ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2023м. ДніпроСправа № 904/1921/23

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Стойчан В.В.

та представників:

від позивача: Ізвєков В.В.;

від відповідача: Носик Б.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (м. Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ертанз" (м. Кривий Ріг Дніпропетровської області)

про стягнення заборгованості за договором про фінансовий лізинг № 00022789 від 18.02.2021 у загальному розмірі 260 138 грн. 57 коп. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог та зміну предмета спору від 31.05.2023)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій, на момент звернення з нею до суду, просило суд:

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ертанз" (далі - відповідач) заборгованість за договором про фінансовий лізинг № 00022789 від 18.02.2021 у загальному розмірі 483 274 грн. 85 коп.;

- витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю "Ертанз" транспортний засіб - автомобіль марки VW Golf Trendline FLEET 1.4 TSI, шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , реєстраційний номер: НОМЕР_3 , та передати транспортний засіб, представникам Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна";

- зазначити в рішенні про нарахування 3% річних на розмір заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Ертанз" до моменту повного виконання рішення суду на підставі частини 10 статті 238 Господарського кодексу України.

Ціна позову на момент звернення з ним до суду складалася з наступних сум:

- 333 409 грн. 70 коп. - основний борг;

- 22 080 грн. 54 коп. - пеня;

- 89 706 грн. 42 коп. - неустойка;

- 31 454 грн. 04 коп. - інфляційні втрати;

- 6 624 грн. 15 коп. - 25% річних;

Також позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором про фінансовий лізинг № 00022789 від 18.02.2021 в частині повної та своєчасної сплати лізингових платежів, починаючи з 16.02.2022, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 333 409 грн. 70 коп. За прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту 8.2.1. договору позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 16.02.2022 по 27.03.2023 у сумі 22 080 грн. 54 коп. Крім того, на підставі частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просив стягнути з відповідача неустойку за період з 09.02.2023 по 27.03.2023 у розмірі 89 706 грн. 42 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період прострочення з березня 2022 року по лютий 2023 року у сумі 31 454 грн. 04 коп., а також 3% річних за період прострочення з 16.02.2022 по 27.03.2023 у сумі 10 767 грн. 26 коп.

Ухвалою суду від 20.04.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 16.05.2023.

Від позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшла заява (вх. суду №20609/23 від 28.04.2023), в якій він просить суд призначити судове засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів системі відеоконференцзв`язку "EasyCon".

Згідно з інформацією, наданою відділом інформаційно-технічного забезпечення Господарського суду Дніпропетровської області, 16.05.2023 о 14:50 год. була відсутня технічна можливість провести судове засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою системи EasyCon, у зв`язку з наявністю справ, призначених до розгляду у залах Господарського суду Дніпропетровської області на 16.05.2023 о 14:50 год. (зайнятістю залів судових засідань обладнаних відповідними технічними засобами).

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 01.05.2023 Товариству з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" у задоволенні заяви про участь у судовому засіданні 16.05.2023 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду було відмовлено.

Від позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшла заява (вх. суду №21036/23 від 02.05.2023), в якій він просить суд здійснювати розгляд справи у підготовчому провадженні без участі представника позивача, закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. суду № 22775/23 від 10.05.2023), в якому він просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на таке:

- станом на початок бойових дій на території України ТОВ "Ертанз" здійснювало виробничу діяльність виключно на об`єктах у м. Маріуполь, на інших промислових об`єктах на території інших міст України діяльність не здійснювалась, інших структурних підрозділів на території України ТОВ "Ертанз" також не мало. Відповідно, виробничий персонал та техніка ТОВ "Ертанз" станом на лютий 2022 року знаходились в м. Маріуполь;

- наказом ТОВ "Ертанз" від 14.02.2022 № 0214/07/01 ОСОБА_1 також був відряджений до м. Маріуполь для виконання робіт на ПРАТ "МК "Азовсталь", куди поїхав на спірному автомобілі;

- 24.02.2022, після початку бойових дій, працівникам ТОВ "Ертанз", які знаходились в м. Маріуполь, в телефонному режимі було надано розпорядження знаходитись по домівкам та не виходити на роботу. В подальшому, у зв`язку з наступом військ Російської Федерації та облогою м. Маріуполь, зв`язок з працівниками ТОВ "Ертанз" був втрачений. Для розшуку своїх працівників ТОВ "Ертанз" розмістило відповідну об`яву на своїй сторінці в Фейсбук. У подальшому, працівники ТОВ "Ертанз", які перебували в м. Маріуполь, власним ходом вибирались за межі міста на територію, контрольовану Україною. При цьому, майно обладнання, техніка відповідача залишились в м. Маріуполь, на території ПАТ "ММК ім. Ілліча" та ПРАТ "МК "Азовсталь", в тому числі VW Golf Trendline FLEET НОМЕР_3 , у зв`язку з чим господарська діяльність відповідача фактично припинилась. Відповідач був вимушений призупинити дію трудових договорів з працівниками;

- 26.02.2022 ТОВ "Ертанз" листом № 0226/01 повідомило позивача про настання форс-мажорних обставин - військову агресію Російської Федерації, внаслідок чого товариство не має можливості виконувати зобов`язання за договорами про фінансовий лізинг № 00022798, 00022192, 00022210, 00022298, 00022191;

- також, у зв`язку із захопленням та знищенням майна ТОВ "Ертанз", відповідач подав заяву про вчинення кримінального порушення до Національної поліції. До вказаної заяви було додано інвентаризаційний опис майна, яке знаходилось в м. Маріуполь та було втрачено, в якому, зокрема, був вказаний автомобіль VW Golf Trendline FLEET, реєстраційний номер НОМЕР_3 . Постановою слідчого СВ Криворізького РУП ГУНП у Дніпропетровській області капітана поліції А. Кривкіної від 07.10.2022 визнано ТОВ "Ертанз" потерпілим у рамках кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄДРДР № 0001279 від 29.09.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 438 Кримінального кодексу України. Вказані обставини також підтверджуються рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 16.12.2022 по справі №707/2275/22, яке набуло законної сили;

- позивач стверджує, що ним договір про фінансовий лізинг від 18.02.2021 № 00022789 був припинений позивачем в односторонньому порядку з 25.01.2023 шляхом направлення відповідного повідомлення на адресу відповідача у зв`язку з несплатою відповідачем лізингових платежів. Проте, станом на 25.01.2023 вказаний договір вже припинив свою дію;

- 13.04.2022 ТОВ "Ертанз" листом № 0413/01 повідомило ТОВ "Порше Лізінг Україна" про неможливість подальшого виконання зобов`язань за договорами про фінансовий лізинг № 00022798, 00022192, 00022210, 00022298, 00022191 та запропонувало розглянути питання про повернення транспортних засобів. При цьому, у вказаному листі було зазначено про те, що транспортний засіб VW Golf Trendline FLEET НОМЕР_3 з 24.02.2022 знаходився в м.Маріуполь та інформація про його стан відсутня;

- 05.05.2022 позивач листом від 29.04.2022 повідомив відповідача про припинення договорів про фінансовий лізинг № 00022798, 00022192, 00022210, 00022298, 00022191 протягом 10-ти робочих днів з дня отримання цього повідомлення, посилаючись на лист відповідача від 13.04.2022 про неможливість виконувати зобов`язання щодо сплати лізингових платежів. Директор відповідача отримав вказаний лист безпосередньо в приміщені позивача, відразу на ньому розписався та поставив печатку ТОВ "Ертанз". Таким чином, відповідно до розділу 12 Загальних комерційних умов фінансового лізингу, договір про фінансовий лізинг № 00022798 припинив свою дію з 20.05.2022. Отже, посилання позивача на те, що договір був припинений 25.01.2023 не відповідають дійсності;

- крім того, позивач посилається на підвищення процентної ставки, яке він здійснив в серпні 2022 року, тобто після припинення дії договору. Відповідно до роздруківки, наданою разом з позовною заявою, повідомлення було направлено відповідачу за допомогою електронної пошти на адресу, яка не відповідає адресі відповідача, вказаній у договорі. Позивачем не обґрунтовано можливість підвищення процентної ставки після припинення дії договору, так само позивачем не наведено жодного обґрунтування нарахування заборгованості зі сплати лізингових платежів після 20.05.2022, дати розірвання договору за його ініціативою. За таких обставин, нарахування позивачем заборгованості по лізинговим платежам, а також пені за прострочення оплат по ним здійснено безпідставно;

- позивачем не надано жодного доказу, якій би підтверджував, що транспортний засіб VW Golf Trendline FLEET 1.4 ТSІ, шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_4 , реєстраційний номер: НОМЕР_3 , перебуває у володіння відповідача;

- у зв`язку з припиненням договорів про фінансовий лізинг, відповідачем було здійснено повернення позивачу транспортних засобів, отриманих відповідно до договорів про фінансовий лізинг 00022192, 00022210, 00022298,00022191. Повернення автомобіля VW Golf Trendline FLEET, реєстраційний номер: НОМЕР_3 , не відбулось у зв`язку з фактичною відсутністю вказаного автомобіля у володінні відповідача, про що позивач обізнаний. Враховуючи, що наданими відповідачем документами підтверджується вибуття вказаного транспортного засобу з володіння відповідача внаслідок протиправних дій третіх осіб, доказів фактичної наявності автомобіля у відповідача до позовної заяви не додано, підстави для задоволення позовної вимоги ТОВ "Порше Лізінг Україна" про витребування транспортного засобу від ТОВ "Ертанз" відсутні;

- вимогу про повернення автомобіля, на яку посилається позивач, ТОВ "Ертанз" не отримувало, що визнається самим позивачем, та повертати автомобіль не відмовлялось. Як підтверджується доданими ТОВ "Ертанз" до відзиву документами, неповернення об`єкту лізингу сталось через фактичну втрату транспортного засобу внаслідок бойових дій на території м. Маріуполь, тобто на обставин, які унеможливлюють виконання зобов`язання з незалежних від відповідача причин;

- позивач був обізнаний з фактом втрати відповідачем транспортного засобу та, відповідно, неможливістю його передання. Крім того, у позивача відсутні підстави використовувати розмір лізингових платежів за січень 2023 року, як бази для будь-яких нарахувань, враховуючи, що договір припинив свою дію 20.05.2022, отже у відповідача взагалі були відсутні обов`язки зі сплати лізингових платежів у січні 2023 року. У зв`язку із вказаним, нарахування неустойки за невиконання обов`язку щодо повернення транспортного засобу здійснено без наявності законних підстав для цього, а тому, позовні вимоги про її стягнення задоволенню не підлягають.

