ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" серпня 2023 р. м. Львів Справа №913/259/22

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя І.Б. Малех

Судді В.М. Гриців

Н.М.Кравчук

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», б/н від 05.04.2023 (вх. № ЗАГС 01-05/1111/23 від 11.04.2023)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 08 березня 2023 року (суддя Максимів Т.В., повний текст рішення складено 17.03.2023, м. Івано-Франківськ)

у справі № 913/259/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача: Головного управління Держгеокадастру у Луганській області, м. Івано-Франківськ

про стягнення заборгованості в сумі 42304,06 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду Луганської області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Луганській області про стягнення заборгованості в сумі 42304,06 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Публічного типового договору постачання природного газу постачальником «останньої надії» в частині своєчасної оплати за поставлений природний газ за період 01.01.2022 по 28.02.2022, внаслідок чого позивачем, за прострочення виконання грошового зобов`язання, керуючись п.4.5. договору та ст.625 ЦК України нараховано відповідачу пеню у сумі 20995,86 грн, 1982,84 грн - 3% річних, 19325,36 грн - інфляційних втрат (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог).

Відповідачем у відзиві заперечено позовні вимоги з тих підстав, що вини відповідача у своєчасній оплаті немає, так, як несвоєчасна оплата настала, внаслідок форс-мажорних обставин (бойові дії на території відповідача), які є загальновідомими та підтверджуються листом Торгово-промислової палати України №20224/02.0-7.1 від 28.02.2022, згідно якого військову агресію російської федерації проти України, що стала підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", визнано форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили); Головне управління Держгеокадастру у Луганській області вживало всіх можливих заходів для погашення заборгованості; всі справи за період до 24.02.2022 знаходяться у відповідних структурних підрозділах установи на тимчасово окупованій території у зв`язку з чим відсутній доступ до архівів і документів; 06.06.2022 відповідач змінив місцезнаходження та 21.06.2022 отримав рахунки на оплату; одразу після надходження коштів на його рахунки оплатив основну суму заборгованості. В підтвердження своїх заперечень подав: наказ Держгеокадастру №82 від 24.02.2022 "Про встановлення простою у роботі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальних органах"; наказ Держгеокадастру №86 від 04.04.2022, відповідно до якого з 06.04.2022 запроваджено дистанційний та/або гнучкий режим роботи для працівників апарату Держгеокадастру; наказ Головного управління Держгеокадастру у Луганській області №2 від 07.04.2022, відповідно до якого з 07.04.2022 в Управлінні запроваджено дистанційну роботу; Виписку з ЄДРЮОФОП та ГФ відповідно до якої відповідач змінив місцезнаходження 06.06.2022; платіжні доручення №186 від 21 червня 2022 року, № 260 та №261 від 06.10.2022, якими підтверджується сплата основної заборгованості; виписки про рух коштів з системи дистанційного обслуговування клієнтів за період січень - жовтень 2022 року.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 08.03.2023 у справі № 913/259/22 в позові відмовлено.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ведення з 24.02.2022 активних бойових дій на території де знаходився відповідач - м. Сєверодонецьк та введення воєнного стану вплинули на спроможність забезпечити своєчасне виконання взятих на себе зобов`язань з оплати поставленого газу та послуг транспортування, дані обставини відповідно до ч. 3 ст. 75 ГПК України є загальновідомими та такими, що не потребують доказування, відтак, порушення взятих на себе зобов`язань сталося з незалежних від відповідача обставин.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням апелянт Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 08.03.2023 у справі № 913/259/22 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що форс-мажорні обставини засвідчуються виключно сертифікатом Торгово-промислової палати (далі ТПП), який відповідачем не поданий, а лишень подано лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, який не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим. Разом з тим, п. 10.4 типового договору про постачання природного газу сторони визначили що саме сертифікат ТПП є документом на засвідчення обставин непереборної сили.

Також апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що відповідач почав споживати газ до початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України та відповідно до початку воєнних (бойових) дій.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечує доводи з тих підстав, що суд першої інстанції дослідив лист ТПП разом в сукупності з іншими докази та в тексті рішення покликався на ч. 3 ст. 75 ГПК України.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи між суддями від 11.04.2023 справу № 913/259/22 передано колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Малех І.Б., суддів Гриців В.М. та Кравчук Н.М.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 17.04.2023 року (головуючий суддя Малех І.Б., судді Гриців В.М., Кравчук Н.М.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», б/н від 05.04.2023 (вх. № ЗАГС 01-05/1111/23 від 11.04.2023) на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 08 березня 2023 року у справі № 913/259/22 та даною ухвалою суду ухвалено розглядати апеляційну скаргу без виклику учасників справи.

