РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.07.2023справа №910/2876/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., за участю секретаря судового засідання Роздобудько В.В., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/2876/17

за позовом заступника Генерального прокурора України (вул. Різницька, буд. 13/15, м. Київ, 01011; ідентифікаційний код 00034051) в інтересах держави в особі

Кабінету Міністрів України (вул. Грушевського, буд. 12/2, м. Київ, 01008; ідентифікаційний код 00031101)

до Одеської обласної державної адміністрації (пр. Шевченка, буд. 4, м. Одеса, 65032; ідентифікаційний код 00022585) та

товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго Продукт ЛТД» (Одесько-Миколаївське шосе, буд. 34, смт Нові Білярі, Комінтернівський район, Одеська область, 67550; ідентифікаційний код 32497213),

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - державне підприємство «Адміністрація морських портів України» (просп. Перемоги, буд. 14, м. Київ, 01135; ідентифікаційний код 38727770) та

Міністерство інфраструктури України (просп. Перемоги, буд. 14, м. Київ, 01135; ідентифікаційний код 37472062),

про визнання незаконним та скасування розпорядження від 16.01.2016 №21/А-2016, визнання недійсним договору оренди від 17.02.2016,

за участю представників:

прокуратури - Круш Т.О. (посвідчення від 01.03.2023 №076383);

позивача - Котовського В.М. (наказ від 26.04.2023 №1420-к);

відповідача-1 - Кравцова Р.В. (довіреність від 23.11.2021 №б/н; в режимі відеоконференції з використанням сервісу «Система захищеного відеоконференцзв`язку з судом»);

відповідача-2 - Войцехівського О.В. (ордер від 26.05.2023 серія АІ №1401539);

Чугунова М.В. (ордер від 26.05.2023 серія АІ №1401353);

третьої особи-1 - Семаки В.Ю. (довіреність від 21.12.2022 №б/н; в режимі відеоконференції з використанням сервісу «Система захищеного відеоконференцзв`язку з судом»);

третьої особи-2 - Ігнатенко Т.Б. (відповідно до наказу від 28.06.2022№114-К).

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Стислий виклад позовних вимог

Заступник Генерального прокурора України (далі - Прокуратура) в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Одеської обласної державної адміністрації (далі - Одеська ОДА), товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго Продукт ЛТД» (далі - Товариство) про:

- визнання незаконним та скасування розпорядження Одеської ОДА від 16.01.2016 №21/А-2016 «Про надання земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю «Енерго Продукт ЛТД» в оренду на 49 років для будівництва, обслуговування та експлуатації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту на території Новобілярської селищної ради Комінтернівського району Одеської області (за межами населеного пункту)» (далі - Розпорядження);

- визнання недійсним на майбутнє договору оренди земельної ділянки від 17.02.2016 про надання в оренду земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0129, площею 4,46 га, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.02.2016 за №13344819 (далі - Договір), укладеного Одеською ОДА і Товариством.

Позовні вимоги мотивовано тим, що: земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:0129 знаходиться в акваторії Аджалицького лиману та відповідно до постанови КМУ від 30.08.2007 №1073 (зі змінами; далі - Постанова №1073) надана в користування державному підприємству «Адміністрація морських портів України» (далі - ДП «Адміністрація морських портів України») як акваторія морського порту «Южний», а тому належить до водних об`єктів загальнодержавного значення; оскільки розпорядження такими землями здійснюється на підставі рішень КМУ, Одеська ОДА не мала законних підстав для передачі спірної земельної ділянки в користування Товариству відповідно до Розпорядження та укладеного на його виконання Договору.

2. Процесуальні дії у справі

Рішенням господарського суду міста Києва від 22.02.2019 у справі №910/2876/17 (Спичак О.М.), залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.12.2022 у справі №910/2876/17 (головуючий суддя Коробенко Г.П., судді Козир Т.П. і Тищенко А.І.), позов задоволено; визнано незаконним та скасовано Розпорядження; визнано недійсним на майбутнє Договір; стягнуто з Одеської ОДА на користь Прокуратури судовий збір у сумі 2 400 грн; стягнуто з Товариства на користь Прокуратури судовий збір в сумі 800 грн.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 (головуючий суддя Берднік І.С., судді Суховий В.Г. і Чумак Ю.Я.) рішення господарського суду міста Києва від 22.02.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.12.2022 зі справи № 910/2876/17 скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суд міста Києва.