У підготовче засідання 16.05.2023 з`явився представник відповідача, представник позивача у вказане засідання не з`явився, при цьому судом була врахована заява останнього про розгляд справи у підготовчому провадженні без участі його представника, яка була задоволена судом.

Так, судом було здійснено відстеження поштового відправлення на адресу позивача, в якому містився відзив на позовну заяву через офіційний сайт Акціонерного товариства "Укрпошта" (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html) за трек-номером 269 та з`ясовано, що відзив на позовну заяву позивач отримав - 15.05.2023.

З огляду на викладене, судом було відзначено, що строк на подання відповіді на відзив на позовну заяву не закінчився.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 16.05.2023 підготовче засідання було відкладено на 14.06.2023.

Від позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшла заява (вх. суду №24204/23 від 17.05.2023), в якій він просить суд забезпечити проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції поза приміщенням суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи відеоконференцзв`язку EasyCon.

За відомостями Відділу інформаційно-технічного забезпечення суду у Господарському суді Дніпропетровської області була наявна технічна можливість для проведення судового засідання 14.06.2023 в режимі відеоконференції з використанням системи "EаsyCon".

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 18.05.2023 заяву позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (з використанням системи "EаsyCon") було задоволено судом.

Від позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшла уточнена позовна заява (вх. суду № 26488/23 від 31.05.2023), в якій він просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ертанз" на свою користь заборгованість за договором про фінансовий лізинг № 00022789 від 18.02.2021 у загальному розмірі 260 138 грн. 57 коп., яка складається з наступних сум:

- 125 080 грн. 87 коп. - плата за неоплачені лізингові платежі;

- 92 356 грн. 14 коп. - плата за фактичне користування об`єктом лізингу за період з 18.06.2023 по 28.09.2023, розрахована на підставі пункту 6.18. договору;

- 14 172 грн. 56 коп. - пеня;

- 24 277 грн. 22 коп. - інфляційні втрати;

- 4 251 грн. 78 коп. - 3% річних.

Також, позивач просить суд зазначити в рішенні про нарахування 3% річних на розмір заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Ертанз" до моменту повного виконання рішення суду на підставі частини 10 статті 238 Господарського кодексу України.

Від позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшла заява (вх. суду №20807/23 від 14.06.2023), в якій він просив суд відкласти розгляд справи, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я представника позивача, який бере участь у розгляді справи.

У підготовче засідання 14.06.2023 з`явився представник відповідача, представник позивача у вказане засідання не з`явився, при цьому судом, враховано наявність клопотання позивача про відкладення розгляду справи, яке було задоволено судом.

Враховуючи, що встановлений Господарським процесуальним кодексом шістдесятиденний строк проведення підготовчого провадження закінчувався 19.06.2023, з метою надання можливості сторонам скористатися процесуальними правами, визначеними статтями 42 та 46 Господарського процесуального кодексу України (зокрема, подання до доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень), та з метою дотримання принципів господарського судочинства, а саме: рівності усіх учасників перед законом і судом та змагальності, а також для належної підготовки справи для розгляду по суті, суд вважав за необхідне продовжити строк проведення підготовчого провадження на 30 днів.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 14.06.2023 строк проведення підготовчого провадження було продовжено на 30 днів, а саме: по 19.07.2023 включно; підготовче засідання було відкладено до 27.06.2023.

Від відповідача надійшов відзив на уточнену позовну заяву (вх. суду № 31329/23 від 27.06.2023), в якому він просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на таке:

- щодо стягнення заборгованості зі сплати лізингових платежів, то позивач в своїй позовній заяві посилається на невиконання відповідачем своїх обов`язків щодо сплати щомісячних лізингових платежів за лютий 2022 року - червень 2022 року. В обґрунтування своїх вимог, позивач посилається на те, що представник відповідача повідомлений про розірвання договору № 00022789 від 18.02.2021 - 05.06.2022 (пункт 2.22. позовної заяви). Між тим, як зазначалось у відзиві на позовну заяву в первісній редакції, датою ознайомлення відповідача з повідомленням позивача від 29.04.2022 про розірвання договору про фінансовий лізинг № 00022789 є 05.05.2022. Саме в цю дату директор ТОВ "Ертанз" ознайомився з повідомленим позивача та поставив на ньому підпис про отримання. Вказане також підтверджується заявою свідка ОСОБА_2 ;

- в пункті 2.23. позивач посилається на те, що відповідно до пункту 12.7. Загальних комерційних умов фінансового лізингу договір вважається розірваним через 6 робочих днів з дня, наступного за днем надсилання повідомлення про розірвання. В пункті 2.23. позовної заяви, позивач робить висновок, що договір було розірвано з 13.06.2022. В той же час, оскільки відповідач ознайомився з повідомленням 05.05.2022, датою розірвання договору про фінансовий лізинг № 00022789 від 18.02.2021 є 13.05.2022;

- згідно з Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування) до договору про фінансовий лізинг № 00022789 від 18.02.2021, датою здійснення платежу за травень 2022 року є 15.05.2022, за червень 2022 року - 15.06.2022. Таким чином, дію договору було припинено до настання дати здійснення цих платежів. Отже відповідач не був зобов`язаний здійснювати оплату лізингових платежів за травень та червень 2022 року, у зв`язку з відсутністю правової підстави для їх оплати договору, яким передбачено здійснення таких платежів. Наведене підтверджується правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 09.07.2018 у справі № 911/2449/17 за позовом ТОВ "Порше Лізинг Україна" до ПП "Білмед", якою було залишено без задоволення касаційну скаргу ТОВ "Порше Лізинг Україна" на постанову Київського апеляційного господарського суду про відмову в стягнення лізингових платежів, строк оплати яких настав після дати розірвання договору про фінансовий лізинг;

- щодо нарахування штрафних санкцій, то відповідно до пункту 17.1. сторона, яка зазнала впливу форс-мажорних обставин звільняється від відповідальності перед іншою стороною за невиконання або відстрочення виконання своїх зобов`язань за цим контрактом;

- 26.02.2022 ТОВ "Ертанз" листом № 0226/01 повідомило позивача про настання форс-мажорних обставин - військову агресію Російської Федерації, внаслідок чого товариство не має можливості виконувати зобов`язання за договорами про фінансовий лізинг №00022789,00022192, 00022210, 00022298, 00022191. Позивач посилається на те, що він не отримував лист відповідача від 26.02.2022, вих. № 0226/01, про настання форс-мажорних обставин. При цьому, позивач не заперечує отримання листа відповідача від 13.04.2022, №0413/01 (пункт 2.17. уточненої позовної заяви). Між тим, обидва вказаних листа були направлені відповідачем на одну й ту ж саму адресу електронної пошти позивача: . Більш того, 02.03.2022 позивачем з вказаної адреси була направлена відповідь відповідачу, в якій позивач зазначив про можливість відтермінування оплат за рахунками до 31.03.2022 та запропонував стежити за новинами на його сайті, роздруківка листів електронної пошти додається. Таким чином, відповідач належним чином, відповідно до пункту 8.1., пункту 17,1, Загальних комерційних умов фінансового лізингу повідомив позивача про настання форс-мажорних обставин. Отже, у позивача відсутні правові підстави для нарахування штрафних санкції;

- щодо вимоги про стягнення плати за користування об`єктом лізингу, то в своїй позовній заяві ТОВ "Порше Лізинг Україна" заявляє вимогу про стягнення з ТОВ "Ертанз" плати за користування об`єктом лізингу після розірвання договору. В обґрунтування вказаної позовної вимоги позивач посилається на те, що відповідач після розірвання договору не повернув автомобіль, який був предметом лізингу та продовжував ним користуватись;

- якщо позивач стверджує, що відповідач фактично продовжував користуватись об`єктом лізингу, після розірвання договору фінансового лізингу, він повинен надати докази, які підтверджують факт такого користування;