Відповідно до ч.10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 8 ГПК України встановлено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ціна позову у справі № 913/259/22 є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому з урахуванням цієї обставини та предмету спору вказана справа підлягає розгляду судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Сторони повідомлені про розгляд справи в порядку письмового провадження ухвалою суду від 17.04.2023, яка надіслана на поштову адресу сторін, відомості яких містяться в матеріалах справи.

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою та відзивом на апеляційну скаргу, судова колегія Західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку рішення Господарського суду Івано-Франківської області у справі № 913/259/22 від 08.03.2023 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (далі позивач, постачальник, постачальник «останньої надії») відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 04.07.2017 № 880 здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України.

За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 917-р Товариство з обмеженою відповідальністю «газопостачальна компанія «Нафтогаз України» визначено постачальником «останньої надії» на ринку природного газу.

Відповідно до пункту 26 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу», постачальник «останньої надії» - визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який немає права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.

26.10.2021 року набула чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 25.10.2021 року № 1102 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 р. № 809 і від 9 грудня 2020 № 1236.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1102 визначено зобов`язання акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України», товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», операторів газорозподільних систем забезпечити автоматичне включення оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільних систем до портфеля постачальника «останньої надії» обсягів природного газу, спожитих з 1 жовтня 2021 року бюджетними установами (в значенні Бюджетного кодексу України), закладами охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо) та закладами охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо), постачання природного газу яким не здійснювалося жодним постачальником.

Головне управління Держгеокадастру у Луганській області (далі відповідач, споживач) є бюджетною установою (в значенні Бюджетного кодексу України).

У відповідності до положень пункту 2 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС оператори газорозподільних систем, оператор газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) протягом трьох діб зобов`язані надати постачальнику «останньої надії» через інформаційну платформу інформацію щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії», за формою оператора газотранспортної системи, погоджено Регулятором. Інформація скріплюється електронним підписом уповноваженої особи оператора газорозподільної системи/оператора газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) та повинна містити: ЕІС код споживача або ЕІС код точки комерційного обліку споживача; назву та ЄДРПОУ (для споживачів, що не є прибутковими); поштову адресу об`єкта споживача. Зазначена інформація надається через інформаційну платформу , за допомогою відправки повідомлення на поштову скриньку постачальника останньої надії в інформаційній платформі дані скриньки G_MAIL_PLR.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» зазначає, що у зв`язку з відсутністю постачання природного газу іншим постачальником оператором газотранспортної системи (далі Оператор ГТС) за участю операторів газорозподільних систем (далі оператори ГРМ) об`єми природного газу, спожитого Відповідачем з 1 січня 2022 року по 28 лютого 2022 року автоматично включено до портфеля постачальника «останньої надії» - Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», і відповідно, спожитий природний газ віднесено до об`ємів, поставлених позивачем.

Факт включення відповідача до реєстру споживачів постачальника "останньої надії" та віднесення газу, спожитого відповідачем, до портфеля постачальника "останньої надії" з наведених вище підстав підтверджується листом оператора ГТС від 28.09.2022 № ТОВВИХ-22-10438 та інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56XS00013LF6S00Z; інформацією щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» від оператора ГРМ (Форма №10); відомостями з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо споживача з ЕІС-кодом 56XS00013LF6S00Z наданими позивачем у вигляді принтскрину з особистого кабінету Нафтогазу на інформаційній платформі Оператора ГТС.

Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідно до п. 1 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) №2496 від 30.09.2015, договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" укладається у випадках, передбачених пунктом 3 розділу VI, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом публічної оферти постачальника «останньої надії» та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.

У зв`язку з наведеним слідує, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини за договором постачання природного газу постачальником «останньої надії» (надалі договір), який є публічним, та не потребує двостороннього підписання та визнається сторонами у справі.

За цим договором постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором (п. 2.1 договору).

Згідно з п. 4.1 договору постачання природного газу здійснюється за ціною, оприлюдненою постачальником на своєму сайті. Така ціна визначається постачальником відповідно до розділу VI Правил постачання. Нова ціна є обов`язковою для сторін з дня, наступного за днем її оприлюднення постачальником на власному сайті.

Пунктом 4.2 договору встановлено, що об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ/Оператора ГТС (для прямих споживачів) за підсумками розрахункового періоду, що містяться в інформаційній платформі оператора газотранспортної системи та надані споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Відповідно до п. 4.4 договору споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий постачальником відповідно до п. 4.3 цього договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

У п. 4.5 договору сторони погодили, що у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

На виконання умов договору, позивач в період 01.01.2022 - 28.02.2022 поставив відповідачу природний газ в обсязі 2866,5 м куб. та надав послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з ГТС (тариф) на суму 122329,89 грн.

