ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
24 липня 2023 року Справа № 915/324/23
Господарський суд Миколаївської області у складі головуючого судді Мавродієвої М.В.,
секретаря судового засідання: Жиган А.О.,
представника позивача: Масалова С.О.,
представника відповідача: Аксьонова М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Фізичної особи-підприємця Поповича Василя Ярославовича б/н від 12.06.2023 (вх.№7890/23 від 16.06.2023) про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу у справі
за позовом: Фізичної особи-підприємця Поповича Василя Ярославовича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса ел.пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса ел.пошти представника - Масалова С.О.: ІНФОРМАЦІЯ_2 ),
про: стягнення 772472,91 грн.
Згідно заяви позивача від 31.03.2023 про зменшення розміру позовних вимог: стягнення 765812,31 грн,-
Ухвалою суду від 19.06.2023 заяву призначено до розгляду у судовому засіданні на 24.07.2023.
Представники сторін у судовому засіданні 24.07.2023 підтримували висловлені позиції та доводи, викладені на їх обґрунтування.
У судовому засіданні 24.07.2023 судом оголошено вступну та резолютивну частини додаткового рішення.
Розглянувши заяву суд дійшов наступних висновків.
Згідно ст.16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12) ч.3 ст.2 ГПК України).
У постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, прийнятій об`єднаною палатою Касаційного господарського суду, викладено висновок, що практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст.124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст.126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст.129 ГПК України).
Водночас за змістом ч.4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.126 ГПК України).
У розумінні положень ч.5 ст.126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Верховний Суд у постанові від 29.04.2020 у справі №920/13/19 наголосив, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.4 ст.129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до ч.5 ст.129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч.4 ст.129 ГПК України, визначені також положеннями ч.ч.6, 7, 9 ст.129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч.4 ст.126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.5 - 6 ст.126 ГПК України).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд, керуючись критеріями, що визначені ч.ч.5 - 7, 9 ст.129 ГПК України, може з власної ініціативи не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись ч.ч.5 - 7 ст.129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (до таких висновків дійшов Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу адвоката заявник надав суду копії наступних документів:
1) договір б/н від 03.02.2023 про надання правової (правничої) допомоги;
2) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат б/н від 16.02.2023, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу адвоката;
Судом встановлено, що представником позивача у даній справі був адвокат Масалов Сергій Олександрович, відомості про якого розміщені в Єдиному реєстрі адвокатів України, який діяв на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серія РН-088 №39 від 03.02.2023.
Суд, розподіляючи витрати за послуги адвоката, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи договір про надання правничої (правової) допомоги та акти приймання-передачі наданих послуг з зазначенням в них конкретного переліку послуг, які надано, із зазначенням кількості витраченого часу на кожну з них, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на послуги адвоката у заявленому розмірі, адже розмір таких витрат має бути не тільки доведений та документально обґрунтований, а й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 08.06.2023 у даній справі, яке не оскаржувалось в апеляційному порядку та набрало законної сили 11.07.2023, позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Поповича Василя Ярославовича задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Фізичної особи-підприємця Попович Василя Ярославовича 452390,40 грн основного боргу, 26139,49 грн - 3% річних, 162290,42 грн інфляційних втрат та 9612,31 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог судом відмовлено.

Судом, за результатами аналізу наданих заявником актів приймання-передачі виконаних робіт та матеріалів справи взято до уваги, що рівень складності справи (стягнення заборгованості за поставлений за однією видатковою накладною по спірному договору товар), а відповідно і розрахунків 3% річних та інфляційних втрат є незначним, а тому суд вважає, що для дослідження документів, правової консультації клієнта, складання та оформлення позовної заяви при належному рівні професійної юридичної підготовки та правової кваліфікації адвокату достатньо було б витратити значно менше часу на підготування позову ніж вказано ним в акті приймання-передачі виконаних робіт.

Крім того, судом прийнято до уваги поведінку відповідача під час розгляду справи (заперечень щодо суми основного боргу з боку відповідача не надходило - останній у відзиві визнавав, що у його бухгалтерському обліку обліковується кредиторська заборгованість за спірним договором перед позивачем).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що стягнення адвокатських витрат у сумі 26900,0 грн не відповідає критеріям реальності, розумності та співрозмірності.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне зменшити розмір таких витрат до 10000,0 грн.

До того ж, суд зазначає, що заявлені до стягнення 19512,98 грн "гонорару успіху адвоката" (у зв`язку із прийняттям позитивного для клієнта судового рішення) встановлено між позивачем та його адвокатом у п.3.3 договору б/н від 03.02.2023 про надання правової (правничої) допомоги, а його розмір (3% від суми задоволеної частки позовних вимог) встановлено у попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат б/н від 16.02.2023 та в акті приймання-передачі робіт (послуг) з правової допомоги від 10.06.2023 за №5/23/39, та не спростовано і не заперечено відповідачем, а тому такий "гонорару успіху адвоката" підлягає відшкодуванню позивачу в повному обсязі.

Враховуючи викладене, покладенню на відповідача підлягають витрати на правову допомогу у загальному розмірі 29512,98 грн.

У відшкодуванні витрат на правову допомогу в решті заявленої позивачем суми 16900,0 грн, - слід відмовити.

Керуючись ст.126, ч.ч.5-7,9 ст.129, ст.ст.221, 232, 233, 238, 240, 241, 244 ГПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Заяву Фізичної особи-підприємця Поповича Василя Ярославовича б/н від 12.06.2023 (вх.№7890/23 від 16.06.2023) про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, - задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м.Київ, вул.Назарівська, буд.3; ідент.код 24584661) в особі Відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (55001, Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ; ідент.код ВП 20915546) на користь Фізичної особи-підприємця Поповича Василя Ярославовича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 29512,98 грн витрат на професійну правничу допомогу.

3. Відмовити Фізичній особі-підприємцю Поповичу Василю Ярославовичу у відшкодуванні витрат понесених на правничу допомогу у сумі 16900,0 грн.

Додаткове рішення суду, у відповідності до ст.241 ГПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 ГПК України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне додаткове рішення складено 03.08.2023 року.

Суддя М.В.Мавродієва