- до позовної заяви не додано жодного доказу, якій підтверджував би факт використання ТОВ "Ертанз" автомобіля після розірвання договору. При цьому, в пункті 3.12. позовної заяви позивач посилається на те, відповідач не повідомив позивача щодо знищення/вилучення транспортного засобу що є об`єктом лізингу. Проте, вказане не відповідає дійсності, так як 13.04.2022 ТОВ "Ертанз" листом № 0413/01 повідомило ТОВ "Порше Лізінг Україна" про неможливість подальшого виконання за договорами про фінансовий лізинг № 00022789, 00022192, 00022210, 00022298, 00022191 та запропонувало розглянути питання про повернення транспортних засобів. При цьому, у вказаному листі було зазначено про те, що транспортний засіб VW Golf Trendline FLEET НОМЕР_5 з 24.02.2022 знаходився в м. Маріуполь та інформація про його стан відсутня Лист ТОВ "Ертанз" від 13.04.2022 № 0413/01 був доданий відповідачем до матеріалів разом з відзивом на позовну заяву (в первісній редакції). Позивач, в свою чергу, листом від 29.04.2022 повідомив відповідача про розірвання договорів лізингу, в тому числі договору № 00022789, при цьому, як на підставу розірвання, послався саме на лист відповідача від 29.04.2022. У пункті 2.17. позивач позовної заяви також визнає отримання листа ТОВ "Ертанз" від 13.04.2022 № 0413/01. Таким чином, твердження позивача про те, що він не був повідомлений про втрату автомобіля, який є предметом лізингу по договору № 00022789, є завідомо неправдивими і спростовується матеріалами справи;

- у пункті 3.13. позивач вказує, що нарахування плати за користування об`єктом лізингу здійснено по дату звернення відповідача до правоохоронних органів - 28.09.2022. При цьому, в мотивувальній частині постанови слідчого СВ Криворізького РУП ГУНП у Дніпропетровській області капітана поліції А. Кривкіної від 07.10.2022 , яка була винесена за результатами розгляду звернення відповідача від 28.09.2022, вказано: "в період часу з 24.02.2022 по теперішній час, невстановленими військовими (одягненими у військову форму з ознаками на формі елементів армії РФ), підрозділів Збройних Сил та інших військових формувань Російської Федерації відносно ТОВ "Ертанз" були застосовані засоби ведення війни, заборонені міжнародним правом та умисно порушені закони та звичаї ведення війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, що виразилося у знищенні матеріалів та обладнання, належних ТОВ "Ертанз", яке використовувалось відповідно до умов договорів підряду для виконання робіт в ПРАТ "МК "Азовсталь" та ПАТ "ММК ім. Ілліча", розташованих на території м.Маріуполь Донецької області". Отже, вказана постанова підтверджує, що фактично втрата майна відповідача, в тому числі спірного автомобіля, відбулась 24.02.2022, а не 28,09.2022, як вказує позивач. За таких обставин, у позивача відсутні фактичні та правові підстави для нарахування фактичне користування об`єктом лізингу після розірвання договору, так як такого користування не відбувалось, що підтверджується доказами, доданими до матеріалів справи;

- в обґрунтування своїх вимог про стягнення плати за користування об`єктом лізингу після розірвання договору позивач також посилається на постанови Верховного Суду від 26.04.2018 у справі № 911/3483/16, від 03.07.2018 у справі № 904/6270/16, від 11.04.2019 у справі № 924/590/18, від 13.05.2019 у справі № 924/569/18. Проте, відповідно до змісту вказаних позивачем постанов Верховного Суду, відповідачі по цим справам після розірвання договорів фінансового лізингу фактично продовжували користуватись автомобілями, отриманими відповідно до цих договорів, і ці автомобілі на момент розгляду справ були вилучені у відповідачів державною виконавчою службою, тобто фактичне користування відповідачами автомобілями було підтверджено матеріалами справ. Проте, у справі № 904/1921/23 факт користування автомобілем, отриманим відповідно до договору фінансового лізингу, після розірвання цього договору не доведено, навпаки, відповідно до доказів, доданих до матеріалів справи, спірний автомобіль вибув з володіння відповідача внаслідок неправомірних дій третіх осіб ще до розірвання договору фінансового лізингу. Отже, у наведених позивачем постановах обставини справ не с тотожними обставинам справи № 904/1921/23, а тому посилання позивача на ці справи не заслуговує на увагу;

- щодо зміни підстав та предмету позову, то в первісній редакції позовної заяви ТОВ "Порше Лізінг Україна" просило суд стягнути з ТОВ "Ертанз" заборгованість по сплаті за неоплачені лізингові платежі, передбачених договором фінансового лізингу за договірне користування майном, в той час як в уточненій позовній заяві позивач просить стягнути плату за користування об`єктом лізингу після розірвання договору, посилаючись на право особи, якій не повернуто річ після розірвання договору, вимагати від особи, яка безпідставно користується цією річчю, відшкодування плати за весь час користування цією річчю, що є способом захисту майнових прав власника. Таким чином, позивач здійснив одночасно зміну, як предмету позову - майнової вимоги, так і підстави позову - фактичних обставин, якими він обґрунтовує свою вимогу. За таких обставин, уточнена позовна заява ТОВ "Порше Лізінг Україна" в частині вимоги про стягнення плати за користування об`єктом лізингу після розірвання договору підлягає залишенню без розгляду;

- під час розгляду даної справи позивачем неодноразово вчинялися дії, які свідчать про його недобросовісність, а саме:1) позивач в позовній заяві в первісній редакції стверджував, що договір про фінансовий лізинг розірвано з 25.01.2023 та заявляв вимоги про стягнення лізингових платежів у сумі 371 487 грн. 869 коп. Після подання відповідачем відзиву на позов, позивач визнав, що договір було розірвано раніше та за його власним повідомленням від 29.04.2022, внаслідок чого розмір заборгованості по сплаті лізингових платежів було зменшено до 125 080 грн. 87 коп. Копію цього повідомлення позивач надав до суду разом з уточненою позовною заявою, отже воно було у нього в наявності, але позивач приховував його від суду для штучного збільшення нарахувань заборгованості у три рази; 2) в уточненій позовній заяві позивач стверджує, що з повідомленням про розірвання договору від 29.04.2022 відповідач ознайомився 05.06.2022, в той час, як насправді датою ознайомлення є 05.05.2022, тобто позивач знов намагається штучно збільшити період нарахувань для безпідставного збільшення розміру нарахувань; 3) у позовній заяві в первісній редакції позивачем заявлялись вимоги про витребування у відповідача автомобіля та стягнення штрафу за невиконання обов`язку щодо повернення майна у розмірі 89 706 грн. 42 коп. В уточненій позовній заяві позивач заявляє вимогу про стягнення плати за фактичне користування об`єктом лізингу після розірвання договору у сумі 92 356 грн. 14 коп. При цьому, позивач стверджує, що не був повідомлений про втрату автомобіля, хоча відповідач повідомив його про це листом від 13.04.2022, факт отримання якого підтверджується тим, що позивач сам послався на нього в своєму повідомлені про розірвання договору від 29.04.2022. Також, відповідач надав позивачу разом з відзивом на позовну заяву копію постанови слідчого СВ Криворізького РУП ГУНП у Дніпропетровській області капітана поліції А. Кривкіної від 07.10.2022, в якій зазначено про втрату майна ТОВ "Ертанз" в лютому 2022 року. Тобто, достовірно знаючи про те, що спірний автомобіль втрачено відповідачем в лютому 2022 року внаслідок військової агресії Російської Федерації, позивач все одно безпідставно намагається стягнути з відповідача нарахування за нібито фактичне використання автомобіля; 4) позивач здійснює нарахування штрафних санкцій, стверджуючи, що не отримував повідомлення ТОВ "Ертанз" про настання форс-мажорних обставин від 26.02.2022, проте це повідомлення було направлено на ту ж саме адресу електронної пошти, що і лист про неможливість виконання обов`язків та втрату автомобіля від 13.04.2022, факт отримання якого позивач визнає, більш того позивач надав відповідь на вказане повідомлення. Наведене свідчить про недобросовісність позивача та намагання ТОВ "Порше Лізінг Україна" безпідставно збагатитись за рахунок ТОВ"Ертанз". При цьому, ТОВ "Ертанз" знаходиться у вкрай скрутному становищі, так як єдиним місцем виконання робіт підприємством були промислові майданчики ПАТ "ММК ім. Ілліча" та ПРАТ "МК "Азовсталь" в м. Маріуполь і після початку бойових дій все майно товариства, яке там перебувало, на суму 8 718 151 грн. 16 коп., що складає 93,7% від всього майна товариства, було втрачено. Також, втрата майна та неможливість виконання робіт потягло за собою виникнення заборгованості по заробітній платі, податкам, обов`язковим платежам до бюджету, а також перед контрагентами.

У підготовче засідання 27.06.2023 з`явились представники позивача та відповідача.

У вказаному засіданні судом було відзначено, що матеріали справи не містять відповіді на відзив на позовну заяву.

Враховуючи вказане, у підготовчому засіданні 27.06.2023 судом протокольно було оголошено перерву до 11.07.2023.