Підставами для скасування рішення місцевого і постанови апеляційного господарських судів зі справи №910/2876/17 стало те, що:

- висновки судів першої і апеляційної інстанцій про наявність у прокурора законних підстав на звернення із даним позовом до суду в інтересах держави в особі КМУ є передчасними, оскільки вони зроблені без належного дослідження обставин дотримання Прокуратурою порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», а також встановлення наявності або відсутності бездіяльності цього органу після отримання відповідного звернення, що може слугувати достатнім аргументом для підтвердження підстав для представництва Прокуратурою інтересів держави в особі цього органу в суді;

- поза увагою судів попередніх інстанцій у вирішенні спору про визнання недійсним на майбутнє Договору залишилася те, що чинне законодавство України не передбачає визнання недійсним правочину на майбутнє; наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення, оскільки відповідно до статті 236 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

За результатами повторного автоматизованого розподілу справу №910/2876/17 було передано на розгляд судді Марченко О.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.04.2023 суддею Марченко О.В. прийнято справу до свого провадження; призначено підготовче засідання на 29.05.2023.

29.05.2023 Прокуратура подала суду пояснення, в яких зазначено, що:

- зміна оскаржуваним Розпорядженням цільового призначення земель є незаконною, що відповідно до статті 21 ЦК України та статті 152 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) є підставою для визнання незаконним та скасування як Розпорядження, так і укладеного на його виконання Договору;

- оскаржуваним рішенням щодо передачі спірної земельної ділянки в оренду без проведення торгів порушено інтереси держави у сферах контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання земельних ресурсів із максимально вигідним економічним результатом, що утруднює належне виконання державою своїх соціальних та економічних функцій;

- кожен з наведених прокурором доводів є самостійною підставою для визнання незаконним Розпорядження та недійсним Договору;

- оскільки державна реєстрація права Одеської ОДА та речового права оренди Товариства проведені саме на підставі оспорюваних Розпорядження і Договору, обраний прокурором спосіб захисту права шляхом визнання незаконним і скасування Розпорядження та недійсним Договору призведе до відновлення інтересів держави, тому є ефективним;

- у зв`язку з тим, що Одеська ОДА фактично розпорядилась не лише земельною ділянкою, а й водним об`єктом з перевищенням повноважень, на позаконкурсних засадах, з порушенням порядку зміни цільового призначення, Договір підлягає визнанню недійсним;

- КМУ був обізнаний із фактом порушень, допущених при передачі в користування спірної ділянки, проте упродовж тривалого періоду (із квітня 2016 року по лютий 2017 року) не вчинив жодних дій представницького характеру на захист інтересів держави;

- «суспільним», «публічним» інтересом звернення прокуратури до суду з цим позовом є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - забезпечення обороноздатності держави, доступу Українського народу до водного об`єкту загальнодержавного значення - Аджалицького лиману, недопущення можливості розпорядження спірною територією неуповноваженим суб`єктом - Одеською ОДА.

29.05.2023 Товариство подало суду письмові пояснення та додаткові пояснення, в яких зазначило, що:

- Верховний Суд чітко вказує на те, що прокурор зобов`язаний довести суду наявність законних підстав для звернення з позовом в інтересах держави в особі конкретного органу, проте всупереч положень статті 23 Закону України «Про прокуратуру» позивачем суду таких документів надано не було;

- вимога про визнання недійсним на майбутнє Договору суперечить положенням статей 15 та 16 ЦК України та не підлягає задоволенню, оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, на що прямо вказано Верховним Судом;

- хоча позов і підписаний особою Столярчуком Ю., матеріали справи не містять жодного документа, який б підтверджував статус Столярчука Ю. як прокурора та вказував про наявність відповідної компетенції і як наслідок - повноважень;

