ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2023 року Справа № 906/16/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Бучинська Г.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Українські авіаційні системи" на рішення Господарського суду Житомирської області від 06.04.2023 та додаткове рішення Господарського суду Житомирської області від 18.04.2023 у справі № 906/16/23 (суддя Кравець С.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Агробудіндустрія"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Українські авіаційні системи"

про стягнення 230 479, 99 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 06.04.2023 у справі №906/16/23 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничого підприємства "Українські авіаційні системи" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Агробудіндустрія" 182 230, 00 грн заборгованості, 48 249, 99 грн інфляційних втрат та 3 457, 20 грн витрат по сплаті судового збору.

Додатковим рішенням Господарського суду Житомирської області від 18.04.2023 у справі №906/16/23 заяву представника ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія" про стягнення витрат на правничу допомогу у справі №906/16/23 задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничого підприємства "Українські авіаційні системи" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Агробудіндустрія" 19 500, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням Господарського суду Житомирської області від 06.04.2023 та додатковим рішенням Господарського суду Житомирської області від 18.04.2023 у справі № 906/16/23 Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Українські авіаційні системи" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, з підстав, висвітлених в ній, просить суд апеляційної інстанції:

- скасувати частково рішення Господарського суду Житомирської області від 06.04.2023 у справі №906/16/23 в частині задоволення позовних вимог та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково виробниче підприємство "Українські авіаційні системи" (код 40358580) 144984,40 грн. заборгованості; 38388,10 грн інфляційних втрат; 2765,76 грн витрат по сплаті судового збору. Постановити в цій частині нове рішення яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Українські авіаційні системи" (код 40358580) 144984,40 грн. заборгованості; 38388,10 грн інфляційних втрат; 2765,76 грн витрат по сплаті судового збору;

- скасувати частково додаткове рішення Господарського суду Житомирської області від 18.04.2023 у справі №906/16/23, в частині задоволення вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Українські авіаційні системи" (код 40358580) витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 600, 00 грн. Постановити в цій частині нове рішення яким відмовити позивачу в задоволенні вимог в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Українські авіаційні системи" (код 40358580) витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 600 ,00 грн.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- судом першої інстанції неправомірно визнано встановленими обставини, що мають значення для справи, які є недоведеними жодними доказами;

- суд помилково встановив, що 6 одиниць комп`ютерної техніки за попереднім договором (від 02.01.2019) використовувались відповідачем згідно нового договору оренди (від 30.09.2019);

- до останнього судового засідання позивач не посилався на Договір №2019/01/06 оренди комп`ютерної техніки від 02.01.2019 та не обґрунтовував позовні вимоги тим, що частина техніки перейшла в оренду "автоматично" без документального узгодження між сторонами;

- судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, а саме вимоги ч. ч. 2, 4, 8 ст. 80 ГПК України, оскільки жодного обґрунтування неможливості подання доказів у строк визначений законодавством, позивачем надано не було;

- судом першої інстанції не надано оцінки Довідці №179 від 27.02.2023;

- у випадку задоволення апеляційної скарги у повному обсязі, підлягає скасуванню додаткове рішення про стягнення витрат на правничу допомогу.

Листом Північно-західного апеляційного господарського суду №906/16/23/2943/23 від 10.05.2023 матеріали справи №906/16/23 витребувано з Господарського суду Житомирської області. 23.05.2023 матеріали справи №906/16/23 надійшли до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.05.2023 відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Українські авіаційні системи" на рішення Господарського суду Житомирської області від 06.04.2023 та додаткове рішення Господарського суду Житомирської області від 18.04.2023 у справі № 906/16/23.

Роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Також запропоновано позивачу у строк до 16.06.2023 надати суду обґрунтований відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому статтею 263 ГПК України та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів відповідачу.

08.06.2023 від позивача на електронну адресу Північно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Українські авіаційні системи" на рішення Господарського суду Житомирської області від 06.04.2023 та додаткове рішення Господарського суду Житомирської області від 18.04.2023 у справі № 906/16/23 в якому, з підстав, висвітлених в ньому, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 06.04.2023 та додаткове рішення Господарського суду Житомирської області від 18.04.2023 у справі № 906/16/23 - без змін. Також просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу.

Розпорядженням керівника апарату №01-05/517 від 31.07.2023 у зв`язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії по справі № 906/16/23 Грязнова В.В. у період з 31.07.2023 до 31.08.2023 включно, призначена заміна судді-члена колегії у судовій справі №906/16/23.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.07.2023 визначено колегію суддів у справі №906/16/23 в складі: головуючий суддя - Розізнана І.В., Філіпова Т.Л., Бучинська Г.Б.

Відповідно до ст.ст. 69, 270 ГПК України апеляційна інстанція переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Під час дослідження матеріалів справи апеляційним судом встановлено наступне.