Вищенаведені обставини сторонами, зокрема відповідачем не заперечується.

Як стверджує позивач, відповідач в порушення умов договору за переданий природний газ та послуги транспортування природного газу розраховувався з порушенням строків, передбачених п.4.4. договору, що підтверджується випискою з рахунку відповідача, внаслідок чого позивач звернувся до місцевого господарського суду за захистом порушеного права з позовними вимогами про стягнення пені у сумі 20995,86 грн, яка нарахована відповідно до п.4.5. договору та стягнення 1982,84 грн - 3% річних, 19325,36 грн - інфляційних втрат, які нараховані відповідно до ст.625 ЦК України (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог).

Відповідачем заперечено позовні вимоги з тих підстав, що вини відповідача у своєчасній оплаті немає, так, як несвоєчасна оплата настала внаслідок форс-мажорних обставин (бойові дії на території відповідача), які є загальновідомими, та підтверджуються листом Торгово-промислової палати України №20224/02.0-7.1 від 28.02.2022.

Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:

Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

В даному випадку, відносини, що виникли між сторонами у справі регулюються Цивільним кодексом та іншими нормативними актами, а саме Законом України "Про ринок природного газу", Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496, Типовим договором постачання природного газу постачальником "останньої надії", затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2501.

Статтею 1 Закону України "Про ринок природного газу" визначено, що споживачем є фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Постачання природного газу постачальником "останньої надії" здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором. Договір на постачання природного газу постачальником "останньої надії" є публічним. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України "Про ринок природного газу" споживач зобов`язаний, зокрема: 1) укласти договір про постачання природного газу; 2) забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договору; 3) не допускати несанкціонованого відбору природного газу; 4) забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників оператора газотранспортної системи, оператора газорозподільної системи до вузлів обліку природного газу та з метою встановлення вузлів обліку газу; 5) припиняти (обмежувати) споживання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договору.

Правилами постачання природного газу врегульовано відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи. Дія цих Правил поширюється на постачальників, споживачів природного газу - фізичних осіб, фізичних осіб - підприємців, юридичних осіб та Операторів ГРМ/ГТС.

Згідно з п. 3 Розділу І Правил постачання природного газу постачання природного газу постачальником "останньої надії" здійснюється на підставі договору, який має відповідати типовому договору постачання природного газу постачальником "останньої надії", що затверджується Регулятором. Договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" є публічним.

Особливості здійснення постачання природного газу споживачу постачальником "останньої надії" визначені розділом VI цих Правил.

Відповідно до п. 1, 2, 4-6 Розділу VI Правил постачання природного газу постачальник "останньої надії" здійснює постачання природного газу споживачам на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати Типовому договору постачання природного газу постачальником "останньої надії", затвердженому постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2501, який є публічним, а його умови - однаковими для всіх споживачів. Договір постачання між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

За договором постачання природного газу постачальник "останньої надії" зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу в розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Максимальна тривалість постачання природного газу постачальником "останньої надії" не може перевищувати шістдесят днів та в будь-якому випадку не має тривати довше ніж до кінця календарного місяця, наступного за тим місяцем, у якому почалося фактичне постачання природного газу споживачеві постачальником "останньої надії".

Постачальник "останньої надії" зобов`язаний на головній сторінці свого сайту розмістити діючу редакцію договору постачання природного газу постачальником "останньої надії", яка має відповідати типовому договору, роз`яснення щодо його укладання, а також ціну природного газу для споживачів, визначену згідно з вимогами цього розділу.

Після закінчення граничного строку постачання природного газу постачальником "останньої надії", передбаченого цим розділом та Законом України "Про ринок природного газу", постачальник "останньої надії" зобов`язаний припинити постачання природного газу за договором зі споживачем. Виключення споживача з Реєстру споживачів постачальника "останньої надії" здійснюється у порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи. У випадку якщо споживач не був включений до Реєстру споживачів іншого постачальника після закінчення постачання природного газу постачальником "останньої надії", до такого споживача повинні застосовуватись заходи з припинення розподілу/транспортування (для прямих споживачів) природного газу споживачу відповідно до умов Кодексу газорозподільних систем та Кодексу газотранспортної системи.