- суд повинен відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем заявлено вимоги у спосіб, який не передбачений нормами ЦК України;

- акваторією морського порту визнавались поверхневі води; земельна ділянка не визнавалась складовою частиною акваторії; при цьому, земельне законодавство імперативно прив`язувало виникнення права постійного землекористування з отриманням відповідного документа;

- встановлення меж акваторії морського порту Постановою №1073 не спричинило автоматичного виникнення безумовного права Державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний» (далі - ДП «Морський торговельний порт «Южний») на земельну ділянку під акваторією;

- оскільки Державне підприємство «Морський торговельний порт «Южний» відповідний державний акт про право постійного землекористування не отримало, то і право постійного землекористування відповідно до частини першої статті 125 ЗК України в нього не виникло;

- розпорядження КМУ не можуть суперечити положенням ЗК України, адже останні мають більшу юридичну силу в регулюванні земельних відносин і підлягають «пріоритетному» застосуванню;

- встановлення меж акваторії морського порту Постановою №1073 (із змінами), внесеними Постановою КМУ від 03.06.2013, не означає одночасне (автоматичне) виникнення безумовного права ДП «Адміністрація морських портів України» на земельну ділянку під акваторією;

- ДП «Морський торговельний порт «Южний» не було вчинено достатніх дій щодо отримання спірної земельної ділянки в користування, а розпорядження КМУ від 07.10.2009 №1356-р «Про надання державному підприємству «Морський торговельний порт «Южний» у постійне користування земельної ділянки» та/або Постанова №1073 не могли бути самостійними підставами для фактичного та формального отримання ДП «Морський торговельний порт «Южний» в користування спірної земельної ділянки.

29.05.2023 Прокуратура подала суду клопотання про долучення доказів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.05.2023 підготовче засідання відкладено на 26.06.2023.

26.06.2023 Прокуратура подала суду додаткові пояснення, в яких виклала власні заперечення щодо клопотань відповідача-2 про призначення судової експертизи та зобов`язання вчинити дії на підставі статті 74 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та клопотання про долучення до матеріалів справи доказів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.06.2023 підготовче засідання відкладено на 10.07.2023.

Представник Прокуратури у підготовчому засіданні 10.07.20223 подав суду письмові пояснення та докази, які, на думку Прокуратури, можуть доводити факт обізнаності КМУ з наявністю порушень інтересів держави та невжиття ним відповідних заходів на захист інтересів держави.

Представники відповідача-2 просили суд залишити без розгляду письмові пояснення Прокуратури, а представники позивача та третіх осіб - долучити їх до матеріалів справи.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи сторін, господарський суд міста Києва залишив без розгляду письмові пояснення та докази Прокуратури з огляду на таке.

Так, ухвалою господарського суду міста Києва від 21.04.2023 прийнято справу №910/2876/17 до свого провадження; призначено підготовче засідання на 29.05.2023; зобов`язано учасників справи подати суду письмові пояснення стосовно предмету позову з урахуванням висновків, викладених у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 зі справи №910/2876/17.

Прокуратурою 29.05.2023 подано суду пояснення, в яких викладено позицію щодо позовної заяви.

У постанові Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду від 22.03.2023 (головуючий суддя Берднік І.С., судді Суховий В.Г. і Чумак Ю.Я.), зокрема, вказує що, однією з причин скасування рішення місцевого і постанови апеляційного господарських судів зі справи №910/2876/17 стало те, що висновки судів першої і апеляційної інстанцій про наявність у прокурора законних підстав на звернення із даним позовом до суду в інтересах держави в особі КМУ є передчасними, оскільки вони зроблені без належного дослідження обставин дотримання Прокуратурою порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», а також встановлення наявності або відсутності бездіяльності цього органу після отримання відповідного звернення, що може слугувати достатнім аргументом для підтвердження підстав для представництва Прокуратурою інтересів держави в особі цього органу в суді.

