ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2023 року м.Дніпро Справа № 904/5492/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Чус О.В., Дарміна М.О.,

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

від позивача: Іванова С.О., адвокат (поза межами суду);

від відповідача: Маміч Я.С., адвокат (в залі суду);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІРОБУДМАШ" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 08.05.2023 (суддя Панна С.П., повний текст якої підписаний 08.05.2023) у справі №904/5492/18

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІРОБУДМАШ", м. Дніпро

про стягнення 32455264,47грн., з яких 13692693,71грн. простроченої заборгованості зі сплати лізингових платежів в рахунок вартості майна; 14010835,79грн. простроченої заборгованості з винагороди за користуванням майном; 4751734,97грн. пені за порушення грошового зобов`язання,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 08.05.2023 у справі №904/5492/18 в задоволенні заяви про визнання наказу Господарського суду Дніпропетровської області по справі №904/5492/18 від 02.04.2019 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення простроченої заборгованості по сплаті лізингових платежів у рахунок вартості майна за Договором фінансового лізингу №4Д 16032ЛИ від 01.07.2016 у сумі 13 692 693,71 грн. відмовлено.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось товариство з обмеженою відповідальністю "ДНІРОБУДМАШ" в якій, з посиланням на не з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду обставинам справи при її ухваленні, просить ухвалу скасувати, постановити нове судове рішення, яким задовольнити заяву товариства.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що розірвання Договору фінансового лізингу та повернення об`єктів лізингу припиняє обов`язок ТОВ «ДНІРОБУДМАШ» на сплату цих лізингових платежів, та припиняє право Банку на їх отримання.

Отже, на дату розірвання договору фінансового лізингу та повернення об`єктів лізингу законними та обґрунтованими є лише лізингові платежі, що є винагородою лізингодавця за отримане у лізинг майно, які за свою правовою суттю є елементом договору найму (оренди) (як складової частини змішаного договору фінансового лізингу) як орендна плата за користування (оренду) об`єктом лізингу.

У свою чергу зобов`язання щодо сплати лізингових платежів у вигляді суми, яка відшкодовує вартість предмету лізингу, з моменту розірвання договору фінансового лізингу та повернення об`єктів лізингу припиняється, а вимога щодо сплати цього виду лізингового платежу вже є безпідставною.

Вважає, що з моменту розірвання Договору фінансового лізингу у боржника - ТОВ «ДНІРОБУДМАШ» припинився обов`язок сплачувати АТ КБ «Приватбанк» присуджену до стягнення за рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.03.2019 по справі № 904/5492/18 прострочену заборгованість по сплаті лізингових платежів у рахунок вартості майна за Договором фінансового лізингу № 4Д16032ЛИ від 01.07.2016 у сумі 13 692 693,71 грн. простроченої заборгованості по сплаті лізингових платежів у рахунок вартості майна.

Натомість, у даному випадку, на цей час, зобов`язання лізингоодержувача (покупця) - ТОВ «ДНІРОБУДМАШ» перед лізингодавцем (продавцем) - АТ КБ «Приватбанк» за наказом про примусове виконання рішення № 904/5492/18 від 02.04.2019 (про оплату лізингових платежів в рахунок вартості об`єкті лізингу, як попередньої оплати, у вигляді їх примусового стягнення) не відповідають наслідкам розірвання договору, передбачених ч. 2 ст. 653 ЦК України. Тобто, попри припинення в подальшому зобов`язання лізингоодержувача по сплаті лізингових платежів (попередньої оплати), таке зобов`язання залишається існувати за вищенаведеним наказом.

Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" відзив на апеляційну скаргу не надало. У письмових поясненнях заперечувало проти задоволення апеляційної скарги та просило залишити ухвалу місцевого господарського суду без змін. Зазначає, що за умови неналежного виконання зобов`язань Лізингоодержувачем (покупцем) та відсутності порушення зобов`язання зі сторони Лізингодавця (продавця) умови застосування частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України не наступають.

Відповідно до частини 4 статті 653 Цивільного кодексу України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, зобов`язання ТОВ «ДНІРОБУДМАШ» перед АТ КБ «ПриватБанк» зі сплати заборгованості по сплаті лізингових платежів у рахунок вартості майна за Договором фінансового лізингу №4Д16032ЛИ в сумі 6 983 517,01 грн. не припинилися.