Від позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (вх. суду № 33549/23 від 07.07.2023), в якій він просить суд задовольнити позовні вимоги, з урахуванням їх уточнення, у повному обсязі, посилаючись на таке:

- щодо розірвання договору, то відповідно до пункту 12.7 Загальних умов лізингоодержувач вважається повідомленим про одностороннє припинення/відмову лізингодавця від контракту, якщо минуло 6 робочих днів з дня, наступного за днем надсилання лізингодавцем відповідного повідомлення лізингоодержувачу про припинення/відмову від такого контракту на адресу лізингоодержувача, зазначену у договорі фінансового лізингу та контракт вважається припиненим після спливу зазначеного вище строку. Зважаючи, що повідомлення відповідач отримав 05.06.2022, то договір лізингу на підставі пункту 12.7 Загальних умов, достроково припинив свою дію 13.06.2023. Таким чином, твердження відповідача про те, що датою розірвання договору є 13.05.2022, а дію договору було припинено до дати настання чергових платежів не відповідає дійсності; Так як договір припинив свою дію 13.06.2023 - відповідач був зобов`язаний здійснювати оплату лізингових платежів за травень та червень 2022 року;

- станом на день подання відповіді відповідачем відповідного підтвердження компетентного органу про факт настання та період дії відповідної форс-мажорної обставини не надано;

- щодо вимоги про стягнення плати за користування об`єктом лізингу, то позивач вважає, що заперечення відповідача щодо ненадання позивачем доказів користування об`єктом лізингу відповідачем після розірвання договору є такими, що не заслуговують на увагу суду, з огляду на те, що саме на відповідача покладено обов`язок доказування тих обставин, на які він посилається;

- положення чинного законодавства чітко передбачають, що усі ризики випадкового знищення, втрати або випадкового пошкодження об`єкта фінансового лізингу покладаються на лізингоодержувача (стаття 809 Цивільного кодексу України та стаття 22 Закону України "Про фінансовий лізинг"), а тому заперечення відповідача щодо "некористування" об`єктом лізингу є такими, що не заслуговують на увагу. Так, відповідно до частини 1 статті 22 Закону України "Про фінансовий лізинг" з моменту передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу ризик випадкового знищення, втрати або випадкового пошкодження об`єкта фінансового лізингу переходить до лізингоодержувача - позивач передав відповідачу об`єкт лізингу за відповідним актом (копія подавалася разом із позовною заявою), відповідач же доказу повернення об`єкту лізингу позивачу не надав, а тому він продовжує нести відповідні ризики із моменту отримання об`єкту лізингу;

- позивач, свої зобов`язання із передачі об`єкту лізингу виконав. Питання щодо неможливості використання об`єкту лізингу до предмету доказування не відноситься, з огляду на те, що усі ризики перейшли до відповідача;

- позивач не погоджується із запереченням відповідача щодо того, що постанова слідчого від 07.10.2022 підтверджує, що фактично втрата об`єкту лізингу відбулася 24.02.2022, з огляду на те, що постанова слідчого про визнання юридичної особи потерпілим у кримінальним провадженням є документом який встановлює лише один юридичний факт - факт визнання особи потерпілою. Посилання ж відповідача на те, що у мотивувальній частині вказаної постанови нібито визнано відповідну обставину дійсності не відповідає. У постанові відображено те, що було написано у заяві директора відповідача, а не встановлено будь-який факт;

- щодо зміни підстав та предмету позову, то не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву (вх. суду № 34302/23 від 11.07.2023), в яких він просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на таке:

- щодо розірвання договору та здійснення лізингових платежів, то оскільки договір був розірваний до настання дати платежу, передбаченої договором, на момент настання цієї дати підстава для здійснення платежу була відсутня. Таким чином, позивач не має права вимагати здійснення платежів, строк виконання яких на момент розірвання договору ще не настав. Наведене також підтверджується позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 09.07.2018 у справі № 911/2449/17. Отже, позовні вимоги щодо стягнення лізингових платежів за травень та червень 2022 року є безпідставними. При цьому, з невідомих підстав позивачем в позовній заяві в червні здійснено розрахунок розміру лізингового платежу за один день та нарахування за кожен день окремо, що прямо суперечить умовам договору, яким передбачено здійснення платежу один раз на місяць у визначеній сумі. Ніякого поденного розрахунку лізингових платежів та сплати їх за частину місяця умовами договору не передбачено, отже позивач діє з порушенням умов договору, що суперечить вимогам статті 525 Цивільного кодексу України щодо заборони односторонньої зміни умов зобов`язання;

- щодо нарахування штрафних санкцій та посилання на форс-мажор, то доводи позивача про необхідність обов`язкового надання підтвердження компетентного органу не заслуговує на увагу, так як доведення факту обставин непереборної сили може здійснюватися будь-якими доказами, а не виключно сертифікатом Торгово-промислової палати, який є лише одним з доказів наявності непереборної сили. Отже, матеріалами справи підтверджується наявність обставин непереборної сили - військової агресія Російської Федерації та їх безпосередній вплив на виконання відповідачем своїх обов`язків по договору про фінансовий лізинг № 00022789, яке полягало в знищені майна товариства, в тому числі спірного транспортного засобу;

- твердження позивача про те, що військові дії відносяться до категорії комерційного ризику підприємницької діяльності не можуть бути взяті до уваги, так як відповідно до пункту 17.2. Загальних комерційних умов фінансового лізингу, складених самим позивачем, війни вказані, як обставини форс-мажору. Очевидно, що військові дії аж ніяк не можуть вважатись звичайною складовою підприємницької діяльності;

- щодо стягнення плати за фактичне користування об`єктом лізингу, то заявляючи вимогу про стягнення з відповідача плати за фактичне користування автомобілем, позивач повинен довести, що вказаний автомобіль дійсно перебував у фактичному користуванні відповідача. Жодного доказу наявності такої обставини позивачем не надано, що свідчить про безпідставність його позовних вимог. При цьому, відповідачем були надані докази, які підтверджують, що спірний транспортний засіб вибув з володіння відповідача внаслідок неправомірних дій третіх осіб - військової агресії Російської Федерації. Отже, позивачем не доведено належними доказами фактичне користування відповідачем спірним автомобілем після розірвання договору, в той же час надані відповідачем докази підтверджують втрату автомобіля внаслідок протиправних дій третіх осіб. Таким чином, вимоги позивач про стягнення плати за фактичне користування майном задоволенню не підлягають, так як відсутнє фактичне користування майном, на яке позивач посилається, як на підставу своїх позовних вимог;

- щодо зміни предмету та підстав позову, то в уточненій позовній заяві ТОВ "Порше Лізінг Україна" заявляє позовну вимогу про стягнення плати за фактичне користування об`єктом лізингу. Підставою вказаної позовної вимоги зазначено фактичне використання транспортного засобу без належної правової підстави. Отже, позивачем здійснено одночасну зміну, як предмету, так і підстав позову, що з урахуванням вимог частини 3 статті 46 Господарського процесуального кодексу України є недопустимим;

- щодо недобросовісної поведінки позивача, то позивач стверджує, що вказані у відзиві на уточнену позовну заяву випадки його недобросовісної поведінки не заслуговують на увагу та не відносяться до предмету доказування у цій справі з огляду на надуманість висновків таких заперечень та їх необґрунтованість. При цьому, позивач не заперечує фактів, вказаних відповідачем, та які підтверджують, що позивач неодноразово намагався ввести суд в оману щодо фактичних обставин справи. Отже, своїми діями позивач намагався домогтися винесення завідомо незаконного рішення.

У підготовче засідання 11.07.2023 з`явився представник відповідача, представник позивача у вказане засідання не з`явився, при цьому, про день, час та місце підготовчого засідання був повідомлений належним чином, оскільки представник позивача приймав участь у попередньому судовому засіданні, що відображено у протоколі судового засідання від 27.06.2023 (а.с. 182).

У вказаному засіданні судом було відзначено, що матеріали справи містять всі заяви по суті справи, крім того, представник відповідача підтвердив доцільність закриття підготовчого провадження.

У підготовчому засіданні 11.07.2023 судом, відповідно до вимог статті 182 Господарського процесуального кодексу України, були здійснені всі дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 11.07.2023 підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні 25.07.2023.

У судове засідання 25.07.2023 з`явилися представники позивача та відповідача.

У судовому засідання 25.07.2023 представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

У судовому засідання 25.07.2023 представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні 25.07.2023 протокольно оголошувалась перерва до 07.08.2023.

У судове засідання 07.08.2023 з`явилися представники позивача та відповідача.

Судом враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

У судовому засіданні 07.08.2023 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, 18.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (далі - лізингодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ертанз" (далі - лізингоодержувач, відповідач) укладено договір про фінансовий лізинг №00022789 (далі - договір, а.с.19-31).

Відповідно до пункту 12.3. Загальних умов контракт набирає чинності з моменту підписання сторонами та скріплення печатками (за наявності) договору фінансового лізингу та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Судом встановлено, що у вказаному договорі сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, встановлених законом для даного виду договорів, договір підписаний уповноваженими представниками сторін, їх підписи скріплено печатками підприємств, отже, з урахуванням презумпції правомірності правочину, такий договір є правомірним, укладеним та таким, що породжує у сторін права та обов`язки щодо його виконання.

Доказів визнання недійсним, зміни або розірвання вказаного договору сторонами суду не надано.

Відповідно до погоджених сторонами умов договору об`єктом лізингу є транспортний засіб - автомобіль марки VW Golf Trendline FLEET 1.4 TSI, шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , реєстраційний номер: НОМЕР_3 ; вартість об`єкта лізингу - 597 695 грн. 00 коп., авансовий платіж - 89 654 грн. 25; обсяг фінансування - 508 040 грн. 75 коп.; кількість лізингових платежів - 24; строк лізингу - 24 місяці; розмір лізингового платежу - 28 213 грн. 73 коп. зі строком оплати відповідно до Графіка; процентна ставка - 15%.

Відповідно до умов договору проценти, комісії, інші платежі підлягають сплаті відповідно до Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, рахунків для лізингових платежів/Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування), які є невід`ємними частинами цього договору про фінансовий лізинг.