Проте Прокуратурою лише 26.06.2023 зроблено запити, зокрема, щодо інформації чи вживалися КМУ заходи на захист інтересів держави під час передачі спірної земельної ділянки в користування Товариству відповідно до Розпорядження та укладеного на його виконання Договору, та у підготовчому засіданні 26.06.2023 заявлено клопотання представником Прокуратури про відкладення підготовчого засідання у зв`язку з наміром подати суду додаткові докази, які станом на 26.06.2023 (дата проведення підготовчого засідання) ще не підготовлені.

Так, відповідно до вимог частини першої та пунктів 5 і 8 частини третьої статті 162 ГПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову та перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Згідно з частиною другою статті 164 ГПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Частинами другою, четвертою і восьмою статті 80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

21.02.2017 Прокуратура звернулася до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Одеської ОДА та Товариства про визнання незаконним та скасування Розпорядження, визнання недійсним Договору.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 (головуючий суддя Берднік І.С., судді Суховий В.Г. і Чумак Ю.Я.) рішення господарського суду міста Києва від 22.02.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.12.2022 зі справи № 910/2876/17 скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суд міста Києва.

21.04.2023 суддя Марченко О.В. прийняла справу №910/2876/17 до свого провадження; розгляд справи розпочався спочатку; зобов`язано учасників справи подати суду письмові пояснення стосовно предмету позову з урахуванням висновків, викладених у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 зі справи №910/2876/17.

Відтак, з наведених приписів ГПК України вбачається, що докази, які підтверджують обставини, якими Прокуратура обґрунтовує свої вимоги, мали бути подані Прокуратурою разом з позовом або ж разом з письмовими поясненнями, які 29.05.2023 подані суду на вимогу ухвали від 21.04.2023.

Натомість у підготовчому засіданні 26.06.2023 Прокуратура просила суд надати час для подання доказів обізнаності КМУ з наявністю порушень інтересів держави та невжиття ним відповідних заходів на захист інтересів держави.

У підготовчому засіданні суд повідомив сторін про надання Прокуратурі часу до 03.07.2023 для подання документів на яких наголошує Прокуратура, з урахуванням надання часу відповідачам ознайомитися з такими документами та подати суду письмові пояснення щодо них до наступного підготовчого засідання (10.07.2023).

Суд звертає увагу, що одним із елементів поняття справедливого судового розгляду є принцип рівності сторін, який також включає принцип змагальності процесу, що полягає у наданні рівних процесуальних можливостей сторонам у захисті їхніх прав і законних інтересів.

За приписами статті 7 ГПК України господарський суд зобов`язаний забезпечити процесуальну рівність сторін. При цьому суд повинен: не допускати процесуальних переваг однієї сторони перед іншою; однаково вимагати від сторін виконання їхніх процесуальних обов`язків; однаковим чином застосовувати до сторін заходи процесуальної відповідальності.

У пункті 87 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» (Заява № 65518/01) від 06.09.2005 року викладено правову позицію, відповідно до якої принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (рішення у справі Ruiz-Mateos). Тобто, невід`ємним принципом права на змагальний судовий процес є надання кожній стороні в судовому провадженні можливості розглянути й оспорити будь-який доказ чи твердження, наведені з метою справити вплив на рішення суду.

В той же час, Прокуратурою додаткові документи було подано суду безпосередньо у підготовчому засіданні 10.07.2023, без жодних пояснень причин пропуску строку на їх подання зважаючи на обсяг поданих документів.

Крім того, відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно з пунктом 5.27 Національного стандарту України «Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003», затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 №55, відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів «Згідно з оригіналом», назви, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії. Засвідчуватись повинна кожна сторінка документа з відтиском печатки підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи.

Проте подані Прокуратурою 10.07.2023 докази не засвідчені належним чином (засвідчено належним чином лише 5 аркушів з 101 аркушу листування), на документах відсутні слова «Згідно з оригіналом», назва, особистий підпис особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дата засвідчення копій, що є порушенням зазначених вимог.

Також слід зазначити, що за приписами статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Однак, жоден з поданих Прокуратурою документів, не стосується предмету даного спору та питання, яке мала на меті підтвердити Прокуратура.

