Справа № 909/356/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

01.08.2023 м. Івано-Франківськ
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Ткаченко І. В., при секретарі судового засідання Сегін І. В., за участю представника заявника адвоката Міськів О. Т., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву фермерського господарства "Персей Агро" про розстрочення виконання судового рішення у справі за позовом фізичної особи-підприємця Бакуна Андрія Юрійовича про стягнення з фермерського господарства "Персей Агро" 1 634 034 грн 54 коп.,

в с т а н о в и в:

29 листопада 2022 р., Господарський суд Івано-Франківської області ухвалив рішення, що було залишене без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 10 липня 2023 р., про стягнення з ФГ "Персей Агро" на користь фізичної особи-підприємця Бакуна Андрія Юрійовича 1 112 780 грн основного боргу; 109 967 грн 83 коп. 3% річних, 376 620 грн 65 коп. інфляційних втрат та 23 990 грн 53 коп. коп. витрат на сплату судового збору.

На виконання зазначеного рішення, 24 липня 2023 р., суд видав відповідний наказ.

Цього ж дня, до канцелярії суду від ФГ "Персей Агро" надійшла заява про розстрочення виконання судового рішення. В обґрунтування заяви відповідач вказав на те, що ступінь його вини у порушенні зобов`язань є незначним, оскільки ним частково сплачується заборгованість за надані послуги. Також відповідач зазначив, що введення в Україні воєнного стану зумовило виникнення проблем в ланцюгу реалізації продукції сільгоспвиробників, а основним видом діяльності боржника є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

24 липня 2023 р., суд призначив розгляд даної заяви на 01 серпня 2023 р.

31 липня 2023 р., до суду надійшло заперечення фізичної особи-підприємця Бакуна А. Ю. щодо заяви про розстрочення виконання рішення суду, в якому позивач зазначив, що заборгованість у відповідача виникла починаючи з 2018 р. і ігнорування договірних вимог зі сплати отриманих послуг є системною та не залежить ні від воєнного стату, ні від інших чинників. Крім того, згідно з даними сайту "Юконтроль", у період воєнного часу відповідач збільшив свої активи на майже 58,4 млн грн. Також позивач вказав на те, що відповідач не надав жодного документу в підтвердження скрутного фінансового стану та того, що він не може виконувати грошові зобов`язання.

Позивач просив суд розглянути заяву про розстрочення виконання судового рішення без його участі.

Згідно з ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Однією із основних засад судочинства, передбачених статтею 129 Конституції України, є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч.1 ст. 326 ГПК України).

В ч. 1 ст. 331 ГПК України визначено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 331 ГПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Підставами для відстрочення, розстрочення, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів в економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення тощо.

Таким чином, законодавець, у будь-якому випадку, пов`язує розстрочку виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

При цьому, положення ГПК України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, тому суд повинен оцінити докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 86 ГПК України. Відповідно до цієї статті, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У рішенні Конституційного Суду України № 5-пр/2013 від 26 червня 2013 р. зазначено, що відстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Разом з тим, необхідно враховувати, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема:

- законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 р. № 18-рп/2012);

- невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 р. № 11-рп/2012);

- відповідно до встановленої практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (п. 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 р.);

- за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого п. 1 ст. 6 Конвенції права (рішення у справі "Іммобільяре Саффі проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V). Для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.

Отже, запроваджений процесуальними нормами права механізм розстрочення виконання судового рішення є винятковою мірою, який спрямований на досягнення кінцевої мети судового розгляду виконання ухваленого судом рішення, при цьому, винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання розстрочення або відстрочення виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.

Тому, особа, яка подала заяву про розстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі.

Водночас, питання щодо розстрочення виконання рішення належить до дискреційних повноважень суду та є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи та дослідження доказів.

Дослідивши заяву відповідача та додані до неї документи, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд встановив, що наведені відповідачем обставини не свідчать про неможливість виконання рішення суду у цій справі та не є обставинами, з якими закон пов`язує можливість розстрочення виконання судового рішення. Також заявник не надав суду жодного доказу в підтвердження свого скрутного фінансового стану та того, що він дійсно позбавлений можливості виконати рішення суду у даній справі.

Крім того, при вирішенні питання розстрочення виконання рішення суд врахував, що спір у даній справі виник саме з вини відповідача, у зв`язку не тільки із несвоєчасною сплатою відповідних платежів за укладеним з позивачем договором, а і з небажанням відповідача, у добровільному порядку, виробити разом із позивачем прийнятний для обох сторін алгоритм погашення заборгованості.

Враховуючи наведене, в задоволенні заяви відповідача про розстрочення виконання рішення слід відмовити.

Керуючись статтями 234, 235, 331 ГПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні заяви фермерського господарства "Персей Агро" про розстрочення виконання судового рішення у справі 909/356/22 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена у визначені статтями 256, 257 ГПК України строк та порядку.

Суддя Ткаченко І. В.

Повний текст ухвали складено 02 серпня 2023 р.