ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2023 р. Справа№ 910/5483/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Суліма В.В.

Ткаченка Б.О.

при секретарі судового засідання: Новосельцеві О.Р.;

за участю представників сторін:

від позивача: Савулій В.О.;

від відповідача: Носик Б.М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів

на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2023

у справі №910/5483/22 (суддя Головкіна К.І.)

за позовом Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Алтаюр"

про стягнення зборгованості у сумі 6 821 760,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст додаткового рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 17.01.2023 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Алтаюр" про стягнення витрат на правничу допомогу задоволено частково.

Стягнуто з Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (надалі-АРМА, позивач) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Алтаюр" (надалі- ТОВ «Алтаюр», відповідач) витрати на правничу допомогу у розмірі 13 455,88 грн. В решті вимог заяви відмолено.

Задовольняючи частково заяву позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначив, що заявлена до стягнення сума є адекватною та співмірною зі ступенем складності справи, ціною позову та значенням справи для сторін, обсягом виконаних адвокатом робіт для надання правничої допомоги.

Водночас, суд вважає, що твердження позивача про завищений розмір понесених відповідачем витрат на правничу допомогу є необґрунтованими та недоведеними. Твердження АРМА про те, що кошторисом агенства, яке фінансується за рахунок Державного бюджету, не передбачені витрати на відшкодування правничої допомоги відповідача, суд відхилив та зазначив, що Великою Палатою Верховного Суду у справі № 911/4249/16 від 17.04.2018 та Європейським Судом з прав людини у справах «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус» від 08.10.2005 та «Бурдов проти Росії» (заява № 59498/00) чітко сформовано позицію, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від виконання зобов`язання (компенсації правничої допомоги).

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що судові витрати ТОВ "Алтаюр" на професійну правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн. заявлені правомірно, але з урахуванням часткового задоволення позову стягнув суму 13 455,88 грн. (пропорційно до задоволених позовних вимог).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Київської області від 17.01.2023 у справі №910/5483/22 в частині задоволення 13 455,88 грн та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального права.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції при винесені рішення фактично не досліджено, чи були фактично понесені витрати, чи була їх сума обґрунтованою та не здійснена оцінка рівня витрат на професійну правничу допомогу.

Так, апелянт зазначає, що відповідно до ст. 14 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» фінансове забезпечення Національного агентства здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Згідно ст.48 Бюджетного кодексу України, Національне агентство як розпорядник бюджетних коштів, бере на себе бюджетні зобов`язання та здійснює платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом.

Таким чином, апелянт вказує, що задоволена сума не передбачена кошторисом, отже задоволення заяви спричинить негативні наслідки для держави.

Крім того, скаржник зауважує, що ТОВ «Алтаюр» не вказано жодного посилання на розмір грошових витрат за кожну із юридичних послуг, надану Адвокатським об`єднанням «Віннерлекс» відповідачу, відсутній детальний опис наданих адвокатом та не здійснено жодного розрахунку.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Як вбачається з відзиву на апеляційну скаргу, поданого 27.03.2023, відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а додаткове рішення Господарського суду Київської області від 17.01.2023 у справі № 910/5483/22 без змін.

Відповідач у відзиві посилається на те, що відповідно до ч.3 ст. 123 та ч.ч.2,3 ст. 126 ГПК України не передбачено звільнення сторони від сплати судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу у разі відсутності відповідного бюджетного фінансування.

Також, відповідач зазначає, що відсутність у кошторисі скаржника коштів на оплату судових витрат на надання правничої допомоги не є підставою для звільнення його від оплати цих витрат за наявності, передбачених законом підстав для покладення на нього обов`язку, особливо враховуючи той факт, що судовий процес був ініційований самим скаржником.

Крім того, стосовно відсутності детального опису за кожну юридичну послугу надану адвокатом та її розрахунку, відповідач вказує, що у зв`язку з розглядом справи № 910/5483/22 між ТОВ «Алтаюр» та Адвокатським об`єднанням «Віннерлекс» було укладено договір про надання правничої допомоги від 30.08.2022. Специфікацією №1, яка є додатком до договору, передбачено вартість послуг з надання професійної правничої допомоги у сумі 15 000,00 грн, як фіксований гонорар, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», а також викладена позиція у міститься у чисельних висновках Верховного Суду.

Відповідач зауважує, що суд першої інстанції правомірно стягнув витрати на професійну правничу допомогу, оскільки ним на підтвердження витрат понесених на правничу допомогу адвоката подано усі необхідні первинні документи, що підтверджують розмір таких витрат та докази її сплати.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2023 апеляційну скаргу Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2023 поновлено Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2023 у справі №910/5483/22, відкрито провадження за апеляційною скаргою та призначено справу до розгляду на 24.04.2023.

Протокольною ухвалою Північним апеляційним господарським судом у судових засіданнях 24.04.2023, 01.05.2023 та 05.06.2023 було оголошено перерви до 01.05.2023, до 05.06.2023 та відповідно до 19.06.2023.