Отже, оскільки Прокуратурою не дотримано вимог процесуального законодавства, судом у підготовчому засіданні 10.07.2023 залишено без розгляду подані Прокуратурою у підготовчому засіданні 10.07.2023 письмові пояснення та докази.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.07.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 31.07.2023.

Представник Прокуратури у судовому засіданні 31.07.2023 оголосив вступне слово та підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник позивача оголосив вступне слово та підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача-1 оголосив вступне слово та заперечив проти задоволення позовних вимог.

Представники відповідача-2 оголосили вступне слово та заперечили проти задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи-1 надав пояснення щодо предмета спору та підтримав позовні вимоги.

Представник третьої особи-2 надав пояснення щодо предмета спору та підтримав позовні вимоги.

Суд, заслухавши вступне слово представників учасників справи, з`ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи, дослідив в порядку статей 209 і 210 ГПК України докази у справі.

Після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами суд перейшов до судових дебатів.

Представники учасників справи виступили з промовами (заключним словом), в яких посилалися на обставини і докази, досліджені у судовому засіданні.

У судовому засіданні 31.07.2023 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до статті 233 ГПК України.

Судом згідно з вимогами статей 222 і 223 ГПК України здійснювалося повне фіксування судового засідання технічними засобами та секретарем судового засідання велися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ

Розпорядженням Одеської ОДА від 08.07.2009 №508/А-2009 ДП «Морський торгівельний порт «Южний» затверджено матеріали вибору місця розташування земельної ділянки для забудови з метою забезпечення ДП «Морський торгівельний порт «Южний» безпеки мореплавства в межах акваторії Аджалицького лиману Комінтернівського району Одеської області та надано дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки у постійне користування орієнтовною площею 884,0 га під водою.

ДП «Морський торгівельний порт «Южний» 23.12.2009 укладено договір з проектною організацією ПП «Геозем 8» щодо розробки проекту землеустрою щодо відведення порту земель водного фонду. Проте документів, які б підтвердили погодження вказаного проекту з органами виконавчої влади у встановленому законом порядку, суду не надано.

Відповідно до розпорядження КМУ від 04.03.2013 №133-р та наказу Міністерства інфраструктури України від 19.03.2013 №163 внаслідок реорганізації державних підприємств морського транспорту, у тому числі ДП «Морський торгівельний порт «Южний» шляхом виділу, утворено ДП «Адміністрація морських портів України».

Постановою КМУ від 03.06.2013 №406 ДП «Адміністрація морських портів України» надано у користування акваторії морських портів, межі яких визначені КМУ, за умови недопущення передачі їх або їх частин іншим суб?єктам господарювання.

Однак не зважаючи на існування зазначених розпоряджень КМУ, Одеська ОДА прийняла розпорядження від 13.11.2015 №773/А-2015 «Про надання дозволу товариству з обмеженою відповідальністю «Енерго Продукт ЛТД» на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду на 49 років для розміщення та експлуатації будівель і споруд морського транспорту на території Новобілярської селищної ради Комінтернівського району Одеської області (за межами населеного пункту)», відповідно до якого було надано дозвіл Товариству на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду на 49 років орієнтовною площею 4, 46 га із земель водного фонду для розміщення та експлуатації будівель і споруд морського транспорту на території Новобілярської селищної ради Комінтернівського району Одеської області (за межами населеного пункту).

На підставі вказаного розпорядження Товариством замовлено та виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Розпорядженням Одеської ОДА від 01.12.2015 №818/А-2015 було внесено зміни до розпорядження від 13.11.2015 №773/А-2015 голови Одеської ОДА, згідно з яким у назві та тексті зазначеного розпорядження слова «для розміщення та експлуатації будівель і споруд морського транспорту» замінено словами «для будівництва, обслуговування та експлуатації об?єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту».

16.01.2016 Одеською ОДА було прийнято розпорядження №21/А-2016 «Про надання земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю «Енерго Продукт ЛТД» в оренду на 49 років для будівництва, обслуговування та експлуатації об?єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту на території Новобілярської селищної ради Комінтернівського району Одеської області (за межами населеного пункту)», відповідно до пункту 1 якого було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки Товариству в довгострокову оренду на 49 років для будівництва, обслуговування та експлуатації об?єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту на території Новобілярської селищної ради Комінтернівського району Одеської області (за межами населеного пункту).