Сторони погодили, що підписанням цього договору (який є індивідуальною частиною договору про надання фінансових послуг в розумінні статті 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг"), лізингоодержувач приєднується до Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (які є публічною частиною договору), які застосовуються до Договорів про фінансовий лізинг з юридичними особами/фізичними особами- підприємцями з визначенням зобов`язань в гривні та розміщені на офіційному вебсайті Лізингодавця за адресою https://www.porschefinance (далі - Загальні умови).

Сторонами погоджено та підписано додаток до договору - Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування) (а.с.32-33).

У преамбулі Загальних умов зазначається, що ці Загальні умови (надалі разом із договором про фінансовий лізинг спільно іменуються як контракт), а також Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування) як додаток до контракту, що є невід`ємною його частиною, та інші додатки, що є невід`ємними його частинами, являють собою угодою між сторонами щодо придбання об`єкта лізингу ТОВ "Порше Лізинг Україна" та його передання лізингоодержувачу згідно з положеннями Закону України "Про фінансовий лізинг", іншими чинними положеннями українського законодавства.

Відповідно до пункту 3.2. Загальних умов, "Порше Лізинг Україна" придбаває об`єкт лізингу (отримує право власності на об`єкт лізингу) та передає лізингоодержувачу об`єкт лізингу на умовах фінансового лізингу згідно з положеннями застосованого українського законодавства та цього контракту.

На виконання умов договору та Загальних умов "Порше Лізинг Україна", на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № від 17.02.2021, укладеного з ТОВ "Атлант-М Лемпсе", придбано та зареєстровано транспортний засіб - новий автомобіль VW Golf Trendline FLEET 1.4 TSI, шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , реєстраційний номер: НОМЕР_3 (а.с.34-37).

Як убачається з матеріалів справи, 23.02.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Ертанз" (лізингоодержувач) об`єкт лізингу - автомобіль VW Golf Trendline FLEET 1.4 TSI, шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , реєстраційний номер: НОМЕР_3 , про що сторонами був складений Акт прийому-передачі від 23.02.2021 до договору про фінансовий лізинг № 00022789 від 18.02.2021).

Відповідно до пункту 4.1 Загальних умов передбачено, що лізингодавець зберігатиме за собою право власності на об`єкт лізингу, в той час як лізингоодержувач матиме право на експлуатацію об`єкта лізингу впродовж усього строку дії контракту (окрім випадків, коли лізингодавець матиме право припинити цей контракт/відмовитися від контракту та вимагати повернення об`єкта лізингу, як зазначено в цьому контракті).

Пунктом 6.1 Загальних умов передбачено, що для володіння та користування об`єктом лізингу лізингоодержувач щомісяця здійснюватиме на користь лізингодавця лізингові платежі відповідно до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування), що являє собою невід`ємну частину цього контракту, та інших положень контракту.

Лізингові платежі перераховуються лізингоодержувачем на рахунок, зазначений ТОВ "Порше Лізинг Україна" у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування) не пізніше дати, вказаної у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування). Лізингові платежі не підлягають поверненню лізингоодержувачу, за винятком випадків, визначених контрактом (пункт 6.5 Загальних умов).

Згідно з пунктом 8.3.2. Загальних умов якщо лізингоодержувач повністю або частково не здійснить оплату 1 (одного) лізингового платежу, при цьому, якщо прострочення лізингового платежу триває більш, ніж 60 днів (відповідно до Закону України "Про фінансовий лізинг"), ТОВ "Порше Лізинг Україна" має право припинити контракт/відмовитися від контракту та контракт буде вважатись припиненим у строк, передбачений пунктом 12.13. цього контракту і витребувати об`єкт лізингу від лізингоодержувача, в тому числі у примусовому порядку згідно з виконавчим написом нотаріуса.

Пунктом 12.6.1. Загальних умов передбачено, що лізингодавець має право в односторонньому порядку припинити цей контракт/відмовитися від контракту, та також, серед іншого, право на повернення об`єкта лізингу, зокрема, якщо лізингоодержувач не сплатив 1 (один) наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково і строк виконання зобов`язання зі сплати перевищує 60 (тридцять) календарних днів.

У зв`язку з порушенням відповідачем умов договору щодо сплати лізингових платежів (починаючи з лютого 2022 року) позивач звернувся до відповідача з Повідомленням про розірвання договорів про фінансовий лізинг № 00022789, 00022192, 00022210, 00022298, 00022191 від 29.04.2022, в якому зазначив, що відповідно до пункту 12.06.10 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, за виняткових обставин, які, на думку лізингодавця, ставлять під загрозу або затримують виконання договірних зобов`язань, або за яких лізингоодержувач неспроможний виконати свої зобов`язання за контрактом, лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір та вимагати повернення об`єкту лізингу; повідомив про розірвання договорів та вимагав повернути об`єкти лізингу на користь лізингодавця впродовж 10-ти робочих днів з дня отримання цього повідомлення лізингоодержувачем та сплатити наявну прострочену заборгованість (а.с.95).

Як убачається з вказаного листа, а також додатково підтверджується заявою свідка ОСОБА_2 - директора ТОВ "Ертанз" (особи, яка нарочно отримала вказане Повідомлення про розірвання договорів про фінансовий лізинг №00022789, 00022192, 00022210, 00022298, 00022191 від 29.04.2022), датою отримання вказаного Повідомлення відповідачем є 05.05.2022.

Як зазначає позивач, відповідач заборгованість зі сплати лізингових платежів не погасив, об`єкт лізингу не повернув.

Отже, позивач, звертаючись з цим позовом до суду, зазначає, що за відповідачем обліковується заборгованість зі сплати лізингових платежів за період з 16.02.2022 по 13.06.2022 в розмірі 125 080 грн. 87 коп. - плата за неоплачені лізингові платежі. Крім того, у зв`язку з неповерненням об`єкта лізингу позивач розрахував та заявив до стягнення плату за фактичне користування об`єктом лізингу за період з 18.06.2023 по 28.09.2023, розраховану на підставі пункту 6.18. договору та яка складає 92 356 грн. 14 коп. Крім того, за прострочення виконання зобов`язання щодо сплати лізингових платежів на підставі пункту 8.2.1. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 16.02.2022 по 26.05.2023 у сумі 14 172 грн. 56 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період прострочення сплати лізингових платежів з березня 2022 року по квітень 2023 року у сумі 24 277 грн. 22 коп., а також 3% річних за період прострочення сплати лізингових платежів з 16.02.2022 по 26.05.2023 у сумі 4 251 грн. 78 коп.

Відповідач наявність вказаної вище заборгованості не визнає. Вказане є і причиною спору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із статтею 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Статтею 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" № 723/97-ВР (в редакції, чинній станом на дату укладення договору) передбачено, що фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про фінансовий лізинг" № 723/97-ВР передбачено, що відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 21 Закону України "Про фінансовий лізинг" №1201-ІХ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно сплачувати передбачені договором фінансового лізингу лізингові та інші платежі.

Лізингові платежі, належні до сплати за договором фінансового лізингу, здійснюються в порядку, встановленому договором фінансового лізингу (частина 1 статті 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" № 1201-ІХ ).

Обов`язок своєчасної сплати лізингових платежів лізингоодержувачем передбачено також умовами укладеного договору.

Так, відповідно до пункту 6.5. Загальних умов лізингові платежі перераховуються лізингоодержувачем на рахунок, визначений ТОВ "Порше Лізинг Україна" у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування) не пізніше дати, вказаної у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування) строком сплати кожного чергового лізингового платежу є 15 число відповідного місяця (а.с.32-33).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що починаючи з 15.02.2022 відповідач припинив сплату лізингових платежів, а також листом вих. № 0413/01 від 13.04.2022 повідомив позивача, зокрема, про відсутність джерел доходів для сплати лізингових платежів за договорами, зокрема і по договору про фінансовий лізинг № 00022789, а також про те, що транспортний засіб Volkswagen Golf НОМЕР_5 з 24.02.2022 знаходився у місті Маріуполь та інформація про його стан відсутня (а.с.94).

Позивач факт отримання вказаного листа підтвердив у пункті 2.17 уточненої позовної заяви (а.с.143 на звороті).

У зв`язку з порушенням відповідачем умов договору щодо сплати лізингових платежів (починаючи з лютого 2022 року), а також враховуючи повідомлену відповідачем у листі №0413/01 від 13.04.2022 інформацію щодо неможливості сплати лізингових платежів, позивач звернувся до відповідача із Повідомленням про розірвання договорів про фінансовий лізинг № 00022789, 00022192, 00022210, 00022298, 00022191 від 29.04.2022, в якому зазначив, що відповідно до пункту 12.06.10 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, за виняткових обставин, які, на думку лізингодавця, ставлять під загрозу або затримують виконання договірних зобов`язань, або за яких лізингоодержувач неспроможний виконати свої зобов`язання за контрактом, лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір та вимагати повернення об`єкту лізингу; повідомив про розірвання договорів та вимагав повернути об`єкти лізингу на користь лізингодавця впродовж 10-ти робочих днів з дня отримання цього повідомлення лізингоодержувачем та сплатити наявну прострочену заборгованість (а.с.95).

Як убачається з вказаного листа, а також додатково підтверджується заявою свідка ОСОБА_2 - директора ТОВ "Ертанз" (особи, яка нарочно отримала вказане Повідомлення про розірвання договорів про фінансовий лізинг №00022789, 00022192, 00022210, 00022298, 00022191 від 29.04.2022), датою отримання вказаного Повідомлення відповідачем є 05.05.2022.