Як стверджується матеріалами справи, 30.09.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомир - Агробудіндустрія" (орендодавець/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Українські авіаційні системи" (орендар / відповідач) укладено Договір оренди комп`ютерної техніки №2019/01/09 від 30.09.2019 (а.с.24-27, т. 1).

У відповідності до п. 1.1 Договору, орендодавець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов`язується передати орендареві у строкове оплатне користування комп`ютерну техніку визначену у додатку №1 до даного договору, (надалі іменується "предмет оренди"), а орендар приймає в строкове платне користування майно визначене у додатку № 1 до даного договору і зобов`язується сплачувати орендодавцю орендну плату.

Згідно п. 1.3 Договору, предмет оренди передається орендареві протягом 3-х календарних днів з моменту підписання даного договору та оформлюється відповідним актом приймання-передачі.

У відповідності до п. 2.1 Договору, за користування предметом оренди орендар сплачує орендодавцеві плату в розмірі визначеному у додатках до даного договору.

Відповідно до п. 4.1. Договору, у випадку порушення зобов`язань, що виникають з цього договору, сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та (або) чинним в Україні законодавством.

У відповідності до п. 5.1 Договору, даний договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення його печаткою орендодавця.

Згідно п. 5.2 Договору, термін дії даного договору починається в момент, зазначений в п. 5.1 даного договору, і закінчується 31.12.2020.

Судом встановлено, що до договору оренди комп`ютерної техніки №2019/01/09 від 30.09.2019, між сторонами було складено та підписано додаток №1, в якому наведено перелік найменувань комп`ютерів, у кількості 20 одиниць, вартістю користування за місяць в сумі 36 446,00грн (з ПДВ) (а.с.28-29, т.1).

На виконання умов договору оренди комп`ютерної техніки №2019/01/09 від 30.09.2019, між сторонами було складено та підписано Акт приймання-передавання (передача в оренду) від 01.10.2019, згідно з яким орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування майно - комп`ютерну техніку згідно переліку, яка знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Промислова, 10, в кількості 14 одиниць (а.с.30, т.1).

В подальшому, 19.08.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Українські авіаційні системи" звернулося до позивача з листом №119, в якому просило перервати з 01.09.2020 року дію договору оренди комп`ютерної техніки №2019/01/09 від 30.09.2019 та істотно змінити умови договору оренди приміщень №2019/09/4 від 30.09.2019 року через зменшення орендованих площ, оскільки станом на сьогоднішній день підприємство не може собі дозволити сплачувати орендну плату більше як 5000,00грн на місяць (а.с. 57, т. 1).

31.08.2020 між сторонами було складено та підписано Акт приймання-передавання (повернення з оренди) за яким відповідач повернув, а позивач прийняв комп`ютерну техніку (а.с. 56, т. 1).

Позивач звертався до відповідача з листом-вимогою №1295 від 08.11.2021, в якій просив негайно протягом 7 днів перерахувати на рахунок ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія" заборгованість у сумі 182 230,0 0грн (а.с.58, т. 1).

У відповідь на вказану вимогу ТОВ "НВП "Українські авіаційні системи" листом №75 від 12.11.2021 повідомило, що затримка оплати наданих послуг оренди викликана затримкою у бюджетному фінансуванні (а.с.59, т. 1).

Позивач звертався до відповідача з листом-вимогою №584 від 07.09.2022, в якій просив негайно протягом 7 днів перерахувати на рахунок ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія" заборгованість у сумі 182 230,00 грн (а.с.60, т.1).

У відповідь на вказану вимогу ТОВ "НВП "Українські авіаційні системи" листом №40 від 08.09.2022 повідомило, що затримка оплати наданих послуг оренди викликана затримкою у бюджетному фінансуванні (а.с.61, т. 1).

Матеріали справи містять копії Актів здачі-прийняття робіт (надання послуг): №3795 від 31.10.2019 на суму 36 446,00 грн, №4213 від 29.11.2019 на суму 36 446,00 грн, №4547 від 28.12.2019 на суму 36 446,00 грн, №348 від 31.01.2020 на суму 36 446,00 грн, №863 від 28.02.2020 на суму 36 446,00грн, №1252 від 31.03.2020 на суму 36 446,00 грн, №1491 від 30.04.2020 на суму 36 446,00грн, №1813 від 29.05.2020 на суму 36 446,00 грн, №2395 від 30.06.2020 на суму 36 446,00 грн, №2804 від 31.07.2020 на суму 36 446,00 грн, №3288 від 31.08.2020 на суму 36 446,00грн та виставлені рахунки на оплату: №2119 від 31.10.2019 на суму 36 446,00 грн, №2263 від 29.11.2019 на суму 36 446,00 грн, №2437 від 28.12.2019 на суму 36 446,00 грн, №155 від 31.01.2020 на суму 36 446,00 грн, №341 від 28.02.2020 на суму 36 446,00 грн, №503 від 31.03.2020 на суму 36 446,00 грн, №667 від 30.04.2020 на суму 36 446,00 грн, №871 від 29.05.2020 на суму 36 446,00 грн, №1119 від 30.06.2020 на суму 36 446,00 грн, №1341 від 31.07.2020 на суму 36 446,00 грн, №1546 від 31.08.2020 на суму 36 446,00 грн (а.с.31-52, т. 1).