17.02.2016 Одеською ОДА (орендодавець) і Товариством (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого орендодавець на підставі розпорядження Одеської ОДА від 16.01.2016 №21/А-2016 надає, а орендар приймає в строкове, платне володіння і користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення загальною площею 4, 4600 га, що знаходиться за адресою: Одеська обл., Комінтернівський р-н, територія Новобілярської селищної ради (за межами населеного пункту). Земельна ділянка надається в оренду для будівництва, обслуговування та експлуатації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту (пункт 1.1).

Так, пунктом 2 частини першої статті 14 Водного кодексу України до відання Кабінету Міністрів України у галузі управління і контролю за використанням і охороною вод та відтворенням водних ресурсів належить розпорядження внутрішніми морськими водами, територіальним морем, а також акваторією морських портів.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про морські порти України» акваторія морського порту (портова акваторія) - визначена межами частина водного об`єкта (об`єктів), крім суднового ходу, призначена для безпечного підходу, маневрування, стоянки і відходу суден.

Відповідно до частини першої статті 74 Кодексу торгівельного мореплавства України організація та забезпечення безпеки мореплавства у морському порту покладаються на адміністрацію морських портів України.

Частинами першою - третьою статті 8 Закону України «Про морські порти України» передбачено, що межами морського порту є межі його території та акваторії.

Межі території морського порту визначаються і змінюються Кабінетом Міністрів України, виходячи з положень Земельного кодексу України.

Межі акваторій морських портів визначаються і змінюються Кабінетом Міністрів України без порушення меж акваторій суміжних морських рибних портів та річкових портів. Відведення акваторії морського порту (надання в користування) адміністрації морських портів України здійснюється на підставі рішення Кабінету Міністрів України відповідно до закону.

Постановою КМУ від 30.08.2007 №1073 ДП «Морський торговельний порт «Южний» надано у користування акваторію в межах згідно з додатком, у тому числі Аджалицького лиману, за умови недопущення в подальшому передачі зазначеної акваторії або її частини іншим суб?єктам господарювання та доручено забезпечити безпеку мореплавства в межах акваторії, визначених у додатку.

Розпорядженням КМУ від 07.10.2009 №1356-р ДП «Морський торгівельний порт «Южний» надано у постійне користування земельну ділянку, розташовану у межах наданої йому акваторії Аджалицького лиману та доручено Одеській ОДА і Держкомзему забезпечити виконання цього розпорядження.

Згідно з розпорядженням КМУ від 04.03.2013 №133-р внаслідок реорганізації державних підприємств морського транспорту, у тому числі державного підприємства Морський торговельний порт Южний шляхом виділу, утворено державне підприємство «Адміністрація морських портів України».

Постановою КМУ від 03.06.2013 №406 ДП «Адміністрація морських портів України» надано у користування акваторії морських портів, межі яких визначені КМУ, за умови недопущення передачі їх або їх частин іншим суб?єктам господарювання.

Таким чином постановою КМУ від 30.08.2007 №1073 із змінами, внесеними постановою КМУ від 03.06.2013 №406, акваторія Аджалицького лиману морського порту Южний надана у користування ДП «Адміністрація морських портів України».

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ. ПОЗИЦІЯ СУДУ

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема, цивільних правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов?язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (такі висновки наведено у постановах від 20.11.2018 зі справи №5023/10655/11, від 26.02.2019 зі справи №915/478/18, від 26.06.2019 зі справи №587/430/16-ц).

У судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (пункт 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.02.2019 у справі №761/3884/18); під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц).

За змістом пункту 3 частини 1 статті 1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec (2012) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятій 19.09.2012 на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає у тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.

Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що підтримка, яка надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15.01.2009 у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia), заява № 42454/02, § 35).

Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ГПК України).