Відповідно до пункту 12.7. Загальних умов лізингоодержувач вважається повідомленим про одностороннє припинення/відмову лізингодавця від контракту, якщо минуло 6 (шість) робочих днів з дня, наступного за днем надсилання лізингодавцем відповідного повідомлення лізингоодержувачу про припинення/відмову від такого контракту на адресу лізингоодержувача, зазначену у договорі фінансового лізингу та контракт вважається припиненим після спливу зазначеного вище строку.

Пунктом 12.13. Загальних умов встановлено, що у випадках, передбачених пунктами 12.6 та 12.12, контракт вважається припиненим на 7-й робочий день з дня надіслання письмового повідомлення стороною на адресу іншої сторони.

Оскільки повідомлення про відмову від договору отримано позивачем 05.05.2022 (доказів направлення вказаного повідомлення матеріали справи не містять), то, відповідно, договір припинив свою дію 16.05.2022.

Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що позивачем безпідставно заявлено до стягнення заборгованість з лізингових платежів у період з 16.05.2022 по 13.06.2022.

Судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем з лізингових платежів підлягає розрахунку наступним чином:

- лізинговий платежів за лютий 2022 року - в сумі 28 213 грн. 17 коп.; строк оплати - 15.02.2022; платіж відповідачем не внесено;

- лізинговий платежів за березень 2022 року - в сумі 28 213 грн. 17 коп.; строк оплати - 15.03.2022; платіж відповідачем не внесено;

- лізинговий платежів за квітень 2022 року - в сумі 28 213 грн. 17 коп.; строк оплати - 15.04.2022; платіж відповідачем не внесено;

- лізинговий платежів за травень 2022 року (за період з 01.05.2022 по 15.05.2022, тобто за 15 днів) - в сумі 13 651 грн. 80 коп.; строк оплати, з урахуванням положень частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, відповідно до якої, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день, є 16.05.2022; платіж відповідачем не внесено.

Слід також зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказів на підтвердження своєчасної внесення лізингових платежів на загальну суму 98 292 грн. 99 коп. відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності прострочення, шляхом надання належних доказів, не спростував.

Отже, судом встановлено, що загальна заборгованість з лізингових платежів за період дії договору про фінансовий лізинг № 00022789 від 18.02.2021 складає 98 292 грн. 99 коп.

Враховуючи вищевикладене, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з лізингових платежів в сумі 98 292 грн. 99 коп.

Щодо вимог про стягнення 92 356 грн. 14 коп. заборгованості за платежами за фактичне використання об`єкта лізингу після його розірвання, які позивач заявив на підставі пункту 6.18. Загальний умов, суд зазначає наступне.

По-перше, заперечення відповідача щодо одночасної зміни позивачем предмета та підстав позову розцінюються судом критично, оскільки підставою позову у даному випадку є факт користування об`єктом лізингу після закінчення договору, таким чином, в уточненій позовній заяві позивачем було змінено лише предмет спору, що є правом позивача, встановленим статтею 46 Господарського процесуального кодексу України.

За частиною 3 статті 615 Цивільного кодексу України внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Правовідносини в цій справі виникли за договором фінансового лізингу, до яких згідно з частинами 2 та 3 статі 806 Цивільного кодексу України застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених параграфом 6 глави 58 Цивільного кодексу України та законом.

Частиною 1 статті 785 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

За змістом наведених норм, договір є підставою виникнення права наймача (орендаря) користуватися орендованим майном упродовж строку дії договору зі сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору; а припинення договору є підставою виникнення обов`язку наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Користування майном за договором є правомірним, якщо воно відповідає умовам укладеного договору та положенням чинного законодавства, які регулюють такі правовідносини з урахуванням особливостей предмета найму та суб`єктів договірних правовідносин.

Відносини найму (оренди) у разі неправомірного користування майном можуть регулюватися умовами договору, що визначають наслідки неправомірного користування майном, та нормами законодавства, які застосовуються до осіб, які порушили зобов`язання у сфері орендних відносин.

Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 Цивільного кодексу України, статей 283, 284, 286 Господарського кодексу України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.

Після спливу строку дії договору невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що користування майном після припинення договору є таким, що здійснюється не відповідно до його умов, а неправомірно.

Правові наслідки порушення умов договору оренди майна визначені відповідними нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Невиконання наймачем передбаченого частиною першою статті 785 Цивільного кодексу України обов`язку щодо негайного повернення наймодавцеві речі (у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі) у разі припинення договору є порушенням умов договору, що породжує у наймодавця право на застосування до наймача відповідно до частини другої статті 785 Цивільного кодексу України такої форми майнової відповідальності як неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Як встановлено судом вище, строк договору припинився 16.05.2022 та відповідач мав повернути об`єкт лізингу не пізніше 19.05.2022, однак, станом на час розгляду справи в суді, матеріали справи не містять доказів повернення об`єкту лізингу.

Отже, з 16.05.2022 відповідач є таким, що прострочив повернення об`єкта лізингу.

Пунктом 2 частини 4 статті 21 Закону України "Про фінансовий лізинг" встановлено, що невиконання лізингоодержувачем обов`язку щодо повернення об`єкта фінансового лізингу відповідно до умов договору фінансового лізингу є підставою для нарахування неустойки, сплату якої лізингодавець має право вимагати від лізингоодержувача, у розмірі подвійної суми лізингового платежу, який необхідно було сплатити в останньому періоді, що передує періоду невиконання зазначеного обов`язку, в розрахунку за кожний день такого невиконання, за час невиконання, якщо інший розмір неустойки не визначений умовами договору фінансового лізингу.

Отже, з моменту розірвання договору фінансового лізингу з ініціативи лізингодавця в лізингоодержувача припиняється обов`язок сплачувати лізингові платежі, натомість виникає обов`язок негайно повернути об`єкт лізингу у відповідному стані.

Доказів у підтвердження повернення об`єкта лізингу лізингодавцю відповідач не надав.

У той же час, після припинення дії договору лізингу невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірні дії лізингоодержувача. Тому права та обов`язки лізингодавця та лізингоодержувача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням відповідно до умов договору та положень законодавства, які регламентують наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення предмета лізингу.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів (частина друга статті 218 Господарського кодексу України).

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Зазначене вище кореспондує спеціальним положенням Закону України "Про фінансовий лізинг", за якими лізингодавцю надано право відмовитися від договору лізингу у випадках, передбачених договором лізингу або законом, вимагати розірвання договору та повернення предмета лізингу в передбачених законом та договором випадках; вимагати від лізингоодержувача відшкодування збитків відповідно до закону та договору.

У той же час, позивач в уточненій позовній заяві зазначив, що у травні 2023 року позивачу стало відомо, що 28.09.2022 відповідач звернувся до Криворізького районного управлінням ГУНП в Дніпропетровські області із заявою про вчинення кримінального правопорушення щодо знищення та вилучення транспортних засобів у ТОВ "Ертанз", які знаходилися у місті Маріуполь. При цьому, пункт 12.6.9 Загальних умов передбачає обов`язок лізингоодержувача письмово повідомити Порше Лізинг Україна та страхову компанію впродовж 24 (двадцяти чотирьох) годин з моменту знищення чи втрати об`єкта лізингу. Однак, як зазначив позивач, відповідач не повідомив позивача щодо знищення/вилучення транспортного засобу що є об`єктом лізингу; інформації про повідомлення відповідачем страхову компанію про знищення/вилучення транспортного засобу у позивача теж відсутня. Отже, позивач зазначає, що, зважаючи на той факт, що відповідач не повернув об`єкт лізингу у встановлений позивачем строк, позивач має право на стягнення із відповідача плати за користування об`єктом лізингу на підставі пункту 6.18 Загальних умов, з 18.06.2022 по 28.09.2023 (дата звернення відповідача до правоохоронних органів), яка станом на 26.05.2021 становить 92 356 грн. 14 коп.

Вказана позиція позивача розцінюється судом критично, з огляду на таке.

Так, з Наказу відповідача № 0302/02 від 02.03.2021 вбачається, що:

- з 02.03.2021 легковий автомобіль Volkswagen Golf, державний номер НОМЕР_5 2020 року випуску було закріплено за майстром будівельних та монтажних робіт ОСОБА_1 ;

- закріплений автомобіль повинен використовуватись виключно в господарській діяльності підприємства, з оформленням подорожніх листів та звітності за використання паливно-мастильних матеріалів відповідно до затвердженого на підприємстві наказу №0331/01 від 31.03.2017 форми (а.с.96).

Крім того, відповідно до Акту закріплення (передачі) транспортного засобу від 02.03.2021 автомобіль Volkswagen Golf, державний номер НОМЕР_5 2020 року випуску закріплено за майстром будівельних та монтажних робіт ОСОБА_1 (а.с.97).

Відповідно до Наказу № 0214/07/01 від 14.02.2022 керівник будівельних майданчиків ОСОБА_1 вибув у відрядження на період з 14.02.2022 до моменту завершення робіт на об`єкті, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.98).