Також у матеріалах справи наявні копії банківських виписок: 03.10.2019 на суму 24 074,00 грн (оплата згідно рахунку №1823 від 30.09.2019), 15.11.2019 на суму 36 446,00грн (оплата згідно рахунку №2119 від 31.10.2019), 02.12.2019 на суму 36 446,00грн (оплата згідно рахунку №2263 від 29.11.2019) та 17.04.2020 на суму 145 784,00грн (оплата за оренду оргтехніки за грудень 2019- березень 2020 згідно рахунків №2437 від 28.12.2019, №155 від 31.01.2020, №341 від 28.02.2020, №503 від 31.03.2020 в тому числі ПДВ (а.с.53, а.с. 123 зворот, т. 1). У вказаних банківських виписках зазначено призначення платежів: оплата за оренду комп`ютерної техніки за період з жовтня 2019 по березень 2020.

Крім того, в матеріалах справи містяться копії податкових накладних, які виписані Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомир-Агробудіндустрія" по факту надання послуг оренди комп`ютерної техніки ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Українські авіаційні системи" з жовтня 2019 року до серпня 2020 року (а.с. 102-118, т. 1).

У матеріалах справи наявні копії Актів звірки взаємних розрахунків станом на 31.10.2021 та 31.08.2022, які підписані головними бухгалтерами ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія" та ТОВ "НВП "Українські авіаційні системи". В даних актах зафіксовано наявність заборгованості відповідача на користь позивача за договором оренди №2019/01/09 від 30.09.2019 в сумі 182 230,00 грн (а.с.54-55, т.1).

За вказаних обставин, позивач просить стягнути з відповідача 182 230,00 грн основного боргу та 48 2349,99 грн інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 06.04.2023 у справі №906/16/23 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничого підприємства "Українські авіаційні системи" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Агробудіндустрія" 182 230, 00 грн заборгованості, 48 249, 99 грн інфляційних втрат та 3 457, 20 грн витрат по сплаті судового збору.

Місцевий господарський суд зазначив, що за поданими до справи доказами, станом на момент укладання Договору оренди комп`ютерної техніки №2019/01/09 від 30.09.2019, за яким виникла заборгованість по орендній платі заявлена до стягнення з відповідача у даній справі, у останнього залишилось 6 одиниць комп`ютерної техніки за попереднім договором (від 02.01.2019) і яка в подальшому використовувалась відповідачем згідно нового договору оренди (від 30.09.2019). Суд першої інстанції, врахувавши здійснені відповідачем оплати та проведені позивачем зарахування, дійшов висновку, що неоплаченим відповідачем станом на час звернення з позовом у даній справі, залишився борг в сумі 182 230,00 грн за надані послуги оренди комп`ютерної техніки за Договором оренди комп`ютерної техніки №2019/01/09 від 30.09.2019.

Також суд першої інстанції повважав безпідставними посилання відповідача на фіктивність Договору оренди комп`ютерної техніки №2019/01/09 від 30.09.2019.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

В розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під захистом права розуміється державна примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути виражений як концентрований вираз змісту (суті) державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в іншій спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Статтею 174 ГК України передбачено, що однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

В силу ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. ч. 1, 7 ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

В силу ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Орендна плата встановлюється у грошовій формі. Залежно від специфіки виробничої діяльності орендаря орендна плата за згодою сторін може встановлюватися в натуральній або грошово-натуральній формі. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору оренди комп`ютерної техніки №2019/01/09 від 30.09.2019.

Як стверджується матеріалами справи, до Договору оренди комп`ютерної техніки №2019/01/09 від 30.09.2019, сторонами було складено та підписано додаток №1, в якому наведено перелік найменувань комп`ютерної техніки, яка є предметом оренди у кількості 20 одиниць, вартість користування якою за місяць становить 36 446,00грн (з ПДВ).

Судом встановлено, що на виконання умов договору оренди комп`ютерної техніки №2019/01/09 від 30.09.2019, між сторонами підписано Акт приймання-передавання (передача в оренду) від 01.10.2019, згідно з яким орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування майно - комп`ютерну техніку згідно переліку, яка знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Промислова, 10 в кількості 14 одиниць (а.с.30, т. 1).

