та тендерна пропозиція містила іншу умову строків поставки товару, а саме: не пізніше 31.12.2022. При цьому відповідач посилався на п. 4 додатку №1 до договору, яким встановлено строк на оплату товару: протягом 30 календарних днів з дати постачання та підписання акту прийому-передачі товару або видаткової накладної. Якщо взяти до уваги строк дії договору, то можливо зробити висновок, що для того, щоб залишилось ще 30 днів на його оплату в межах строку дії договору, поставка має відбутися не пізніше 30.11.2022. Також, відповідач зазначив про неможливість здійснити поставку товару у зв`язку із забороною імпорту з рф.

22.11.2022 відповідачем надіслано на адресу ГПУ «Шебелинкагазвидобування» АТ «Укргазвидобування» повідомлення про настання форс-мажорних обставин.

Вказані обставини стали підставою для звернення ТОВ "НАФТОГАЗХІМ СЕРВІС" з позовом у даній справі щодо стягнення штрафних санкцій.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Пунктами 1, 2 статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, ч. 1 ст. 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається.

Відповідно до приписів ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України та ч. 1 ст. 230 ГК України неустойкою (штрафними санкціями) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. ч. 4, 6 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Місцевий господарський суд, врахувавши умови договору поставки № 21Т-114 від 14.09.2021 та додатків № 1, № 3, що є невід`ємними частинами договору, визначив, що граничний строк поставки товару Товариством з обмеженою відповідальністю "НАФТОГАЗХІМ СЕРВІС" - 21.06.2022, тобто 280 календарних днів після укладення договору.

Разом з тим, апеляційний господарський суд в даному випадку зважає на те, що судом не враховано положення п. 10.1 договору, яким передбачено, що договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками за умови надання постачальником забезпечення виконання своїх зобов`язань за договором, які відповідають вимогам, вказаним у п. 10.2 цього договору.

При цьому додатком № 6 до договору, який підписаний обома сторонами, визначено типову форму банківської гарантії або стендбай акредитиву виконання постачальником зобов`язань за договором.

Доказів виконання умов цього пункту матеріали справи не містять, а відтак, і доказів набуття чинності договором, саме з дати його підписання.

Таким чином, не є беззаперечним висновок місцевого господарського суду щодо кінцевої дати виконання постачальником своїх зобов`язань - 21.06.2022.

Разом з цим, згідно з приписами статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, що входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною першою, другою статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Отже, недопустимі докази - це докази, які отримані внаслідок порушення закону. Відповідно, тягар доведення недопустимості доказу лежить на особі, яка наполягає на тому, що судом використано недопустимий доказ. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.03.2021 у справі № 922/2319/20, від 16.02.2021 у справі № 913/502/19, від 13.08.2020 у справі № 916/1168/17, від 16.03.2021 у справі № 905/1232/19.

Водночас, у силу приписів статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У цьому зв`язку апеляційний господарський суд також зважає на те, що відповідно до додатку № 1 до договору - специфікація № 1 від 14.09.2021, якою визначено товар, що поставляється за ним, виробником основної частини товару - компресорної пересувної станції є ТОВ «новая сервисная компания» - росія.

За загальним правилом обов`язковою передумовою для покладення відповідальності за порушення зобов`язання є вина особи, яка його порушила (частина 1 статті 614 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

За змістом частини другої статті 218 ГК України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Так, частина друга статті 218 ГК України передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі статтями 617 ЦК України, 218 ГК України особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками (постанова Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 904/6463/14 (3-216гс15)).

Відповідно до частини другої статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, зокрема, викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо. Частиною першою цієї статті встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Верховний Суд у постанові від 14.03.2023 у справі № 923/878/21 зазначив, що той факт, що "28 лютого 2022 року Торгово-промислова палата України на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24.02.2022", - сам по собі не є підставою для звільнення або зменшення відповідальності за невиконання/неналежне виконання договірних зобов`язань. Наявність причинно-наслідкового зв`язку між відповідними обставинами та невиконанням/неналежним виконанням таких зобов`язань підлягала доведенню відповідачем у судах попередніх інстанцій на загальних підставах.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку (постанова Верховного Суду від 29.06.2023 у справі №922/999/22).

Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (п.38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.

24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Президент України видав Указ №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", на підставі якого в Україні з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 введено воєнний стан.

ТПП України листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 засвідчила, що військова агресія російської федерації проти України стала підставою для введення воєнного стану та є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили). Цей лист ТПП України адресований "Всім, кого це стосується", тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні.

Лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів. Кожен суб`єкт, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин. ТПП засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб (абз.3 ч.3 ст.14 Закону "Про ТПП в Україні").

Відповідно по листа ТПП України від 28.02.2022, яке було розміщено на її сайті, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Також, 30.01.2023 відповідачем надано суду копію Сертифікату № 2600-22-1761 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданого 14.12.2022 Івано-Франківською торгово-промисловою палатою з доказами його направлення на адресу позивача.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до додатку № 1 до договору - специфікація № 1 від 14.09.2021, якою визначено товар, що поставляється за ним, виробником основної частини товару - компресорної азотної пересувної станції є ТОВ «Новая Сервисная Компания» (російська федерація), а виробником шасі - ДП «АвтоМАЗ-Україна» (Україна, м. Київ).

Таким чином, в даному випадку є прямий взаємозв`язок між наявністю форс-мажорних обставин та неможливістю відповідача виконати свої зобов`язання за договором в частині поставки товару, виробником якого є країна-агресор.

Виходячи з умов договору, постачання товару повинне було здійснюватись в будь-якому випадку після здійснення повномасштабного нападу російської федерації на Україну.

Про наявність об`єктивних перешкод - форс мажорних обставин у постачанні відповідачем обумовленого договором товару покупцю було відомо, в тому числі, і з постанови КМУ від 09.04.2022 № 426 щодо заборони ввезення імпорту товари з території білорусі та росії, на яку він сам посилався у листі, адресованому відповідачу від 09.06.2022 № ШГВ1697/003.1.1-05.

Окрім того, про неможливість здійснення поставки у зв`язку із настанням форс-мажорних обставин відповідач повідомив позивача листом від 22.11.2022 № 01/713.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, послався також на п. 8.2 договору, згідно із яким сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 7 днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі. Наслідком не повідомлення чи порушення строку повідомлення про обставини непереборної сили є втрата права такої сторони посилатися на дії обставин непереборної сили, як причину невиконання чи порушення строків виконання зобов`язань.

Разом з тим, апеляційний господарський суд в даному випадку зважає на те, що про наявність таких обставин позивачу було відомо з моменту їх настання, а відтак, він не потребував додаткового інформування його їх існування.

Відповідачем, в свою чергу, доведено згідно із ст. 218 ГК України те, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Зважаючи на зазначене вище, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за невиконання господарського зобов`язання - стягнення пені та штрафу, передбачених п. 7.9 договору.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення (пункт 2 частини першої статті 275 ГПК України).

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина перша статті 277 ГПК України).

Частиною 2 вищенаведеної статті передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням зазначеного вище, оскаржене судове рішення прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права (ст.ст. 263, 614, 617 ЦК України та ст. 218 ГК України) та порушенням норм процесуального права (ст.ст. 76, 77, 86 ГПК України), а відтак підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Судові витрати.

Відповідно до частини четвертої статті 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з пунктом 14 статті 129 ГПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції судові витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "НАФТОГАЗХІМ СЕРВІС" задовольнити.

Рішення господарського суду міста Києва від 02.02.2023 у справі №910/11302/22 скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28; ідентифікаційний код 30019775) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НАФТОГАЗХІМ СЕРВІС" (04050, м. Київ, вул. Січових стрільців, буд. 68-Б, літера А; ідентифікаційний код 38781431) 75 616 (сімдесят п`ять тисяч шістсот шістнадцять) грн 20 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

Матеріали справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови підписано 07.08.2023.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді А.М. Демидова

С.В. Владимиренко