Постачальник "останньої надії" має повідомити споживача про обмежений строк постачання природного газу, ціну природного газу для споживача та поінформувати споживача про його право та необхідність вибору іншого постачальника шляхом розміщення відповідної інформації на сайті постачальника "останньої надії". Постачальник "останньої надії" зобов`язаний оприлюднювати на своєму вебсайті та підтримувати в актуальному стані інформацію щодо споживачів, що не є побутовими, з діючими договорами постачання природного газу із зазначенням такої інформації: ЕІС-коди споживачів (точок комерційного обліку); ЄДРПОУ та назва споживача; адреса об`єкта; кінцевий строк постачання природного газу.

Отже, з вищенаведеного слідує, що до договору постачання природного газу, як між постачальником "останньої надії" та споживачем, застосовуються положення Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання (ч. 1 ст. 714 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2).

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Разом з тим, відповідно до частин першої та другої статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Отже особа, яка є відповідачем, повинна довести відсутність своєї вини, наявність якої презюмується в силу положень ЦК України.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, Цивільний кодекс України не містить визначення поняття "вина". Втім, у окремих статтях цього Кодексу, згадується про умисел та необережність. Таким чином, в цивільному праві традиційно розрізняють умисну та необережну форми вини.

Вина у формі необережності має місце за відсутності у особи наміру завдати шкоди. При необережності особа не передбачала можливість настання шкідливих наслідків свого діяння, хоча могла та повинна була їх передбачити або легковажно (безпідставно) сподівалася на їх відвернення.

Умисел як форма вини включає елемент усвідомлення та наміру. Діяння особи вважаються такими, що вчинені з умислом, якщо вона усвідомлювала протиправність своєї поведінки та бажала або свідомо допускала настання шкоди (збитків).

Отже, в контексті цієї статті, виною є невжиття особою всіх належних від неї заходів для запобігання заподіянню негативних економічних наслідків для позивача.

Відповідачем на підтвердження своїх доводів в частині несвоєчасного виконання умов спірного договору подано лист Торгово-промислової палати України №20224/02.0-7.1 від 28.02.2022, який засвідчив повномасштабне вторгнення російської федерації в Україну.

Слід зазначити, що у зв`язку з повномасштабним вторгненням росії в Україну Торгово-промислова палата 28 лютого 2022 року розмістила на своєму офіційному сайті лист, яким засвідчила, що збройна агресія російської федерації є форс-мажорною обставиною в контексті українського законодавства.

Разом з тим, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", визнано форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили).

Апелянт, в апеляційній скарзі звертає увагу на те, що форс-мажорні обставини засвідчуються виключно сертифікатом Торгово-промислової палати (далі ТПП), який відповідачем не поданий, а лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим.

Судова колегія зазначає, що легальне визначення форс-мажорних обставин міститься в ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні».

Так, форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами.

Верховний суд у своїй практиці виокремив наступні елементи форс-мажорних обставин: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; і найголовніше - унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності (Постанова ВС від 25.01.2022 № 904/3886/21).

Тобто форс-мажор розглядається як обставина непереборної сили, запобігти якій зобов`язана сторона не має змоги.

Відповідно, неналежне виконання договору не є наслідком її неправомірних дій і виключає наявність вини, яка є обов`язковою умовою для настання відповідальності за порушення зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом. Така законодавча дефініція убезпечує особу від відповідальності за порушення без вини, і є однією з основоположних в цивільному праві.

Ще одним важливим законодавчим запобіжником є ст. 617 ЦК України, яка визначає обставини непереборної сили як підставу для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язань. Аналогічний висновок випливає зі змісту ст. 218 ГК України, яка покладає на суб`єкта господарювання обов`язок довести, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Таким чином, обов`язок належного виконання взятих на себе зобов`язань зберігається, звільняється боржник лише від штрафних санкцій, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, форс-мажор, як обставина непереборної сили потребує доведення і належного правового оформлення сторонами в судовому процесі. Саме по собі існування таких надзвичайних і невідворотних обставин не звільняє сторону від відповідальності за порушення взятих на себе зобов`язань.

Українське законодавство визнає форс-мажором ряд надзвичайних та невідворотних обставин, серед яких має місце і збройний конфлікт, військові дії, неоголошена війна.

Слід зазначити, що Головне управління Держгеокадастру у Луганській області до початку повномасштабного вторгнення (24.02.2022) було зареєстроване та знаходилось у м. Сєверодонецьк Луганської області.