Також судом встановлено, що позивачем нараховуються до сплати відповідачу орендні платежі за користування комп`ютерною технікою в кількості 20 одиниць - згідно Переліку зазначеного в додатку до договору оренди комп`ютерної техніки №2019/01/09 від 30.09.2019. Згідно розрахунку позивача заборгованість в сумі 182 230,00 грн виникла у зв`язку з несплатою відповідачем за користування комп`ютерною технікою за період з квітня 2020 року по серпень 2020 року.

Під час розгляду справи місцевим господарським судом з`ясовано, що між сторонами 02.01.2019 було укладено договір №2019/01/06 оренди комп`ютерної техніки, за умовами пункту 1.1 якого, орендодавець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов`язується передати орендареві у строкове оплатне користування комп`ютерну техніку визначену у додатку № 1 до даного договору, (надалі іменується "предмет оренди"), а орендар приймає в строкове платне користування майно визначене у додатку № 1 до даного договору і зобов`язується сплачувати орендодавцю орендну плату.

Додатком №1 до договору оренди комп`ютерної техніки №2019/01/06 від 02.01.2019, сторонами було погоджено перелік майна, що передавалось в оренду у кількості 14 одиниць на загальну суму 24 074,00грн за місяць з ПДВ (а.с.165, т. 1).

02.01.2019 між сторонами на виконання договору оренди комп`ютерної техніки №2019/01/06 від 02.01.2019 було підписано акт приймання-передачі (передачі в оренду) 14 одиниць техніки (а.с.166, т. 1).

27.09.2019 між позивачем та відповідачем було підписано додаткову угоду до договору оренди №2019/01/06 від 02.01.2019, на підставі якої сторони вирішили припинити дію договору оренди №2019/01/06 від 02.01.2019 року за взаємною згодою з 30.09.2019 (а.с.168, т.1).

У зв`язку із припиненням дії договору оренди №2019/01/06 від 02.01.2019, 30.09.2019 між сторонами складено та підписано Акт приймання-передачі (повернення з оренди) від 30.09.2019 майна, відповідно до якого відповідачем повернуто позивачу 8 одиниць техніки (а.с.167, т. 1).

Станом на момент укладання договору оренди комп`ютерної техніки №2019/01/09 від 30.09.2019, за яким виникла заборгованість по орендній платі заявлена до стягнення з відповідача у даній справі, у останнього залишилось 6 одиниць комп`ютерної техніки за попереднім договором (від 02.01.2019) і яка в подальшому використовувалась відповідачем згідно нового договору оренди (від 30.09.2019), а саме: Ноутбук Lenovo IdeaPad510+nO (Windows Office); Ноутбук ASUS X555UB+IIO (Windows Office); Ноутбук Lenovo IdeaPad510+ПО (Windows Office); Ноутбук ASUS X555UB+nO (Windows Office); Принтер багатофункціональний EPSON EpsonWorkForce WF 7515c WIFE; Принтер багатофункціональний EPSON EpsonWorkForce WF 7515c WIFE. В Додатку №1 "Перелік" до договору оренди №2019/01/06 від 02.01.2019 ці одиниці техніки позначенні позиціями: 1, 2, 3, 4, 5, 6.

Отже, враховуючи знаходження у відповідача 6 одиниць комп`ютерної техніки станом на 30.09.2019, сторонами було складено Акт приймання - передачі від 01.10.2019 на 14 одиниць комп`ютерної техніки, що підтверджується додатком №1 "Перелік" до договору оренди від 30.09.2019 №2019/01/09, в якому вказані одиниці техніки позначенні позиціями: 12,13,14,15,17,18.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів вважає безпідставними твердження апелянта, що оскільки перелік майна у Акті приймання-передавання (передачі в оренду) від 01.10.2019 є меншим, ніж перелік майна вказаний у додатку №1 до договору №2019/01/09 оренди комп`ютерної техніки від 30.09.2019, то це свідчить про неправомірне виставлення рахунків на оплату та Актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) за майном, що перераховане у додатку №1 до договору від 30.09.2019.

Посилання апелянта на Довідку ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія" №179 від 27.02.2023 (а.с. 118 зворот, т. 1) не спростовує встановлених судом обставин справи.

Колегія суддів вважає безпідставним твердження апелянта про відсутність обґрунтування позивачем поважності причин неподання доказів (Договір №2019/01/06 оренди комп`ютерної техніки від 02.01.2019, акт приймання-передавання від 02.01.2019, Додаток та Додаткової угоди №1 до Договору оренди №2019/01/06 від 02.01.2019), у строк визначений законодавством до суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідач вважає фіктивним Договір оренди майна №2019/01/09 від 30.09.2019, а також зазначає, що згідно Актів приймання-передачі в оренду та повернення з оренди комп`ютерної техніки, позивачем передано не 20, а 14 одиниць техніки; решта 6 одиниць техніки не були повернуті. Вказані висновки відповідача відображені у письмових поясненнях, які надійшли на адресу місцевого господарського суду 01.03.2023 та 28.03.2023 (а.с. 136-138, 150-151, т.1) .