Законом «Про фінансовий лізинг» не передбачене право лізінгоодержувача вимагати повернення лізингових платежів у випадку розірвання договору лізингу за ініціативою лізингодавця.

Наголошує, що ТОВ «ДНІРОБУДМАШ» не підтверджено належними і допустимими доказами припинення зобов`язання ТОВ «ДНІРОБУДМАШ» перед АТ КБ «ПриватБанк» зі сплати лізингових платежів, як сплати частини вартості об`єкта лізингу за договором лізингу, за період дії договору.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.06.2023 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Іванова О.Г. (доповідач), судді Антонік С.Г., Кощеєв І.М.

З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 02.06.2023 здійснено запит матеріалів справи №904/5492/18 із Господарського суду Дніпропетровської області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

12.06.2023 матеріали справи №904/5492/18 надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.06.2023 у складі: головуючого судді Іванова О.Г. (доповідач), судді Антонік С.Г., Кощеєв І.М. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІРОБУДМАШ" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 08.05.2023 у справі №904/5492/18; розгляд справи призначено у судовому засіданні на 12.07.2023.

У судовому засіданні 12.07.2023 оголошено перерву до 24.07.2023.

21.07.2023 розпорядженням керівника апарату суду відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №904/5492/18 у зв`язку з відпусткою судді Кощеєва І.М. та відставкою судді Антоніка С.Г.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.07.2023, справу №904/5492/18 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Чус О.В., Дармін М.О., якою справу прийнято до свого провадження.

В судовому засіданні 24.07.2023 Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.03.2019 позовні вимоги задоволені в повному обсязі. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІРОБУДМАШ" на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк":

- 13 692 693,71 грн. простроченої заборгованості зі сплати лізингових платежів в рахунок вартості майна;

- 14 010 835,79 грн. простроченої заборгованості з винагороди за користуванням майном;

- 4 751 734,97 грн. пені за порушення грошового зобов`язання;

- 486 828,97 грн. судового збору.

02.04.2019 на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.03.2019, яке набрало законної сили 02.04.2019, був виданий наказ.

До суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІРОБУДМАШ" надійшла заява, в якій останнє просить суд визнати наказ Господарського суду Дніпропетровської області по справі №904/5492/18 від 02.04.2019 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення простроченої заборгованості по сплаті лізингових платежів у рахунок вартості майна за Договором фінансового лізингу № 4Д16032ЛИ від 01.07.2016 у сумі 6 983 517,01 грн., у зв`язку з розірванням Договору фінансового лізингу, яке відбулося у односторонньому порядку АТ КБ ПРИВАТБАНК за його письмовим повідомленням № Є.Upr 1/3-201007/2535 БТ від 07.10.2020.

01.05.2023 від відповідача надійшла заява про виправлення описки (помилки), яка по суті є уточненням до заяви, в якій він уточнює резолютивну частину заяви в частині суми та просить суд визнати наказ Господарського суду Дніпропетровської області по справі №904/5492/18 від 02.04.2019 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення простроченої заборгованості по сплаті лізингових платежів у рахунок вартості майна за Договором фінансового лізингу №4Д16032ЛИ від 01.07.2016 у сумі 13 692 692,71 грн., у зв`язку з розірванням Договору фінансового лізингу, яке відбулося у односторонньому порядку АТ КБ ПРИВАТБАНК за його письмовим повідомленням № Є.Upr 1/3-201007/2535 БТ від 07.10.2020.

Відмовляючи в задоволенні заяви боржника про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, в частині стягнення простроченої заборгованості по сплаті лізингових платежів у рахунок вартості майна за Договором фінансового лізингу №4Д16032ЛИ від 01.07.2016 у сумі 13 692 692,71 грн, суд першої інстанції виходив із того, що законом України "Про фінансовий лізинг" не передбачене право лізінгоодержувача вимагати повернення лізингових платежів у випадку розірвання договору лізингу за ініціативою лізингодавця.

У даному випадку відмови лізингоодержувача від договору не відбулося, що свідчить про відсутність обов`язку банку по поверненню платежу, і, відповідно, зобов`язань у АТ КБ ПриватБанк перед ТОВ ДНІПРОБУДМАШ не існує.

