ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"07" серпня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/2056/23
Господарський суд Одеської області у складі судді Пінтеліна Т.Г. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи № 916/2056/23

за позовом Фізичної особи-підприємця Пельтека Валерія Івановича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 )

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Бессарабія Плюс" (68720, Одеська область, Болградський район, с. Кубей, вул. Успенська, 18, )

про стягнення 22 348,70 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Пельтек Валерій Іванович звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бессарабія Плюс" про стягнення 22 348,70 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 22.05.2023р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/2056/23. Справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

Вказаною ухвалою суду було запропоновано сторонам надати у відповідні строки заяви по суті спору, а також роз`яснено сторонам про можливість звернення до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч.7 ст. 252 ГПК України.

Відповідачу по справі ухвала про відкриття провадження у справі була надіслана в межах строку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України, на його адресу реєстрації та отримана останнім 30.05.2023р., що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням.

Згідно з ч.ч.5, 7 ст. 252 ГПК України ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учассуд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від учасників справи до суду не надходило.

Водночас, суд зауважує, що відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Зі змісту ст. 165 ГПК України вбачається, що свої заперечення проти позову відповідач може викласти у відзиві на позовну заяву. При цьому, згідно ч. 4 ст. 165 ГПК України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався, жодних заперечень проти позову не надав, з огляду на що суд вважає за можливе відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

У відповідності до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи суд встановив.

22.06.2020р. Фізична особа-підприємець Пельтек Валерій Іванович (виконавець) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Бессарабія Плюс" (замовник) уклали Договір про надання послуг по збиранню зернових культур № 22-06-20.

Відповідно до п. 1.1 Договору визначено, що предметом Договору є послуги виконавця з проведення сільськогосподарських робіт: збирання зернових і технічних культур врожаю 2020 року на земельних площах замовник, які виконуються технікою виконавця.

Згідно пунктів 2.1.1-2.1.2. Договору, виконавець зобов`язується провести збирання сільськогосподарських культур врожаю 2020 року власною технікою на площах замовника. Надавати послуги по збиранню врожаю із застосуванням наступної сільськогосподарської техніки: CLAAS LEXION 480, в режимі роботи, яка прийнятна для обох сторін.

Пунктом 2.2.6. визначено, що замовник зобов`язується після закінчення виконання виконання всього обсягу робіт, передбачених пунктом 2.1.1. Договору, підписати остаточний акт виконаних робіт.

Відповідно до п. 3.1. Договору, за наданні виконавцем послуги по збиранню урожаю замовник розраховується готівкою або шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця, зазначений в цьому Договорі, протягом одного календарного місяця з моменту підписання остаточного акту виконаних робіт. Сторони узгодили, що остаточна сума Договору вказується в акті виконаних робіт (п. 3.3. Договору).

Умовами п. 5.4. Договору передбачено, що строк дії Договору встановлюється з моменту його підписання до 31.12.2020 року, а в частині взаєморозрахунків до повного його виконання. У випадку відсутності письмового повідомлення жодної зі сторін протягом місяця, що передує даті вказаній у цьому пункті про припинення дії Договору, Договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік на тих само умовах, на яких був заключений. Відповідно до п. 5.5. Договору, ігші відносини між сторонами, що не пердбачені даним Договором, регулюються чинним законодавством України.

Позивач вказує, що на виконання умов Договору ним були виконані роботи зі збирання врожаю зернових культур 2020 року, про що свідчить піписаний сторонами без будь-яких зауважень акт виконаних робіт № 2 від 08.07.2020 року. Згідно акту виконаних робіт № 2, виконавець в повному обсязі та якісно виконав послуги по збиранню зернових і технічних культур: ячменю в кількості 28,5 га по ціні 500 грн. на суму 14 250 грн.

Однак в порушення умов Договору, прав та законних інтересів позивача, відповідач не виконав свого обовязку щодо своєчасної та повної оплати за надані послуги з проведення сільськогосподарських робіт.

Таким чином на момент подання позову заборгованість відповідача за договором про надання послуг по збиранню зернових культур № 22-06-20 від 22.06.2020 року складає 14 250 грн.

Позивачем з урахуванням порушення відповідачем строків оплати вартості наданих послуг, відповідно положень ст. 625 ЦК України було нараховано відповідачу 3% річних в розмірі 1175, 45 грн. та інфляційні витрати в сумі 6 923,25грн.

Отже посилаючись на вищенаведені обставини Фізична особа-підприємець Пельтек Валерій Іванович звернувся до Господарського суду Одеської області з відповідним позовом за захистом свого порушеного права.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

В силу положень ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Відповідно ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Як встановлено судом, 22.06.2020р. Фізична особа-підприємець Пельтек Валерій Іванович (виконавець) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Бессарабія Плюс" (замовник) уклали Договір про надання послуг по збиранню зернових культур № 22-06-20.