У відповідь на вказані пояснення відповідача, позивачем 06.04.2023 подане письмове пояснення, (а.с. 159-162, т. 1) в якому останній обґрунтовує поважність причини пропуску строків для подання вищевказаних доказів. Зокрема, відповідачем зазначено, що необхідність подання таких додаткових доказів місцевому господарському суду виникла від час судового засідання 28.03.2023, та зумовлена поданням письмових пояснень відповідачем.

Отже, позивачем до суду першої інстанції подане клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів та обґрунтування поважності причин пропуску строку для подання таких додаткових доказів.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Пунктом 2.3 Договору сторонами погоджено, що орендна плата сплачується орендарем щомісячно або поквартально в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок орендодавця упродовж 5-ти календарних днів з моменту виставлення рахунку орендодавцем.

Пунктом 3.3 договору сторони передбачили, що Орендар зобов`язується:

3.3.2. щомісячно сплачувати орендодавцеві орендну плату в порядку та розмірах, передбачених умовами даного договору.

З матеріалів справи вбачається, що факт надання позивачем та отримання відповідачем послуг за користування комп`ютерною технікою у період з жовтня 2019 по серпень 2020 року за договором оренди комп`ютерної техніки №2019/01/09 від 30.09.2019 на загальну суму 400 906,00 грн підтверджується наявними в матеріалах справи Актами здачі-прийняття робіт (надання послуг):

№3795 від 31.10.2019 на суму 36 446,00грн, №4213 від 29.11.2019 на суму 36 446,00грн, №4547 від 28.12.2019 на суму 36 446,00грн, №348 від 31.01.2020 на суму 36 446,00грн, №863 від 28.02.2020 на суму 36 446,00грн, №1252 від 31.03.2020 на суму 36 446,00грн, №1491 від 30.04.2020 на суму 36 446,00грн, №1813 від 29.05.2020 на суму 36 446,00грн, №2395 від 30.06.2020 на суму 36 446,00грн, №2804 від 31.07.2020 на суму 36 446,00грн, №3288 від 31.08.2020 на суму 36 446,00грн та виставленими рахунками на оплату: №2119 від 31.10.2019 на суму 36 446,00грн, №2263 від 29.11.2019 на суму 36 446,00грн, №2437 від 28.12.2019 на суму 36 446,00грн, №155 від 31.01.2020 на суму 36 446,00грн, №341 від 28.02.2020 на суму 36 446,00грн, №503 від 31.03.2020 на суму 36 446,00грн, №667 від 30.04.2020 на суму 36 446,00грн, №871 від 29.05.2020 на суму 36 446,00грн, №1119 від 30.06.2020 на суму 36 446,00грн, №1341 від 31.07.2020 на суму 36 446,00грн, №1546 від 31.08.2020 на суму 36 446,00грн (а.с.31-52, т.1).

Відповідачем відповідно до умов Договору оренди комп`ютерної техніки №2019/01/09 від 30.09.2019 здійснено частково оплату за надані послуги оренди комп`ютерної техніки на загальну суму 218 676,00 грн, що підтверджується банківськими виписками:

15.11.2019 на суму 36 446,00 грн (оплата згідно рахунку №2119 від 31.10.2019), 02.12.2019 на суму 36 446,00грн (оплата згідно рахунку №2263 від 29.11.2019) та 17.04.2020 на суму 145 784,00 грн (оплата за оренду оргтехніки за грудень 2019- березень 2020 згідно рахунків №2437 від 28.12.2019, №155 від 31.01.2020, №341 від 28.02.2020, №503 від 31.03.2020 в тому числі ПДВ (а.с. 53, т. 1).

Зазначені оплати згідно призначень платежів здійснені за оренду комп`ютерної техніки за період з жовтня 2019 року по березень 2020 року.

Колегія суддів, враховуючи здійснену відповідачем часткову оплату та проведені позивачем зарахування, дійшла висновку, що неоплаченим відповідачем станом на час звернення з позовом у даній справі, залишився борг в сумі 182 230,00 грн (400 906,00 грн - 218 676,00 грн) за надані послуги оренди комп`ютерної техніки за Договором оренди комп`ютерної техніки №2019/01/09 від 30.09.2019.