Підпунктом 6.2.4 Договору фінансового лізингу №4Д16032ЛИ від 01.07.2016 встановлено, зокрема, що лізингоодержувач зобов`язується повернути майно Банку у випадку розірвання Договору у стані, у якому воно було отримане з урахуванням нормального зносу, сплативши при цьому Банку заборгованість по лізингових платежах на поточну дату, інших платежах за цим договором.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (пункт 43 рішення у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 червня 2004 року у справі "Півень проти України" вказано, що право на судовий розгляд, гарантований статтею 6 Конвенції, захищає також виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін (параграф 35).

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012 Конституційний Суд України).

Статтею 18 Господарського процесуального кодексу України, яка кореспондується зі статтею 326 цього кодексу, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Розділом V Господарського процесуального кодексу України врегулювано процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у господарських справах.

Згідно частин 1, 3 статті 327 Господарського процесуального кодексу України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.

Частинами 1, 2 статті 328 ГПК України передбачено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже, даною нормою права передбачено дві підстави для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню. Перша, коли виконавчий документ виданий помилково, тобто не повинен був видаватися і, друга, коли зобов`язання боржника за виконавчим документом припинилося з будь-яких причин, тобто, боржник перестав бути зобов`язаним.

Враховуючи імперативні приписи статті 129-1 Конституції України, статей 18, 326 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язковості виконання судового рішення, що набрало законної сили, положення статті 328 Господарського процесуального кодексу України визначає можливість визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, лише за наявності для цього безумовних і безспірних підстав, тобто є процедурною нормою, що врегульовує правовідносини між боржником і стягувачем на стадії виконання рішення.

Отже, дослідженню, в даному випадку, підлягають обставини наявності визначених процесуальним законодавством підстав визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Матеріалами справи підтверджено, що 01.07.2016 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ТОВ «ДНІРОБУДМАШ» укладено Договір фінансового лізингу № 4Д16032ЛИ (надалі - Договір фінлізингу), за умовами якого (п. 1.1. договору) Банк є власником нерухомого майна, яке зазначено у додатку № 1 договору (Майно).

Банк передає Лізингоодержувачу майно, а Лізингоодержувач приймає майно від Банка в платне володіння та користування, а, після сплати всієї суми лізингових платежів, у власність, у визначені цим договором строки, на умовах фінансового лізингу (Лізинг).

У зв`язку з частковим невиконанням ТОВ «ДНІРОБУДМАШ» своїх зобов`язань за Договором фінансового лізингу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з ТОВ «ДНІРОБУДМАШ» лізингових платежів, що припадають до сплати від останнього станом на дату 26.10.2018 та нараховані на ці платежі санкції (пеню).

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.03.2019 стягнуто з ТОВ «ДНІРОБУДМАШ» на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК», зокрема, 13 692 693,71 гри, - простроченої заборгованості по сплаті лізингових платежів.

На час прийняття господарським судом вищенаведеного рішення по пій справі, судове рішення відповідало фактичним обставинам, що на той час існували між сторонами. А саме, - відповідало вимогам діючого Договору фінансового лізингу № 4Д16032ЛИ від 01.07.2016 та перебуванню предмету лізингу (нерухомого майна) у володінні лізингоодержувача (ТОВ «ДНІРОБУДМАШ»).

Натомість, на теперішній час фактичні обставини, що існували на час прийняття рішення та видачі наказу, суттєво змінилися.

Фактичними обставинами, що є підставою для визнання наказу таким, що не підлягає частковому виконанню, є факт розірвання Договору фінансового лізингу, яке відбулося у односторонньому порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за його письмовим повідомленням № Є. Upr 1/3-201007/2535 БТ від 07.10.2020.

А наслідком такого розірвання договору звернення стягнення на предмет лізингу за Договором фінансового лізингу та складання Актів прийому-передачі майна від 24.11.2020, 25.11.2020, 26.11.2020, 27.11.2020, 30.11.2020, 01.12.2020, за яким об`єкти лізингу фактично були передані (повернуті) АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Колегія суддів зауважує, що за договором фінансового лізингу № 4Д16032ЛИ від 01.07.2016 сторони погодили наступні види лізингових платежів, а саме, - лізинговий платіж у вигляді суми, яка відшкодовує вартість предмету лізингу, та лізинговий платіж, як винагороду лізингодавця за отримане у лізинг майно. Про сплату саме цих видів платежів вказано сторонами у п. 1.4, та п.п. 2.1-2.3 Договору фінансового лізингу.