Відповідно до п. 1.1 Договору визначено, що предметом Договору є послуги виконавця з проведення сільськогосподарських робіт: збирання зернових і технічних культур врожаю 2020 року на земельних площах замовник, які виконуються технікою виконавця.

Згідно пунктів 2.1.1- 2.1.2. Договору, виконавець зобов`язується провести збирання сільськогосподарських культур врожаю 2020 року власною технікою на площах замовника. Надавати послуги по збиранню врожаю із застосуванням наступної сільськогосподарської техніки: CLAAS LEXION 480, в режимі роботи, яка прийнятна для обох сторін.

Положеннями ст.901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно зі ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Позивач на виконання умов Договору виконав роботи зі збирання врожаю зернових культур 2020 року, про що свідчить піписаний сторонами без будь-яких зауважень акт виконаних робіт № 2 від 08.07.2020 року. Згідно акту виконаних робіт № 2, виконавець в повному обсязі та якісно виконав послуги по збиранню зернових і технічних культур: ячменю в кількості 28,5 га по ціні 500 грн. на суму 14 250 грн.

За приписами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Умовами п. 5.4. Договору передбачено, що строк дії Договору встановлюється з моменту його підписання до 31.12.2020 року, а в частині взаєморозрахунків до повного його виконання. У випадку відсутності письмового повідомлення жодної зі сторін протягом місяця, що передує даті вказаній у цьому пункті про припинення дії Договору, Договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік на тих само умовах, на яких був заключений. Відповідно до п. 5.5. Договору, ігші відносини між сторонами, що не пердбачені даним Договором, регулюються чинним законодавством України.

Разом з тим, як встановлено судом відповідачем вартість наданих послуг в сумі 14 250 грн. не сплатив. При цьому відповідачем відповідні обставини належними та допустимими доказами не спростовані.

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача вартість наданих послуг в сумі 14 250 грн. є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Крім того в зв`язку з неналежним виконання відповідачем зобов`язань за Договором №22-06-20 від 22.06.2020 позивачем було нараховано до стягнення відповідачу 3% річних у розмірі 1 175,45 грн. та інфляційних втрат у розмірі 6 923,25 грн. господарський суд зазначає наступне.

Наразі ст.612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Крім того, виходячи з системного аналізу законодавства, обов`язок боржника сплатити кредитору суму боргу з нарахуванням процентів річних та відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки також випливає з вимог ст. 625 ЦК України.

Зокрема, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Слід зазначити, що, виходячи з положень ст. 625 ЦК України, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат не залежить від моменту пред`явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

Наразі слід зазначити, що згідно положень ЦК проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі.

Враховуючи вищенаведене та порушення відповідачем термінів сплати вартості наданих послуг, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано 3% річних. Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми 3% річних в розмірі 1 175, 45 грн., судом встановлено, що розрахунок 3% річних було здійснено позивачем вірно. Відтак, з відповідача підлягають стягненню 3% річних в розмірі 1 175, 45 грн.

Так, індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Згідно роз`яснень, наведених в п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" № 14 від 17.12.2013 р., інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Враховуючи вищенаведене та порушення відповідачем термінів сплати вартості наданих послуг, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано інфляційні витрати. Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми інфляційних витрат в розмірі 6 923, 25 грн., судом встановлено, що розрахунок інфляційних витрат річних було здійснено позивачем вірно. Відтак, з відповідача підлягають стягненню інфляційних витрат в розмірі 6 923, 25грн.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Пельтека Валерія Івановича є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, наявними в матеріалах справи, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

1. Позов Фізичної особи-підприємця Пельтека Валерія Івановича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бессарабія Плюс" (68720, Одеська область, Болградський район, с. Кубей, вул. Успенська, 18, ) - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бессарабія Плюс" (68720, Одеська область, Болградський район, с. Кубей, вул. Успенська, 18, ) на користь Фізичної особи-підприємця Пельтека Валерія Івановича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) основний борг в сумі 14 250 (Чотирнадцять тисяч двісті п`ятдесят)грн., 3% річних в розмірі 1 175 ( Одна тисяча сто сімдесят п`ять)грн. 45 коп., інфляційні витрати в сумі 6 923 ( Шість тисяч дев`ятсот двадцять три) грн. 25 коп. та судовий збір в сумі 2 684 ( Дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 07 серпня 2023 р.

Суддя Т.Г. Пінтеліна