Також у матеріалах справи наявна заява свідка - ОСОБА_2 , який є директором ТОВ "Ертанз", в якій зазначено таке:

- "26.02.2022 від імені ТОВ "Ертанз" листом, вих. № 0226/01, я повідомив ТОВ "Порше Лізинг Україна" про настання форс-мажорних обставин - військову агресію Російської Федерації, внаслідок чого товариство не має можливості виконувати зобов`язання за договором про фінансовий лізинг № 00022798. 13.04.2022, у зв`язку з погіршенням фінансового стану підприємства через втрату в м. Маріуполь техніки, яка становила 93% від всієї техніки, наявної у товариства, я звернувся до ТОВ "Порше Лізинг Україна" з листом, вих. № 0413/01, в якому повідомив про неможливість виконувати умови укладених раніше договорів фінансового лізингу, у тому числі від 18.02.2021 № 00022789 та запропонував повернути автомобілі, отримані по вказаним договорам. Також у вказаному листі я повідомив ТОВ "Порше Лізинг Україна" про те, що транспортний засіб VW Golf, реєстраційний номер НОМЕР_3 знаходиться в м. Маріуполі і інформація про його стан відсутня. Листи від 26.02.2022, вих. № 0226/01, та від 13.04.2022, вих. № 0413/01, надсилались на адресу електронної пошти ТОВ "Порше Лізинг Україна": . 05.05.2022 я приїхав до офісу ТОВ "Порше Лізинг Україна" за адресою: м. Київ, проспект Павла Тичини, 1в, для обговорення питання щодо продажу автомобілів, отриманих ТОВ "Ертанз" за договорами фінансового лізингу, та використання отриманих від продажу коштів для погашення заборгованості по цим договором лізингу. Під час цієї розмови представниками ТОВ "Порше Лізинг Україна" мені було надано для ознайомлення лист від 29.04.2022 , в якому ТОВ "Порше Лізинг Україна" повідомляло ТОВ "Ертанз" про припинення договорів про фінансовий № 00022798, 00022192, 00022210, 00022298, 00022191 протягом 10 робочих днів з отримання цього повідомлення. Так як я мав з собою печатку товариства, я відразу розписався про отримання на наданому мені повідомлені та поставив печатку ТОВ "Ертанз". Ознайомлення з повідомленням ТОВ "Порше Лізинг Україна" від 29.04.2022 про розірвання договорів про фінансовий лізинг №00022798, 00022192, 00022210, 00022298, 00022191 відбулось 05.05.2022, і саме цю дату я поставив на цьому повідомленні. Інших повідомлень про припинення договорів фінансового лізингу від "Порше Лізинг Україна" після 05.05.2022 я не отримував" (а.с.175).

Як було встановлено судом вище, відповідач листом вих. № 0413/01 від 13.04.2022 повідомив позивача, зокрема, про відсутність джерел доходів для сплати лізингових платежів за договорами, зокрема і по договору про фінансовий лізинг № 00022789, а також про те, що транспортний засіб Volkswagen Golf НОМЕР_5 з 24.02.2022 знаходився у місті Маріуполь та інформація про його стан відсутня (а.с.94). Позивач факт отримання вказаного листа підтвердив у пункті 2.17 уточненої позовної заяви (а.с.143 на звороті).

Більше того, в процесі розгляду справи сторонами підтверджено факт того, що чотири автомобілі за іншими договорами лізингу - №№ 00022192, 00022210, 00022298, 00022191 від 29.04.2022 були повернуті відповідачем лізингодавцю у добровільному порядку, відразу після виникнення у відповідача фінансових складнощів із внесення лізингових платежів, що додатково свідчить про добросовісність відповідача у правовідносинах з позивачем.

Натомість, суд констатує, що позивачем в процесі розгляду справи неодноразово допускались прояви недобросовісної поведінки, що полягало в тому, що під час подачі позовної заяви позивач намагався ввести суд в оману щодо дати припинення спірного договору лізингу, з метою фактичного завищення сум заборгованості, що підлягають стягненню з відповідача. В подальшому, після надання відповідачем доказів того, що договір припинив свою дію 16.05.2022, а не 25.01.2023, як зазначав позивач у позовній заяві, позивач уточнив свої позовні вимоги, внаслідок чого ціна позову зменшилася майже вдвічі. Слід також відзначити, що позивач займав суперечливу позицію щодо отримання ним листа №0413/01 від 13.04.2022, в якому відповідач повідомив позивача, що спірний автомобіль знаходиться у м. Маріуполі (в уточненій позовній заяві позивач підтвердив факт отримання вказаного листа, а також з листа самого позивача від 29.04.2022 вбачається, що позивач отримав вказаний лист), але у судових засіданнях представник позивача заперечував факт отримання листа відповідача № 0413/01 від 13.04.2022 та зазначав про те, що про наявність цього листа дізнався лише на стадії розгляду справи в суді з відзиву на позовну заяву.

Враховуючи вище викладене у своїй сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем були вжиті всі можливі заходи для недопущення господарського правопорушення, а також доведено належними доказами, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності, а саме: активних воєнних дій у місці знаходження об`єкта лізингу.

Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що у задоволенні вимог про стягнення 92 356 грн. 14 коп. плати за користування об`єктом лізингу слід відмовити.

У той же час, як було встановлено судом вище, Отже, судом встановлено, що загальна заборгованість з лізингових платежів за період дії договору про фінансовий лізинг № 00022789 від 18.02.2021 складає 98 292 грн. 99 коп.

У той же час, як було встановлено судом вище, загальна заборгованість з лізингових платежів за період дії договору про фінансовий лізинг № 00022789 від 18.02.2021 складає 98 292 грн. 99 коп.

При цьому, правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідальність у вигляді пені встановлена сторонами в пункті 8.2.1 Загальних умов, відповідно до якого у випадку прострочення сплати платежу до лізингоодержувача застосовуються штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 10% річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу.

Тобто, розмір пені що передбачений сторонами складає за кожен день (10% : 365) =0,027%.

Аналогічна позиція щодо такого визначення розміру пені підтримана Верховним Судом у постанові від 11.04.2019 у справі № 924/590/18.

Отже, за прострочення виконання зобов`язання щодо сплати лізингових платежів на підставі пункту 8.2.1. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 16.02.2022 по 26.05.2023 у сумі 14 172 грн. 56 коп.

При цьому, відповідно до частини шостої статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Наведеною нормою передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Отже, встановивши розмір, термін і порядок нарахування штрафних санкцій за порушення грошового зобов`язання, законодавець передбачив також і право сторін врегулювати ці відносини у договорі. Тобто сторони мають право визначити у договорі не лише інший строк нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 Цивільного кодексу України), а взагалі врегулювати свої відносини щодо нарахування штрафних санкцій на власний розсуд (частина третя статті 6 Цивільного кодексу України), у тому числі, мають право пов`язувати період нарахування пені з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (фактичний момент оплати).

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду 10.09.2020 у справі № 916/1777/19, Верховного Суду України від 21.06.2017 у справі № 910/2031/16.

Враховуючи, що сторони погодили нарахування пені до моменту повної виплати платежу, нарахування позивачем пені поза межами шестимісячного строку від дня, коли зобов`язання мало бути виконане є правомірним.

Відповідно до частини 2 статті 343 Господарського кодексу України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", статтею 3 якого передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку пені (а.с. 150), проведеного позивачем, та встановлено, що під час його проведення позивачем невірно були визначені суми заборгованості та періоди прострочення, оскільки судом було визначено інший момент закінчення договору та, відповідно, інші суми заборгованості.

Враховуючи вказане, розрахунок пені, здійснений позивачем (а.с.150), визнається судом необґрунтованим та таким, що не відповідає умовам договору, вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

У постанові Верховного Суду від 27.05.2019 по справі № 910/20107/17 викладений наступний правовий висновок:

"З огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).".

Аналогічні правові висновки викладені також в постановах Верховного Суду від 21.05.2019 по справі № 916/2889/13, від 16.04.2019 по справам № 922/744/18 та №905/1315/18, від 05.03.2019 по справі № 910/1389/18, від 14.02.2019 по справі № 922/1019/18, від 22.01.2019 по справі № 905/305/18, від 21.05.2018 по справі № 904/10198/15, від 02.03.2018 по справі № 927/467/17.

Отже, враховуючи визначені судом періоди прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, застосувавши межі періоду, що визначені позивачем у розрахунку, здійснивши власний розрахунок пені, судом встановлено таке:

- лізинговий платежів за лютий 2022 року - в сумі 28 213 грн. 17 коп.; строк оплати - 15.02.2022; платіж відповідачем не внесено; отже, пеня підлягає нарахуванню в період з 16.02.2022 по 26.05.2023 на суму заборгованості 28 213 грн. 17 коп. та в цей період складає 3 594 грн. 35 коп.;

- лізинговий платежів за березень 2022 року - в сумі 28 213 грн. 17 коп.; строк оплати - 15.03.2022; платіж відповідачем не внесено; отже, пеня підлягає нарахуванню в період з 16.03.2022 по 26.05.2023 на суму заборгованості 28 213 грн. 17 коп. та в цей період складає 3 377 грн. 92 коп.;

- лізинговий платежів за квітень 2022 року - в сумі 28 213 грн. 17 коп.; строк оплати - 15.04.2022; платіж відповідачем не внесено; отже, пеня підлягає нарахуванню в період з 16.04.2022 по 26.05.2023 на суму заборгованості 28 213 грн. 17 коп. та в цей період складає 3 138 грн. 29 коп.;

- лізинговий платежів за травень 2022 року (за період з 01.05.2022 по 15.05.2022, тобто за 15 днів) - в сумі 13 651 грн. 80 коп.; строк оплати, з урахуванням положень частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, відповідно до якої, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день, є 16.05.2022; платіж відповідачем не внесено; отже, пеня підлягає нарахуванню в період з 17.05.2022 по 26.05.2023 на суму заборгованості 13 651 грн. 80 коп. та в цей період складає 1 402 грн. 58 коп.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню в сумі 11 513 грн. 14 коп.