При цьому будь-яких інших призначень цим видам лізингових платежів, ані ж ті, що зазначені у Закону України «Про фінансовий лізинг», цим договором окремо не надано. Цей договір також не передбачає трансформацію цих видів лізингових платежів у інші види платежів за договором при настанні якихось подій (у тому числі таких, як розірвання договору), або перетворення їх у вид відповідальності за порушення лізингоодержувачем умов договору.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» (в редакції Закону, діючій на момент укладання цього договору) відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Згідно ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється у порядку, встановленому договором.

Лізингові платежі можуть включати суму, яка відшкодовує вартість предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом, інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Таким чином, керуючись Закону України «Про фінансовий лізинг» та Цивільним кодексом України, договір фінансового лізингу є змішаним договором, який поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі-продажу, а передбачені договором лізингові платежі включають як плату за надання майна у користування, так і частину покупної плати за надання майна у власність лізингоодержувачу по закінченню дії договору.

На правовідносини, що склалися між цими сторонами щодо одержання АТ КБ «ПРИВАТБАНК», як лізингодавцем, лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність ТОВ «ДНІРОБУДМАШ» , поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.07.2018 у справі № 911/2449/17, від 26.04.2018 у справі № 911/3483/16, від 21.02.2020 у справі №910/10191/17.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 зазначено, що належне виконання лізингоодержувачем обов`язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна. Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж (п. 6.24, 6.25).

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до положень частин першої-другої статті 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

За суттю договору лізингу, на підставі Закону України «Про фінансовий лізинг» та самих умов цього договору, лізингові платежі, як відшкодування вартості предмету лізингу, є попередньою оплатою за договором купівлі-продажу, як складової частини договору лізингу.

Згідно ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняється.

Таким чином, у разі розірвання договору лізингу, одночасно розривається і договір купівлі-продажу, як складова частина змішаного договору лізингу. Внаслідок чого зобов`язання сторін за договором купівлі-продажу, як складової частини договору лізингу, припиняються, а саме: у лізингодавця (продавця) - з поставки об`єкті лізингу (товару), у лізингоодержувача (покупця) - з оплати її вартості, тобто, з внесенням попередньої оплати вартості об`єкту лізингу.

Аналогічних висновків щодо природи договору лізингу і лізингових платежів за ним та щодо наслідків його розірвання для сторін дійшов і Верховний Суд у постанові від 15.01.2021 по справі № 904/2357/20, зазначивши:

«Лізингові платежі, сплачені позивачем як частина відшкодування вартості предметів лізингу, за своєю суттю є оплата предмету купівлі-продажу (попередня оплата), який в подальшому лізингодавець зобов`язувався передати лізингоодержувачу у власність.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в зв`язку з розірванням договорів та вилученням предметів лізингу на користь лізингодавця, такий обов`язок у відповідача відсутній.» (п.8.4).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 зазначила, що Лізингодавець не може вимагати і повернення об`єкта лізингу, і відшкодування вартості об`єкта лізингу (у межах здійснення лізингових платежів) водночас, тому для вирішення питання щодо стягнення заборгованості слід аналізувати умови договору та структуру лізингових платежів (п. 6.28).

Тому, аналізуючи умови договору та структуру лізингових платежів, колегія суддів констатує, що умовами укладеного між сторонами Договору фінансового лізингу № 4Д16032ЛИ від 01.07.2016 не передбачено, що у випадку розірвання договору за ініціативою лізингодавця лізинговий платіж буде вважатись платою за користування об`єктом лізингу або мати інше призначення, у тому числі вважатися відповідальністю за порушенням умов договору лізингу.

У даному випадку, стягнуті за рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.03.2019 по справі № 904/5492/18 лізингові платежі на суму 13 692 693,71 грн., як частина відшкодування вартості предмету лізингу за Договором фінансового лізингу, за своєю суттю є оплата предмету купівлі-продажу (попередня оплата), який в подальшому АТ КБ «ПРИВАТБАНК», як лізингодавець, зобов`язувався передати ТОВ «ДНІРОБУДМАШ», лізингоодержувачу у власність.