Позиції учасників справи

Представник позивача у судовому засіданні апеляційної інстанції 19.06.2023 підтримав доводи своєї апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати в частині задоволення 13 455,88 грн та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційної інстанції 19.06.2023 проти задоволення апеляційної скарги позивача заперечував, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а додаткове рішення Господарського суду Київської області від 17.01.2023 у справі № 910/5483/22 без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Алтаюр" про стягнення штрафних санкцій за договором № ПК1/21 від 05.11.2021 у сумі 6 821 760,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.12.2022 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Алтаюр" на користь Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів пеню в сумі 702 240,00 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 10 533,60 грн. У решті вимог відмовлено.

Після ухвалення зазначеного судового рішення, представник відповідача (ТОВ "Алтаюр") подав докази понесення судових витрат на правничу допомогу на підтвердження заяви про розподіл судових витрат, зробленої ним у судовому засіданні до закінчення судових дебатів, у якій просив стягнути з АРМА на користь ТОВ "Алтаюр" витрати на правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду Київської області від 17.01.2023 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Алтаюр" про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Алтаюр" витрати на правничу допомогу у сумі 13 455,88 грн. У решті вимог заяви - відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про те, що заявлена до стягнення сума є адекватною та співмірною зі ступенем складності справи, ціною позову та значенням справи для сторін, обсягом виконаних адвокатом робіт для надання правничої допомоги та з урахуванням часткового задоволення позову стягнув 13 455,88 грн. (пропорційно до задоволених позовних вимог).

Суд апеляційної інстанції, погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до частини третьої статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За частиною першою статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 ГПК України).

Водночас за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).

У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим у частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Висновки, аналогічні відображеним вище, викладені в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Відповідно до статті 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону № 5076-VI).

Закон № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру та погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Колегія суддів зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Крім того, частина третя статті 126 ГПК України визначає, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Колегія судів також зауважує, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Таким чином, учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Статтею 126 ГПК України також не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Аналогічний висновок, викладений у висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

Так, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн ТОВ «Алтаюр» долучив копії:

- свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю, виданого адвокату Носику Б. М. (№ 2271 від 14.02.2011); ордеру серія АЕ № 1118543 від 06.09.2022, виданого АО "Віннерлекс" на надання правничої допомоги ТОВ "Алтаюр" адвокатом Носиком Б. М.;

- договору про надання правничої допомоги від 30.08.2022, укладеного ТОВ "Алтаюр" з АО "Віннерлекс", та додатку до нього № 1 від 30.08.2022, у якому сторони погодили, що вартість надання ТОВ "Алтаюр" правничої допомоги з представництва інтересів товариства в Господарському суді міста Києва під час розгляду справи № 910/5483/22 становить 15 000,00 грн;

- акту здачі-приймання наданих послуг та звіту про надану правничу допомогу від 15.12.2022 на суму 15 000,00 грн;

- рахунку на оплату правової допомоги від 30.08.2022 на суму 15 000,00 грн;

- платіжної інструкції № 244 від 02.09.2022 на суму 15 000,00 грн.

Таким чином, наведені вище докази є достатніми для підтвердження факту понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Колегія суддів зазначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Як встановлено судом першої інстанції, від представника позивача надійшло заперечення проти стягнення судових витрат на правничу допомогу, в яких він вважав їх розмір завищеним, просив відмовити у задоволенні вимог відповідача.

Колегія суддів зауважує, що відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.

Отже, позивачем не було доведено неспівмірність судових витрат на професійну правничу допомогу, вказаних у заяві відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлена до стягнення сума є адекватною та співмірною зі ступенем складності справи, ціною позову та значенням справи для сторін, обсягом виконаних адвокатом робіт для надання правничої допомоги.

Також, колегія суддів вважає вірним, що твердження позивача про завищений розмір понесених відповідачем витрат на правничу допомогу є необґрунтованими та недоведеними.

Крім того, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції та відхиляє твердження позивача про те, що кошторисом АРМА, яке фінансується за рахунок Державного бюджету, не передбачені витрати на відшкодування правничої допомоги відповідача та зазначає, що Великою Палатою Верховного Суду у справі № 911/4249/16 від 17.04.2018 та Європейським Судом з прав людини у справах «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус» від 08.10.2005 та «Бурдов проти Росії» (заява № 59498/00) чітко сформовано позицію, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від виконання зобов`язання (компенсації правничої допомоги).

На підставі викладеного суд дійшов правомірного висновку, що судові витрати ТОВ "Алтаюр" на професійну правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн заявлені правомірно, але з урахуванням часткового задоволення позову судом стягнуто 13 455,88 грн. (пропорційно до задоволених позовних вимог).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2023 у справі №910/5483/22 задоволенню не підлягає. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2023 у справі №910/5483/22 слід залишити без змін.

Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2023 у справі №910/5483/22, залишити без задоволення.

2. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2023 у справі №910/5483/22 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/5483/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, порядку та строку, передбаченому статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 21.06.2023.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді В.В. Сулім

Б.О. Ткаченко