В матеріалах справи наявна банківська виписка від 03.10.2019 про оплату відповідачем на користь позивача суми у розмірі 24 074,00 грн згідно призначення платежу: "оплати за оренду оргтехніки згідно рахунку №1823 від 30.09.2019" (а.с.123 на звороті, а.с. 140 т. 1). Втім, така оплата здійснена за Договором оренди комп`ютерної техніки №2019/01/06 від 02.01.2019, що вбачається із рахунку №1823 від 30.09.2019, що виключає зарахування вказаної суми як оплати за надані послуги оренди за Договором оренди комп`ютерної техніки №2019/01/09 від 30.09.2019.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. ч. 3, 8 ст. 19 ГК України передбачено, що обов`язком суб`єктів господарювання є ведення бухгалтерського обліку та подання фінансової звітності згідно із законодавством, що забезпечує здійснення державою контролю і нагляду за господарською діяльністю суб`єктів господарювання, а також за додержанням ними податкової дисципліни.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарську діяльність визначено як діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пунктом 201.1 статті 201, пунктом 187.1 статті 187 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до пункту 201.7 статті 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.10 статті 201 цього Кодексу визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, тобто спричиняють правові наслідки.

Аналіз наведених норм свідчить, що підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником податку на додану вартість при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.

Тому податкова накладна, виписана однією стороною в договорі (продавцем) на постачання товарів на користь другої сторони (продавця), може бути доказом правочину з огляду на те, що така поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №910/23097/17).

В матеріалах справи містяться податкові накладні, виписані Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомир-Агробудіндустрія" по факту надання послуг оренди комп`ютерної техніки ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Українські авіаційні системи" з жовтня 2019 року до серпня 2020 року (а.с. 102-118, т. 1).

Вказані податкові накладні засвідчують волю орендодавця до настання відповідних правових наслідків на підставі Договору оренди комп`ютерної техніки №2019/01/09 від 30.09.2019 та дійсність вказаного договору.

Крім того, у матеріалах справи наявні Акти звірки взаємних розрахунків станом на 31.10.2021 та 31.08.2022, які підписані головними бухгалтерами ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія" та ТОВ "НВП "Українські авіаційні системи", які ведуть бухгалтерський облік обох підприємств, без будь-яких зауважень та заперечень. В даних актах зафіксовано наявність заборгованості відповідача на користь позивача за договором оренди №2019/01/09 від 30.09.2019 в сумі 182 230,00грн (а.с.54-55, т.1).

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з позицією місцевого суду, що Договір оренди комп`ютерної техніки №2019/01/09 від 30.09.2019 є оплатним, вчиненим між самостійними юридичними особами, з дотриманням вимог, які висуваються Цивільним кодексом України до договорів оренди, повноваження орендаря з користування таким майном жодним чином не були обмежені.

Також колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність доводів відповідача про фіктивність договору оренди комп`ютерної техніки №2019/01/09 від 30.09.2019 з огляду на пов`язаність керівництва позивача та відповідача.

Частинами 1, 2 статті 234 ЦК України передбачено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Слід зазначити, що у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає її зовнішньому прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину (такі правові висновки сформулювала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19).

У даному випадку, договір оренди комп`ютерної техніки №2019/01/09 від 30.09.2019 недійсним в судовому порядку не визнано. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні. Цей договір виконувався сторонами - позивачем передавалась відповідачу в оренду комп`ютерна техніка, а відповідачем частково здійснювалась оплата за її користування.

Виконання сторонами зобов`язань по договору супроводжувалося складанням документів бухгалтерського обліку та фінансової звітності.

Таким чином, відповідачем не доведено, а судом не встановлено наявності у сторін при укладання договору умислу з певним спрямуванням волі та тих обставин, що такий договір не відповідав волевиявленню сторін. Відповідно, доводи відповідача щодо фіктивності Договору оренди комп`ютерної техніки №2019/01/09 від 30.09.2019 не знайшли свого підтвердження.

Отже, колегія суддів вважає, що заборгованість згідно Договору оренди комп`ютерної техніки №2019/01/09 від 30.09.2019 в сумі 182 230,00 грн підтверджена матеріалами справи, відповідачем не спростована належними та допустимими доказами, а відтак погоджується з висновками суду першої інстанції що позовна вимога в цій частині є підставною та підлягає до задоволення.

Окрім суми основного боргу позивачем заявлено до стягнення з відповідача 48 249, 99 грн інфляційних втрат.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 Цивільного кодексу України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Місцевий господарський суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат встановив, що сума інфляційних нарахувань за період за період з 01.12.2021 до 30.11.2022 становить 48249,99 грн.

Апеляційний господарський суд, здійснивши перевірку проведених нарахувань за допомогою "Калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій" на правовому порталі "Ліга Закон", погоджується з висновком місцевого суду, і вважає суму нарахувань юридично і арифметично вірною.