Разом з тим, на підтвердження неможливості здійснювати господарську діяльність свідчить наказ Держгеокадастру №82 від 24.02.2022 "Про встановлення простою у роботі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальних органах"; наказ Держгеокадастру №86 від 04.04.2022, відповідно до якого з 06.04.2022 запроваджено дистанційний та/або гнучкий режим роботи для працівників апарату Держгеокадастру; наказ Головного управління Держгеокадастру у Луганській області №2 від 07.04.2022, відповідно до якого з 07.04.2022 в Управлінні запроваджено дистанційну роботу;

З наявної у справі виписки з ЄДРЮОФОП та ГФ вбачається, що відповідач змінив місцезнаходження 06.06.2022, відповідно 21.06.2022 отримав рахунки на оплату та одразу після надходження коштів на його рахунки оплатив основну суму заборгованості, про що свідчать платіжні доручення № 186 від 21 червня 2022 року, № 260 та № 261 від 06.10.2022, якими підтверджується сплата основної заборгованості; виписки про рух коштів з системи дистанційного обслуговування клієнтів за період січень - жовтень 2022 року.

Разом з тим, Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та відповідно до Указів Президента України від 14 березня 2022 року №133/2022, від 17 травня 2022 року № 341/2022, 12 серпня 2022 року, № 573/2022 від 7 листопада 2022 року № 757/2022, від 6 лютого 2023 року №58/2023. Таким чином, станом на теперішній час продовжено строк дії воєнного стану в Україні до 20 травня 2023 року.

З вищенаведеного слідує, що відповідач вживав всіх можливих заходів для погашення заборгованості.

Слід зазначити, що воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб у межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідних рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо (ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України").

Слід також зазначити, що відповідач є бюджетною установою, отримує фінансування з державного бюджету, можливість виконання зобов`язання в повному обсязі залежить виключно від наявності коштів на відповідних рахунках, місцезнаходженням якого в період січень-лютий 2022 року було Луганська область, м. Сєвєродонецьк, просп. Центральний, буд.17, корп.2.

Як уже було зазначено вище, відповідач не здійснював господарську діяльність, про що свідчать: наказ Держгеокадастру №82 від 24.02.2022 "Про встановлення простою у роботі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальних органах", №86 від 04.04.2022 про запровадження з 06.04.2022 дистанційного та/або гнучкого режиму роботи для працівників апарату Держгеокадастру та наказу Головного управління Держгеокадастру у Луганській області №2 від 07.04.2022 про запровадження з 07.04.2022 в Управлінні дистанційної роботи, у зв`язку з введенням воєнного стану та з метою збереження життя і здоров`я працівників Держгеокадастру та його територіальних органів, державним службовцям Головного Управління дозволили виконувати свої посадові обов`язки за допомогою інформаційно-комунікаційних технологій та за наявності технічних засобів.

Отже, за встановлених судом в сукупності обставин, з урахуванням поданих доказів із наявністю загальновідомих обставин, судова колегія приходить до висновку, що військова агресія, введення воєнного стану та активні бойові дії на території Луганської області (місцезнаходження відповідача) вплинули на спроможність забезпечити своєчасне виконання взятих на себе зобов`язань з оплати поставленого газу та послуг транспортування.

Разом з тим, поставка газу мала період січень лютий 2022 рік, нарахування позивачем штрафних санкції включала період березень вересень 2022 рік (пеня та 3% річних), лютий вересень 2022 (інфляційні втрати), саме в період повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції в тій частині, що лист ТПП також є доказом відсутності вини відповідача у порушенні строків оплати спожитого природного газу та послуг транспортування, оскільки, такий лист оцінювався у сукупності з іншими доказами.

З урахуванням вищенаведеного, судова колегія погоджується з висновком господарського суду Івано-Франківської області, про те, що відповідачем вчинено всіх можливих заходів, щодо належного виконання зобов`язання (сплату основної заборгованості після виключення обставин непереборної сили зміна місця реєстрації (місцезнаходження), відкриття рахунків, відтак, відповідач з об`єктивних причин, не мав можливості своєчасно виконати зобов`язання, наявність істотної зміни обставин у договірних зобов`язаннях, об`єктивно вплинула та унеможливила своєчасне виконання зобов`язання, тобто стала перешкодою для своєчасного його виконання та відбулась поза контролем сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд враховує висновки, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006), де вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, рішення Господарського суд Івано-Франківської області від 08.03.2023 року у справі № 913/259/22 належить залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 ГПК України у спорах, що виникають виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України).

Відтак, згідно ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за апелянтом.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», б/н від 05.04.2023 (вх. № ЗАГС 01-05/1111/23 від 11.04.2023) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 08.03.2023 року у справі № 913/259/22 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

5. Справу повернути в Господарський суд Івано-Франківської області.

Головуючий суддя І.Б. Малех

Суддя В.М.Гриців

Суддя Н.М.Кравчук