У свою чергу, розірвання Договору фінансового лізингу та повернення об`єктів лізингу припиняє обов`язок ТОВ «ДНІРОБУДМАШ» на сплату цих лізингових платежів, та припиняє право Банку на їх отримання.

Отже, на дату розірвання договору фінансового лізингу та повернення об`єктів лізингу законними та обґрунтованими є лише лізингові платежі, що є винагородою лізингодавця за отримане у лізинг майно, які за свою правовою суттю є елементом договору найму (оренди) (як складової частини змішаного договору фінансового лізингу) як орендна плата за користування (оренду) об`єктом лізингу.

У свою чергу, зобов`язання щодо сплати лізингових платежів у вигляді суми, яка відшкодовує вартість предмету лізингу, з моменту розірвання договору фінансового лізингу та повернення об`єктів лізингу припиняється, а вимога щодо сплати цього виду лізингового платежу вже є безпідставною.

Згідно зі ст. 328 ГПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Чинне процесуальне законодавство передбачає механізм нівелювання процедури примусового виконання судового наказу в разі відсутності відповідного обов`язку боржника шляхом визнання цього наказу таким, що не підлягає виконанню.

При цьому КГС ВС у численних постановах виходив з того, що правовий механізм визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, не обмежено переліком обставин, а пов`язується з наявністю самого обов`язку (постанови КГС ВС від 23.01.2018 у справі № 914/3131/15, від 14.06.20218 у справі № 914/4134/15, від 06.07.2018 у справі № 918/882/15, від 18.07.2022 у справі № 917/313/18).

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з доводами заявника апеляційної скарги про те, що з моменту розірвання Договору фінансового лізингу та повернення об`єктів лізингу лізингодавцю у боржника - ТОВ «ДНІРОБУДМАШ» припинився обов`язок сплачувати АТ КБ «ПРИВАТБАНК» присуджену до стягнення за рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.03.2019 по справі № 904/5492/18 прострочену заборгованість по сплаті лізингових платежів у рахунок вартості майна за Договором фінансового лізингу № 4Д16032ЛИ від 01.07.2016 у сумі 13 692 693,71 грн. простроченої заборгованості по сплаті лізингових платежів у рахунок вартості майна.

Натомість, у даному випадку на цей час зобов`язання лізингоодержувача (покупця) - ТОВ «ДНІРОБУДМАШ» перед лізингодавцем (продавцем) - АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за наказом про примусове виконання рішення № 904/5492/18 від 02.04.2019 (про оплату лізингових платежів в рахунок вартості об`єкті лізингу, як попередньої оплати, у вигляді їх примусового стягнення) не відповідають наслідкам розірвання договору та повернення об`єктів лізингу, передбачених ч. 2 ст. 653, ч. 2 ст. 693 ЦК України. Тобто, попри припинення в подальшому зобов`язання лізингоодержувача по сплаті лізингових платежів (попередньої оплати), таке зобов`язання залишається існувати за вищенаведеним наказом.

Слід зазначити, що у боржника відсутній будь-який інший дієвий правовий механізм захисту його прав, зокрема вимагати стягнення з позивача присудженої, але не стягнутої фактично суми у судовому порядку, окрім як визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, задля приведення сторін у їх правомірний стан після розірвання договору лізингу та повернення об`єктів лізингу лізингодавцю.

Застосування цього інституту господарсько-процесуального законодавства усуне подальші зайві процесуальні дії цих сторін (щодо зустрічного переміщення цінностей (коштів)) для досягнення правомірного стану сторін, який відразу можна досягти за цією Заявою боржника. Рішення господарського суду, що призводить до уникнення інших позовних проваджень між сторонами одного провадження буде вважатися оптимальним та таким, що дотримується принципу «процесуальної економії».

Таким чином, виконавчий документ - наказ Господарського суду Дніпропетровської області № 904/5492/18 від 02.04.2019 має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення простроченої заборгованості по сплаті лізингових платежів у рахунок вартості майна за Договором фінансового лізингу № 4Д16032ЛИ від 01.07.2016 у сумі 13 692 693,71 грн.