Таким чином, місцевий господарський суд правомірно дійшов до висновку, що позов в частині стягнення з відповідача 48249,99 грн інфляційних втрат є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та документально необґрунтованими, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі судового рішення.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на апелянта.

Оцінюючи висновки суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги в розмірі 19 500,00 грн, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (ч. 2 ст. 124 ГПК України).

Частиною 2 статті 126 ГПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

За змістом частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 ГПК України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. Водночас у частині 5 наведеної правової норми визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Так відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постанові Верховного Суду від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність, до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно з ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником разом і заявою надано:

- копію Договір №11/22 про надання правничої (правової) допомоги від 01.08.2022 (а.с.185-187, т. 1);

- копію Додатку №1 до Договору №11/22 про надання правничої (правової) допомоги від 01.08.2022 (а.с. 187 зворот 188, т.1);

- копію Додаткової угоди до Договору №11/22 про надання правничої (правової) допомоги від 01.08.2022 (а.с. 189, т. 1);

- копії актів надання послуг: №32 від 27.12.2022 на загальну суму 4 000,00 грн; №49 від 24.02.2023 на загальну суму 1 000,00 грн; №50 від 03.03.2023 на загальну суму 2 000,00 грн; №62 від 07.04.2023 на загальну суму 12 500,00 грн (а.с.191, 192 зворот, 194 зворот, т 1);

- копії рахунків на оплату: №128 від 27.12.2022 на загальну суму 4 000,00 грн; №25 від 24.02.2023 на загальну суму 1 000,00 грн; №30 від 03.03.2023 на загальну суму 2 000,00 грн; №52 від 07.04.2023 на загальну суму 12 500,00 грн (а.с.190, 191 зворот, 193, 194);

- копії платіжних інструкцій: №28 від 19.01.2023 на суму 4 000,00грн; №185 від 01.03.2023 на суму 1 000,00грн; №207 від 08.03.2023 на загальну суму 2 000,00грн; №356 від 07.04.2023 на суму 12 500,00грн (а.с.190 на звороті, 192, 193 зворот, 195, т. 1).

Також матеріали справи містять копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ЖТ№001081 від 12.07.2019, посвідчення адвоката №001081 від 12.07.2019, ордер на надання правничої правової допомоги №1035724 від 02.11.2022, видане Бугайчуку М.В. (а.с.72-77, т. 1).

Судом встановлено, що 01.08.2022 між ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія" (клієнт) та Адвокатським бюро "Максима Бугайчука" було укладено договір №11/22 про надання правничої (правової) допомоги (далі - договір) (а.с.185-187, т.1).

Пунктом 1.1 договору сторони передбачили, що Клієнт доручає, а Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правову (правничу) юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Відповідно до пункту 4.1 договору, вартість наданої правової (правничої) допомоги Адвокатського бюро визначена в Додатку №1 до договору, який узгоджується сторонами під час укладання договору. Адвокатське бюро самостійно після одержання від Клієнта замовлення на надання правової (правничої) допомоги, виставляє Клієнту відповідний рахунок. При розрахунку вартості наданої правової (правничої) допомоги враховується час та обсяг витрачений адвокатським бюро.

У пункті 4.2 договору, сторони передбачили, що оплата за даним договором здійснюється у гривнях у безготівковій формі не пізніше 2-х днів з моменту отримання Клієнтом рахунку від Адвокатського бюро. Такий рахунок Адвокатське бюро надсилає електронним листом на електронну поштову скриньку Клієнта. Рахунок вважається отриманим Клієнтом з моменту надходження електронного листа на електронну поштову скриньку Клієнта.

Відповідно до пункту 4.5 договору, за результатами надання правової (правничої) допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої Адвокатським бюро правової (правничої) допомоги та її вартість. Акт надсилається Клієнту Адвокатським бюро факсимільним зв`язком або поштою. На письмову вимогу Клієнта Адвокатське бюро може надавати Акти про надання правової (правничої) допомоги, в яких буде вказано перелік наданої правової (правничої) допомоги із ідентифікацією.

За умовами пункту 8.1 даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2022 року або до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором.

Пунктом 11.14 Додатку №1 до договору сторони погодили, в тому числі, гонорар за прийняття рішення на користь клієнта: від 5% ціни майнового позову, але в любому випадку не менше 10 000,00 грн (а.с.188 зворот, т. 1).

Відповідно до пункту 1 Додаткової угоди від 31.12.2022 до договору, сторони продовжили дію договору про надання правничої допомоги №11/22 від 01.08.2022 до 31.12.2023 (а.с.189, т.1). Так, згідно з п. 2 Додаткової угоди від 31.12.2022 сторони внесли зміни до п.8.1 договору про надання правничої допомоги № 11/22 від 21.08.2022 та виклали даний пункт в новій редакції наступного змісту: "Даний Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2023 або до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним Договором."