Згідно зі статтею 2 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017) господарський суд порушує справи за позовними заявами, зокрема прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

У частині третій статті 2 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017) прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді, передбачених частиною третьою статті 25 Закону України «Про прокуратуру». Невиконання прокурором вимог щодо надання господарському суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в господарському суді має наслідком повернення поданої ним позовної заяви в порядку, встановленому статтею 63 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, чинній на момент звернення прокурора з позовом) представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Генеральної прокуратури України або регіональної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.

Згідно з частиною четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов?язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб?єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб?єктом владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб?єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб?єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом, зокрема, звертатися до суду з позовом (заявою, поданням) (пункт 1 частини шостої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

За змістом частин першої, другої та п?ятої статті 29 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017) прокурор для представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво) повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами другою або третьою статті 25 Закону України «Про прокуратуру». Невиконання прокурором вимог щодо надання господарському суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді має наслідком повернення поданої ним позовної заяви (заяви, скарги) у порядку, встановленому статтею 63 цього Кодексу.

У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Відмова прокурора від поданого ним позову не позбавляє позивача права вимагати вирішення спору по суті.

Аналогічні положення містяться й у частині четвертій статті 53 ГПК України (у редакції, чинній з 15.12.2017), за змістом якої прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Відмова органів та осіб, які відповідно до ГПК України звернулися до суду в інтересах інших осіб, від поданої ними заяви або зміна позовних вимог не позбавляє особу, на захист прав та інтересів якої подано заяву, права вимагати від суду розгляду справи та вирішення вимоги у первісному обсязі (частина третя статті 55 ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 зі справи №587/430/16-ц (на яку посилається скаржник в обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України) наведено правовий висновок про те, зокрема, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб?єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб?єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу. Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб?єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 зазначеного Закону, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов?язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з?ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

При цьому захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб?єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно (наведені правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 зі справи №912/2385/18).

Разом із тим, оскільки судочинство у господарських судах здійснюється, зокрема на засадах змагальності, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (статті 74, 77 ГПК України; аналогічні за змістом положення було закріплено у статтях 33, 34 ГПК України в редакції, чинній до 15.12.2017).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 73 ГПК України; стаття 32 ГПК України в редакції, чинній до 15.12.2017).

Наявність бездіяльності компетентного органу повинна бути предметом самостійної оцінки суду в кожному випадку звернення прокурора з позовом за конкретних фактичних обставин (пункт 67 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18).

ВИСНОВКИ

Так, підставою для скасування рішення господарського суду міста Києва від 22.02.2019 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 27.12.2022 зі справи № 910/2876/17 стало те, що висновки судів першої і апеляційної інстанцій про наявність у прокурора законних підстав на звернення із даним позовом до суду в інтересах держави в особі КМУ є передчасними, оскільки вони зроблені без належного дослідження обставин дотримання Прокуратурою порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», а також встановлення наявності або відсутності бездіяльності цього органу після отримання відповідного звернення, що може слугувати достатнім аргументом для підтвердження підстав для представництва Прокуратурою інтересів держави в особі цього органу в суді.

Згідно з частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, чинній на момент звернення прокурора з позовом) прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Генеральної прокуратури України або регіональної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.

Частиною четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Прокуратура наявність підстав для звернення до суду з даним позовом обґрунтовує тим, що звернення до суду викликано винятково захистом порушених інтересів держави у сфері використання акваторії морського порту; безумовною обставиною порушення інтересів держави є те, що Одеська ОДА незаконно, всупереч вимогам чинного законодавства, надала у довгострокову оренду Товариству спірну земельну ділянку; при цьому орган державної влади (КМУ), на якого покладено обов`язок щодо судового захисту порушених інтересів держави, належних дій для такого захисту не вживає.

Разом з тим, оскільки постійним користувачем Аджалицьким лиманом є ДП «Адміністрація морських портів України», то прийняття Одеською ОДА розпорядження від 16.01.2016 №21/А-2016 та в подальшому укладення договору оренди з Товариством, порушують виключно права ДП «Адміністрація морських портів України».

Під час нового розгляду справи представники Прокуратури і КМУ зазначили, що останній був належним чином повідомлений про порушення інтересів держави.