Крім того, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період прострочення сплати лізингових платежів з березня 2022 року по квітень 2023 року у сумі 24 277 грн. 22 коп.

Судом враховано, що Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 905/21/19 наведено формулу за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%.

Зазначена правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19.

Крім того, об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 надала роз`яснення, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку інфляційних втрат, зробленого позивачем (а.с.152-155), та встановлено, що під час його проведення позивачем невірно були визначені суми заборгованості та періоди прострочення, оскільки судом було визначено інший момент закінчення договору та, відповідно, інші суми заборгованості.

Враховуючи вказане, розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем (а.с.152-155), визнається судом необґрунтованим та таким, що не відповідає умовам договору, вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

Отже, враховуючи визначені судом періоди прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, застосувавши межі періоду, що визначені позивачем у розрахунку, здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат, судом встановлено таке:

- лізинговий платежів за лютий 2022 року - в сумі 28 213 грн. 17 коп.; строк оплати - 15.02.2022; платіж відповідачем не внесено; отже, інфляційні втрати підлягають нарахуванню в період з березня 2022 року по квітень 2023 року на суму заборгованості 28 213 грн. 17 коп. та в цей період складають 7 614 грн. 55 коп.;

- лізинговий платежів за березень 2022 року - в сумі 28 213 грн. 17 коп.; строк оплати - 15.03.2022; платіж відповідачем не внесено; отже, інфляційні втрати підлягають нарахуванню в період з квітня 2022 року по квітень 2023 року на суму заборгованості 28 213 грн. 17 коп. та в цей період складають 6 071 грн. 70 коп.;

- лізинговий платежів за квітень 2022 року - в сумі 28 213 грн. 17 коп.; строк оплати - 15.04.2022; платіж відповідачем не внесено; отже, інфляційні втрати підлягають нарахуванню в період з травня 2022 року по квітень 2023 року на суму заборгованості 28 213 грн. 17 коп. та в цей період складають 5 040 грн. 81 коп.;

- лізинговий платежів за травень 2022 року (за період з 01.05.2022 по 15.05.2022, тобто за 15 днів) - в сумі 13 651 грн. 80 коп.; строк оплати, з урахуванням положень частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, відповідно до якої, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день, є 16.05.2022; платіж відповідачем не внесено; отже, інфляційні втрати підлягають нарахуванню в період з червня 2022 року по квітень 2023 року на суму заборгованості 13 651 грн. 80 коп. та в цей період складають 2 016 грн. 07 коп.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню в сумі 20 743 грн. 13 коп.

Крім того, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних за період прострочення з 16.02.2022 по 26.05.2023 у сумі 4 251 грн. 78 коп.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку 3% річних, зробленого позивачем, та встановлено, що під час його проведення позивачем невірно були визначені суми заборгованості та періоди прострочення, оскільки судом було визначено інший момент закінчення договору та, відповідно, інші суми заборгованості.

Враховуючи вказане, розрахунок 3% річних, здійснений позивачем, визнається судом необґрунтованим та таким, що не відповідає умовам договору, вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

Отже, враховуючи визначені судом періоди прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, застосувавши межі періоду, що визначені позивачем у розрахунку, здійснивши власний розрахунок 3% річних, судом встановлено таке:

- лізинговий платежів за лютий 2022 року - в сумі 28 213 грн. 17 коп.; строк оплати - 15.02.2022; платіж відповідачем не внесено; отже, 3% річних підлягають нарахуванню в період з 16.02.2022 по 26.05.2023 на суму заборгованості 28 213 грн. 17 коп. та в цей період складають 1 078 грн. 31 коп.;

- лізинговий платежів за березень 2022 року - в сумі 28 213 грн. 17 коп.; строк оплати - 15.03.2022; платіж відповідачем не внесено; отже, 3% річних підлягають нарахуванню в період з 16.03.2022 по 26.05.2023 на суму заборгованості 28 213 грн. 17 коп. та в цей період складають 1 013 грн. 38 коп.;

- лізинговий платежів за квітень 2022 року - в сумі 28 213 грн. 17 коп.; строк оплати - 15.04.2022; платіж відповідачем не внесено; отже, 3% річних підлягають нарахуванню в період з 16.04.2022 по 26.05.2023 на суму заборгованості 28 213 грн. 17 коп. та в цей період складають 941 грн. 49 коп.;

- лізинговий платежів за травень 2022 року (за період з 01.05.2022 по 15.05.2022, тобто за 15 днів) - в сумі 13 651 грн. 80 коп.; строк оплати, з урахуванням положень частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, відповідно до якої, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день, є 16.05.2022; платіж відповідачем не внесено; отже, 3% річних підлягають нарахуванню в період з 17.05.2022 по 26.05.2023 на суму заборгованості 13 651 грн. 80 коп. та в цей період складають 420 грн. 77 коп.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню в сумі 3 453 грн. 95 коп.

З приводу обставин, наведених відповідачем у відзиві на позовну заяву, щодо наявності форс-мажорних обставин та наявності підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення грошового зобов`язання перед позивачем, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Стаття 218 Господарського кодексу України унормовує, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Статтею 617 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (частина 1 статті 617 Цивільного кодексу України).

Тобто, можливе звільнення від відповідальності за невиконання, а не від виконання в цілому. В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 по справі № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд і у постанові від 16.07.2019 по справі №917/1053/18, зазначивши, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Відповідачем не надано належних та допустимих, у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, доказів існування форс-мажорних обставин у взаємовідносинах із позивачем по договору про фінансовий лізинг № 00022789 від 18.02.2021, як і не надано обґрунтованих причинно-наслідкових зв`язків між введенням 24.02.2022 в Україні воєнного стану та неможливістю виконання відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором. Пр цьому, судом встановлено, що прострочення відповідачем було допущено ще до початку військових дій, оскільки відповідачем не було внесено платіж 15.02.2022.

Слід відзначити, що введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати господарську діяльність та набувати кошти, адже протилежного відповідачем не доведено відповідними доказами. Більше того, держава на даний час заохочує розвиток підприємницької діяльності з метою позитивного впливу на економіку країни (зменшення податків, митних платежів тощо). Відповідач не надав доказів того, що він повністю зупинив свою підприємницьку діяльність у зв`язку з воєнним станом, чи відповідач є мобілізованим та перебуває у складі Збройних Сил України, тимчасово не здійснює підприємницьку діяльність у зв`язку з воєнними станом в Україні, все, або частина його майна задіяна під час тих чи інших заходів, що б перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану.

В даному випадку сторона не надала доказів, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання конкретних зобов`язань за договором.

З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань, стороною договору має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання, тому суд відхиляє заперечення відповідача як недоведені документально і такі, що ґрунтуються на бажанні уникнути виконання грошового зобов`язання.

Слід також відзначити, що відповідно до статті 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом.

Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.

Таким чином, судом розцінюється критично посилання відповідача на його незадовільний фінансовий стан в контексті наявності форс-мажорних обставин.

Відтак, аргументи відповідача судом відхиляються.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по справі покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає частина витрат по сплаті судового збору в сумі 2 010 грн. 05 коп.

У прохальній частині позовної заяви позивач просив суд зазначити у рішенні про нарахування 3% річних на розмір заборгованості до моменту виконання рішення суду, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Згідно з частинами 11, 12 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження", якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе зазначити у резолютивній частині рішення про нарахування органом (особою), що буде здійснювати примусове виконання рішення, 3 % річних на залишок основного боргу (за неоплачені лізингові платежі), до моменту повної оплати боргу за неоплачені лізингові платежі, з урахуванням приписів законодавства України.

Нарахування 3% річних має здійснюватися за наступною формулою: С х 3 х Д : К : 100, де: С - несплачена сума основного боргу (станом на час ухвалення рішення суду - 226572,37 грн); Д - кількість днів прострочення; К - кількість днів у році, в якому наявна непогашена заборгованість.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити органу (особі), що здійснює примусове виконання рішення суду, що в разі часткової сплати відповідачем боргу за несплаченими лізинговими платежами, 3 % річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, за визначеною вище формулою.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ертанз" про стягнення заборгованості за договором про фінансовий лізинг № 00022789 від 18.02.2021 у загальному розмірі 260 138 грн. 57 коп. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог та зміну предмета спору від 31.05.2023) - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ертанз" (вулиця Книжна, будинок 1/11, кабінет 11, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50069; ідентифікаційний код 39632892) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (проспект Павла Тичини, будинок 1В, м. Київ, 02152; ідентифікаційний код 35571472) 98 292 грн. 99 коп. - заборгованості з лізингових платежів, 11 513 грн. 14 коп. - пені, 20 743 грн. 13 коп. - інфляційних втрат, 3 453 грн. 95 коп. - 3% річних, 2 010 грн. 05 коп. - частину витрат по сплаті судового збору.

Органу (особі), що здійснює примусове виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.08.2023 у справі № 904/1921/23, здійснювати нарахування 3% річних на суму боргу 98 292 грн. 99 коп. до моменту виконання судового рішення в частині погашення суми основного боргу. Розрахунок 3% річних здійснювати за формулою: С х 3 х Д : К : 100, де: С - несплачена сума основного боргу (станом на час ухвалення рішення суду - 98 292 грн. 99 коп.); Д - кількість днів прострочення; К - кількість днів у році, в якому наявна непогашена заборгованість.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений та підписаний 10.08.2023.

Суддя Ю.В. Фещенко