Договір, Додаток №1 та Додаткова угода до договору підписані сторонами.

В Актах надання послуг та у детальному описі наданої правничої допомоги згідно Договору про надання правничої допомоги №11/22 від 01.08.2022 у справі №906/16/23, міститься найменування послуг та їх вартість, а саме:

- підготовка та подання позовної заяви до Господарського суду Житомирської області у справі за позовом до ТОВ НВП "Українські авіаційні системи" щодо оренди рухомого майна - 4 000,00 грн;

- участь в судовому засіданні у справі №906/16/23 за позовом до ТОВ НВП "Українські авіаційні системи" - 1 000,00 грн;

- підготовка та відправлення клопотання про долучення доказів у справі №906/16/23 за позовом до ТОВ НВП "Українські авіаційні системи" - 1 000,00 грн;

- участь в судовому засіданні у справі №906/16/23 за позовом до ТОВ НВП "Українські авіаційні системи" - 1 000,00 грн;

- підготовка та відправлення пояснень по суті у справі №906/16/23 за позовом до ТОВ НВП "Українські авіаційні системи" - 1 500,00 грн;

- участь в судовому засіданні у справі №906/16/23 за позовом до ТОВ НВП "Українські авіаційні системи" - 1 000,00 грн;

- гонорар за прийняття рішення на користь ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія" - 10000,00 грн (а.с.195 зворот, т.1).

За таких обставин, проаналізувавши опис робіт, який наведених в Актах надання послуг та у детальному описі щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги) згідно Договору про надання правничої допомоги №11/22 від 01.08.2022 у справі №906/16/23, апеляційний господарський суд зазначає про те, що відображена в них інформація про характер виконаних адвокатом робіт відповідає матеріалам справи.

Щодо заявленого "гонорару успіху", колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року в справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) Європейський суд з прав людини вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". Європейський суд з прав людини указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

За наявності угод, які передбачають "гонорар успіху", Європейський суд з прав людини керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі "Пакдемірлі проти Туреччини" (Pakdemirli v., заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).

З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Аналогічної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 (провадження № 12-171гс19).

Враховуючи, що адвокатом Бугайчуком М.В. та ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія" узгоджена оплата за виконання роботи і така оплата включена до адвокатських послуг, колегія суддів дійшла висновку, що "гонорар успіху" за прийняття рішення на користь ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія" у розмірі 10 000,00 грн не є необхідним, проте є зобов`язанням позивача, відповідно до договору з адвокатом.

Підсумовуючи зазначене, апеляційний господарський суд, керуючись ч. 5 ст. 129 ГПК України та враховуючи практику Європейського суду з прав людини та громадянина і Верховного Суду, не вважає за необхідне покладати витрати позивача, які сплачені адвокату в якості "гонорару успіху" на відповідача, оскільки такий "гонорар успіху" узгоджений між клієнтом та адвокатом поза необхідними витратами на правничу допомогу.

Враховуючи все вище викладене у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що правомірним є стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Українські авіаційні системи" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Агробудіндустрія" витрат на професійну правничу допомогу за Договором №11/22 про надання правничої (правової) допомоги від 01.08.2022 у сумі 9500,00 грн (19500,00 грн -10000,00 грн).

З урахуванням викладеного, заява ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія" про стягнення витрат на правничу допомогу у справі №906/16/23 про покладення на відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в порядку, передбаченому ст. ст. 123, 126, 129 ГПК України, підлягає частковому задоволенню, а додаткове рішення Господарського суду Житомирської області від 18.04.2023 у справі №906/16/23 частковому скасуванню.

Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 269, 270, 272, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Українські авіаційні системи" на рішення Господарського суду Житомирської області від 06.04.2023 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Українські авіаційні системи" на додаткове рішення Господарського суду Житомирської області від 18.04.2023 у справі № 906/16/23 задоволити частково.

Додаткове рішення Господарського суду Житомирської області від 18.04.2023 у справі №906/16/23 скасувати частково.

Викласти резолютивну частину додаткового рішення в наступній редакції:

"1. Заяву представника ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія" про стягнення витрат на правничу допомогу у справі №906/16/23 задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничого підприємства "Українські авіаційні системи" (10025, Житомирська область, м.Житомир, вул.Промислова, буд. 10; ідентифікаційний код 40358580) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Агробудіндустрія" (10025, Житомирська область, м. Житомир, вул.Промислова, буд. 10; ідентифікаційний код 03379632):

- 9 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу".

3. Місцевому господарському суду видати судовий наказ.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, окрім випадків, визначених ст.ст. 287-291 ГПК України.

5. Справу №906/16/23 повернути до Господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Бучинська Г.Б.