ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2023 р. Справа№ 927/1122/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Корсака В.А.

Євсікова О.О.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1

на рішення господарського суду Чернігівської області від 24.01.2022 (повний текст підписано 24.01.2022)

у справі № 927/1122/21 (суддя Демидова М.О)

за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України

до Військової частини НОМЕР_1

про стягнення 42 355,98 грн збитків

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2021 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до господарського суду Чернігівської області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування збитків в порядку регресу у сумі 41038,98 грн. та суми витрат позивача на збір документів і визначення розміру шкоди у сумі 1317, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування у сумі 41 038,98 грн, що підтверджено платіжним дорученням №2545621 від 10.12.2020 на суму 41 038,98 грн, у зв`язку з чим подано позов до особи, яка є відповідальною за завдання шкоди внаслідок ДТП.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 24.01.2022 у справі №927/1122/21 позов задоволено частково та стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України збитків в порядку регресу у сумі 41 038 грн. 98 коп., а також 2 199 грн. 41 коп. судового збору. У задоволені позову в частині стягнення 1 317, 00 грн відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що фіксування пошкоджень заподіяних транспортному засобу Ford Fusion» мало місце 07.08.2020, що свідчить про відсутність будь-яких порушень закону зі сторони позивача щодо строків проведення огляду транспортного засобу, а відтак, висновок №150720 про оцінку вартості матеріального збитку транспортного засобу «Ford Fusion» є належним доказом щодо визначення вартості матеріального збитку. При цьому судом враховано, що відповідач не є суб`єктом оціночної діяльності в розумінні положень «Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів», які є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та інших досліджень, визначених методикою, а відтак, жодним чином не наділений правом на самостійне визначення на власний розсуд вартості матеріального збитку, заподіяного власнику пошкодженого транспортного засобу. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України в частині стягнення з Військової частини НОМЕР_1 завданих збитків в порядку регресу у розмірі виплаченої суми 41 038,98 грн.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Чернігівської області від 24.01.2022 у справі № 927/1122/21, Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати згадане рішення суду як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ч.ч. 1,2 ст. 22, ст.ст.1166, 1188 ЦК України, ст. 86 ГПК України, ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована посиланням на те, що механічні пошкодження в ДТП неспіврозмірні з оцінкою вартості матеріальних збитків, завданих внаслідок нанесених пошкоджень автомобілю «Ford Fusion».

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.06.2023 за клопотанням Військової частини НОМЕР_1 поновлено строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Чернігівської області від 24.01.2022 та відкрито апеляційне провадження у справі № 927/1122/21; розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (ч. 10 ст. 270 ГПК України); зупинено дію оскарженого рішення.

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин.

Як встановлено судом першої та перевірено судом апеляційної інстанції, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 15.07.2020 о 12 год. 00 хв. на автошляху Харків-Сімферополь за участю автомобіля «УРАЛ 4320» державний номерний знак № НОМЕР_2 з причепом «ГКБ 8350» (державний номерний знак № № НОМЕР_3 ) під кермуванням громадянина ОСОБА_1 та автомобіля «Ford Fusion» (державний номерний знак НОМЕР_4 ) під кермуванням громадянина ОСОБА_2 транспортному засобу «Ford Fusion» було завдано механічних пошкоджень.

Постановою Запорізького районного суду Запорізької області у справі №317/2922/20 від 21.10.2020 громадянина ОСОБА_1 (водій автомобіля «УРАЛ 4320») визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу про адміністративні правопорушення України.

На дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_1 не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

28.07.2020 водій пошкодженого автомобіля ОСОБА_2 звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (надається водієм транспортного засобу у разі оформлення матеріалів ДТП працівниками Національної поліції України) від 28.07.2020.

Відповідно до ст. 35 та п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власності наземних транспортних засобів" власниця пошкодженого транспортного засобу ОСОБА_3 звернулась до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою від 28.07.2020 про відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди (ДТП).

Згідно зі звітом з оцінки вартості матеріальних збитків, завданих внаслідок нанесених пошкоджень автомобілю «Ford Fusion» (державний реєстраційний номер НОМЕР_5 ) в дорожньо-транспортній пригоді №150720 та висновку про вартість матеріальних збитків, завданих внаслідок нанесених пошкоджень, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу склала 41 038,96 грн.

Висновок №150720 проведено суб`єктом оціночної діяльності, який діяв на підставі Сертифіката суб`єкта оціночної діяльності №762/20 дійсного до 28.08.2023, виданого Фондом Держмайна України; кваліфікаційного свідоцтва оцінювача МФ№122 від 24.06.2017, виданого Фондом Державного Майна України та ДВНЗ «Придніпровська Державна Академія Будівництва та Архітектури» за напрямом «Оцінка об`єктів у матеріальній формі» та спеціалізацією 1.3 «Оцінка колісних транспортних засобів»; свідоцтва про включення інформації про оцінювача до Державного реєстру оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності №186 від 28.07.2017; свідоцтва про підвищення кваліфікації оцінювача МФ №7416 - ПК від 12.06.2019 за напрямом «Оцінка об`єктів у матеріальній формі» та спеціалізацією 1.3 «Оцінка колісних транспортних засобів», видане Фондом Державного Майна України та КП «Інформаційний Центр Українського Товариства Оцінювачів».