Проте матеріали справи не містить жодних доказів обізнаності КМУ щодо прийняття Одеською ОДА розпорядження від 16.01.2016 №21/А-2016 та укладення договору оренди з Товариством, окрім листа Прокуратури від 07.04.2016 №07/1/2-36492-16 щодо витребування необхідних копій документів для здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000815.

Згідно з витягом з кримінального провадження заявником є Южненська філія ДП «Адміністрація морських портів України», фабула «Службові особи Одеської обласної державної адміністрації, зловживаючи службовим становищем, грубо порушили вимоги Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.10.2009 № 1356-р при прийнятті розпорядження від 13.11.2015 № 773/А-2015 «Про надання дозволу товариству з обмеженою відповідальністю «Енерго Продукт ЛТД» на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду на 49 років площею 4,46 га для розміщення і експлуатації будівель і споруд морського транспорту на території Новобілярської селищної ради Комінтерновського району Одеської області (за межами населеного пункту)" та від 16.01.2016 № 21/А-2016 «Про надання земельної ділянки товариству з обмеженою відповідальністю «Енерго Продукт ЛТД» в оренду на 49 років для будівництва, обслуговування та експлуатації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту на території Новобілярської селищної ради Комінтерновського району Одеської області (за межами населеного пункту)».

Разом з тим, лист Прокуратури від 07.04.2016 №07/1/2-36492-16 не містить жодної інформації щодо розпоряджень Одеської ОДА від 13.11.2015 №773/А-2015 і від 16.01.2016 №21/А-2016, а також договору оренди, укладеного Одеською ОДА і Товариством.

Наявність же вказаного відкритого кримінального провадження та здійснення досудового розслідування, яке наразі ще триває, не встановлює факт порушення прав держави в особі КМУ.

Також, слід зазначити, що Прокуратурою жодним чином не було повідомлено КМУ про звернення до суду з даним позовом.

Відтак, з огляду на відсутність порушення прав держави в особі КМУ, а також безпідставність звернення Прокуратури в інтересах держави в особі КМУ до суду з даним позовом, у задоволенні позову слід відмовити.

Крім того, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у своїх постановах від 17.05.2023 зі справи №916/876/20 і від 24.05.2023 зі справи №916/875/20 щодо питання скасування рішень селищної ради про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок і визнання недійсними договорів оренди на майбутнє виловив позицію про те, що, оскільки рішення про надання земельної ділянки в оренду, яке вже було реалізоване і вичерпало свою дію, не призведе до поновлення прав особи, відновлення володіння, користування або розпорядження нею таким майном, як і визнання недійсним договору на майбутнє, а отже, такі вимоги не є ефективним способом захисту порушеного права, яке потребуватиме додаткових засобів захисту.

За приписами статті 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору слід покласти на Офіс генерального прокурора.

Керуючись статтями 129, 233, 236 - 238, 240 та 241 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у задоволенні позовних вимог заступника Генерального прокурора України (вул. Різницька, буд. 13/15, м. Київ, 01011; ідентифікаційний код 00034051) в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України (вул. Грушевського, буд. 12/2, м. Київ, 01008; ідентифікаційний код 00031101) до Одеської обласної державної адміністрації (пр. Шевченка, буд. 4, м. Одеса, 65032; ідентифікаційний код 00022585) та товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго Продукт ЛТД» (Одесько-Миколаївське шосе, буд. 34, смт Нові Білярі, Комінтернівський район, Одеська область, 67550; ідентифікаційний код 32497213), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - державне підприємство «Адміністрація морських портів України» (просп. Перемоги, буд. 14, м. Київ, 01135; ідентифікаційний код 38727770) та Міністерство інфраструктури України (просп. Перемоги, буд. 14, м. Київ, 01135; ідентифікаційний код 37472062), про визнання незаконним та скасування розпорядження від 16.01.2016 №21/А-2016, визнання недійсним договору оренди від 17.02.2016.

2. Витрати зі сплати судового збору покласти на Офіс генерального прокурора (вул. Різницька, буд. 13/15, м. Київ, 01011; ідентифікаційний код 00034051).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07.08.2023.

Суддя Оксана Марченко