Щодо аргументів Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про необхідність у застосуванні до спірних правовідносин положень частини другої та четвертої статті 653 ЦК України про те, що сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконано ними за зобов`язаннями до моменту зміни або розірвання договору, та положення пункту 6.2.4 Договору, то колегія суддів вважає за необхідне їх відхилити з огляду на таке.

Згідно зі статтею 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також: у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Колегія суддів звертається до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.09.2020 у справі № 559/1605/18 в якій вказано, що при реалізації принципу свободи договору слід враховувати вимоги ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості. Тобто законодавець, закріплюючи принцип свободи договору, встановив і його обмеження. Причому останні є одночасно й межами саморегулювання. Вони передбачені в абзаці 2 частини третьої статті 6 ЦК України, згідно з якою сторони не можуть відступати від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказане про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень акту цивільного законодавства слідує з його змісту.

Частиною четвертою статті 653 ЦК України визначені відповідні наслідки розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з тим, положення частини другої статті 693 ЦК України містять імперативну норму щодо права покупця вимагати повернення сплачених коштів у разі не передання у власність товару.

З огляду на це, колегія суддів не приймає до уваги названі положення Договору фінансового лізингу, оскільки вони регулюють загальні підстави не повернення лізингодавцем отриманих від лізингоодержувача лізингових платежів (або зобов`язання сплатити лізингові платежі), та не враховують вище наведені положення частини другої статті 693 ЦК України в контексті встановлених фактичних обставин справи, коли предмет лізингу вилучений у лізингоодержувача та переданий лізингодавцю.

Відповідно до п.п. 1, 3, 4 до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є не з`ясування обставин, що мають значення справи, невідповідність висновків, що викладені у рішенні, фактичним обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

За наведених вище обставин, які були встановлені у ході апеляційного провадження у даній справі, колегія суддів апеляційного господарського суду, проаналізувавши застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги про не з`ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків, що викладені в ухвалі, фактичним обставинам справи та неправильне застосування процесуального права знайшли своє підтвердження.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 08.05.2023 у цій справі слід скасувати та задовольнити заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІРОБУДМАШ" від 13.04.2023 без номеру, в редакції заяви від 01.05.2023 без номеру, про визнання наказу Господарського суду Дніпропетровської області по справі №904/5492/18 від 02.04.2019 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення простроченої заборгованості по сплаті лізингових платежів у рахунок вартості майна за Договором фінансового лізингу №4Д16032ЛИ від 01.07.2016 у сумі 13 692 692,71 грн.

Зважаючи на задоволення заяви та апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням даної ухвали, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на Позивача.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 282-284 ГПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІРОБУДМАШ" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 08.05.2023 у справі №904/5492/18 - задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 08.05.2023 у справі № 904/5492/18 скасувати.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІРОБУДМАШ" від 13.04.2023 без номеру, в редакції заяви від 01.05.2023 без номеру, про визнання наказу Господарського суду Дніпропетровської області по справі №904/5492/18 від 02.04.2019 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення простроченої заборгованості по сплаті лізингових платежів у рахунок вартості майна за Договором фінансового лізингу №4Д16032ЛИ від 01.07.2016 у сумі 13 692 692,71 грн., у зв`язку з розірванням Договору фінансового лізингу, яке відбулося у односторонньому порядку АТ КБ ПРИВАТБАНК за його письмовим повідомленням № Є.Upr 1/3-201007/2535 БТ від 07.10.2020, задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню наказ Господарського суду Дніпропетровської області по справі №904/5492/18 від 02.04.2019 в частині стягнення простроченої заборгованості по сплаті лізингових платежів у рахунок вартості майна за Договором фінансового лізингу №4Д16032ЛИ від 01.07.2016 у сумі 13 692 692,71 грн., у зв`язку з розірванням Договору фінансового лізингу, яке відбулося у односторонньому порядку АТ КБ ПРИВАТБАНК за його письмовим повідомленням № Є.Upr 1/3-201007/2535 БТ від 07.10.2020.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІРОБУДМАШ" сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги у сумі 2684,00 гривні.

Видачу наказу з урахуванням необхідних реквізитів доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня виготовлення її повного тексту лише у випадках, передбачених ст.287 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 02.08.2023.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Чус