Судом встановлено, що відповідно до Централізованої бази даних МТСБУ транспортний засіб "УРАЛ" державний номерний знак № НОМЕР_2 власник не має страхового полісу.

На підставі наказу Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, позивачем здійснено регламентну виплату на користь громадянки ОСОБА_3 у сумі 41 038,98 грн, що підтверджено платіжним дорученням №2545621 від 10.12.2020 на суму 41 038,98 грн.

Окрім того, Моторним (транспортним) страховим бюро України були понесені додаткові витрати на збір документів та визначення розміру шкоди на суму 1 317, 00 грн., що підтверджено актом виконаних робіт №69387 та платіжним дорученням №2544013 від 06.11.2020 на суму 1 317,00 грн.

Загальний розмір фактично понесених витрат позивача склав 42 355, 98 грн.

Звертаючись з позовом у даній справі, МТСБУ послалось на те, що водій ОСОБА_1 на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди керував транспортним засобом «УРАЛ 4320» у зв`язку з виконанням службових обов`язків перед Військовою частиною НОМЕР_1 , що підтверджено наказом командира військової частини (з технічного забезпечення) №11 від 13.04.2020, додатком №1 до наказу, витягами з наказів командира військової частини (по стройовій частині) від 22.04.2020, від 28.10.2020, від 23.09.2019, від 08.06.2021.

Позивач звертався до відповідача на підставі справи МТСБУ:69387 з претензією від 19.07.2021 щодо відшкодування збитків в порядку регресу не пізніше 14 календарних днів з моменту її отримання у сумі 42 355,98 грн, яку було залишено відповідачем без задоволення.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до п. 39.1 ст. 39 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам.

Згідно з п. 39.2.1. ст. 39 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" основним завданням МТСБУ є, зокрема, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

В абз. 2 п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом пп. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Згідно з пп. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Відповідно до п. 1.6 ст. 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні, зокрема, власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Положеннями ст. 397 ЦК України передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

За загальними правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України убачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Так, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 у справі (провадження) № 6-108цс13, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.08.2020 у справі №905/1391/19, від 01.11.2021 у справі № 920/343/20.

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником або законним володільцем (користувачем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Матеріалами справи, зокрема, наказом командира військової частини (з технічного забезпечення) №11 від 13.04.2020, додатком №1 до наказу, витягами з наказів командира військової частини (по стройовій частині) від 22.04.2020, від 28.10.2020, від 23.09.2019, від 08.06.2021 підтверджено, що військова частина НОМЕР_1 є законним володільцем (користувачем) транспортного засобу «УРАЛ 4320» державний номерний знак № НОМЕР_2 з причепом (державний номерний знак № № НОМЕР_6 ), а громадянин ОСОБА_1 на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди керував транспортним засобом «УРАЛ 4320» у зв`язку з виконанням службових обов`язків перед Військовою частиною НОМЕР_1 .

Таким чином, судом обґрунтовано встановлено, що Військова частина НОМЕР_1 є належним відповідачем у даній справі.

Згідно з п. 41.1. ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Факт здійснення страхового відшкодування власниці автомобіля «Ford Fusion» (державний номерний знак НОМЕР_4 ), який було пошкоджено у спірній ДТП з вини водія відповідача, підтверджується, зокрема, платіжним дорученням №2545621 від 10.12.2020 на суму 41 038,98 грн.

З урахуванням зазначеного вище, правомірним є висновок місцевого господарського суду про задоволення позову в частині стягнення суми страхового відшкодування.

Щодо визначення розміру завданого збитку, то його розмір визначено відповідно до висновку №150720 суб`єкта оціночної діяльності, який діяв в межах повноважень та згідно з нормами чинного законодавства.

Так само обґрунтованою є відмова в позові в частині стягнення з відповідача суми витрат позивача на збір документів та визначення розміру шкоди у сумі 1 317, 00 грн, оскільки ці витрати не є складовою розміру страхового відшкодування, а відтак, така вимога не відповідає нормам ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України та п.38.2 ст.38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", які передбачають право зворотної вимоги (регресу) лише у розмірі виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Отже, судова колегія вважає, що підстави апеляційного оскарження, викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи, що є підставою для відмови в її задоволенні.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Судові витрати.

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, судовий збір за їх подання, в порядку статті 129 ГПК України, покладається на скаржників.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Чернігівської області від 24.01.2022 у справі №927/1122/21 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Поновити дію рішення господарського суду Чернігівської області від 24.01.2022 у справі №927/1122/21.

Матеріали справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді В.А. Корсак

О.О. Євсіков