РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2023Справа № 910/5176/23

Суддя Господарського суду міста Києва Головіна К. І., розглянувши у спрощеному позовному провадженні господарську справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Технопривод»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Металоцентри Стілмен»

про стягнення 132 988,55 грн

без повідомлення учасників справи

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Технопривод» (далі - ТОВ «Технопривод», позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Металоцентри Стілмен» (далі - ТОВ «Металоцентри Стілмен», відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 132 988,55 грн.

Позов мотивований тим, що за умовами укладеного сторонами договору поставки № СТ239/22/583 від 15.12.2022 позивач сплатив в якості попередньої оплати на користь відповідача вартість замовленого товару (металопродукції) в сумі 103 213,46 грн. Однак, ТОВ «Металоцентри Стілмен» порушило свої зобов`язання, товар на погоджених у договорі умовах поставило частково - на суму 46 836,34 грн., тому інша частина сплачених коштів має бути повернута позивачу.

У позові ТОВ «Технопривод» просить стягнути з відповідача попередню оплату в сумі 103 213,46 грн., пеню в сумі 12 018,01 грн., штраф у сумі 15 482,02 грн., інфляційні втрати в сумі 1 553,98 грн. та 3 % річних у сумі 721,08 грн, що разом становить 132 988,55 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 10.04.2023 за вказаною позовною заявою було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, учасникам справи надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, у строк, визначений законом, відзиву не надав, його позиція щодо заявлених вимог суду невідома. Згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Ураховуючи, що відповідач не скористався наданим йому правом у межах визначеного законом процесуального строку на подання відзиву, суд дійшов висновку про можливість вирішення спору за відсутності відзиву відповідача.

Отже, розглянувши позовні вимоги та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.12.2022 між ТОВ «Технопривод» (покупець) та ТОВ «Металоцентри Стілмен» (постачальник) був укладений договір поставки № СТ239/22/583 (далі - договір), за умовами якого (п. 1.1) постачальник зобов`язується передати у встановлений договором термін у власність покупця металопродукцію (товар), а покупець зобов`язується оплатити вартість товару та прийняти його відповідно до умов договору. Ціна, загальна кількість, асортимент та розгорнута номенклатура товару, що поставляється за цим договором, визначається у рахунках-фактурах постачальника або в інших додатках до договору та/або у видаткових накладних постачальника (п. 1.2 договору).

Згідно з п. 3.2, 3.3 договору ціна договору становить 188 022,15 грн; розрахунок по даному договору здійснюється у національній валюті України (гривня) у безготівковій грошові формі.

Строк поставки постачальником товару - протягом 10 робочих днів з моменту отримання постачальником 100 % попередньої оплати. У разі відсутності замовленої кількості певних асортиментних позицій товару на складі постачальника строк поставки товару, за погодженням із покупцем, може бути продовжено до 10 робочих днів (п. 4.2, 4.3 договору). Поставка постачальником товару здійснюється на умовах DАP, або на інших умовах визначених в специфікаціях, рахунках-фактурах або інших додатках до цього договору (п. 4.1 договору).

Відповідно до п. 4.6 договору датою поставки (передачі) товару вважається дата зазначена у видатковій накладній на відпуск товару. Передача продукції від постачальника покупцеві здійснюється за видатковою накладною та оформленою покупцем відповідним чином довіреністю (п. 4.14 договору).

Пунктом 10.1 передбачено, що договір вступає в дію з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2023, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 вказаної статті).

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору та виставленого відповідачем рахунку № СТ-0006986 від 15.12.2022 на суму 150 049,80 грн, позивач сплатив на користь ТОВ «Металоцентри Стілмен» 100 % вартості обумовленого сторонами товару (на вказану суму), що підтверджується платіжними дорученнями № 2990 від 15.12.2022, № 3010 від 19.12.2022, № 3013 від 19.12.2022, податковими накладними, копії яких наявні в матеріалах справи.

Проте відповідач своє зобов`язання за договором поставки виконав неналежним чином, обумовлений сторонами обсяг товару поставив частково - на суму 46 836,34 грн, що підтверджується копією видаткової накладної № СТ-0001370 від 23.10.2022.

Отже непоставленим залишився товар на суму 103 213,46 грн. (150 049,80 грн - 46 836,34 грн).

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 вказаної статті).

Згідно з частиною 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідач, зі свого боку, не надав суду доказів, які б свідчили про поставку товару у повному обсязі або про повернення грошових коштів за оплачений і непоставлений товар позивачу, відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Технопривод» про стягнення попередньої оплати в сумі 103 213,46 грн. є такими, що підлягають задоволенню.

Позивач також просив стягнути з відповідача пеню в сумі 12 018,01 грн та штраф в сумі 15 482, 02 грн, з приводу чого суд зазначає наступне.

Статтею ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пені, штрафу).

Проте, суд звертає увагу на те, що п. 6.6 договору, на який посилається позивач при нарахуванні штрафних санкцій (пені та штрафу), передбачає відповідальність постачальника за порушення строків поставки товару. У той же час, в даному випадку однією з вимог позивача є повернення йому попередньої оплати, що свідчить про відмову покупця від подальшої поставки цього товару. Таким чином вказані штрафні санкції можуть бути застосовані лише у тому випадку, коли покупець не відмовляється від прийняття товару, а очікує на його належну поставку.

За таких обставин суд вважає, що встановлені законом правові наслідки вимог про повернення попередньої оплати не передбачають відповідальності у разі порушення строків поставки (стягнення пені та штрафу), оскільки вимагаючи повернення коштів попередньої оплати, покупець тим самим задовольнився вже виконаним, відмовився від поставки та прийняття товару, а також відмовився від подальшого виконання договору постачальником, що виключає обов`язок останнього своєчасно постачати товар та нести відповідальність за порушення строків поставки після того, як позивач заявив вимогу про повернення попередньої оплати.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 11 208, 90 грн та штрафу в сумі 15 482, 02 грн. задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 1 553,98 грн. та 3 % річних у сумі 721,08 грн. суд виходив з такого.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Вказані висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц, від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц.

У даному випадку позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати і 3 % річних на суму коштів попередньої плати, які є грошовою сумою та які перераховуються згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товар, що має бути поставлений. Отже, оскільки правовідношення, в якому у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати, є грошовим зобов`язанням, то на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу.

Нарахування на суму боргу інфляційних втрат та 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Вказані висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19), № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Здійснивши перевірку правильності нарахування заявлених матеріальних втрат, суд встановив, що з відповідача підлягає стягненню інфляційна складова боргу в сумі 1 553,98 грн. та 3 % річних у сумі 721,08 грн, тобто у сумах, заявлених позивачем.

Отже позов ТОВ «Технопривод» підлягає частковому задоволенню, враховуючи відмову у стягненні штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 129 ГПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати у вигляді судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо витрат позивача на правничу допомогу, про які він зазначав у прохальній частині позову та які він просив покласти на відповідача, суд встановив, що доказів понесення таких витрат матеріали справи не містять, а тому вказана вимога позивача залишається без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73 - 79, 129, 236 - 238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Технопривод» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Металоцентри Стілмен» про стягнення заборгованості у сумі 132 988,55 грн задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Металоцентри Стілмен» (03189, місто Київ, вулиця Вільямса Академіка, будинок 6-Д, офіс 43, ідентифікаційний код 43922411) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Технопривод» (35331, Рівненська область, Рівненський район, село Городок, вулиця Барона Штейнгеля, будинок 4А, ідентифікаційний код 39355047) попередню плату в сумі 103 213 (сто три тисячі двісті тринадцять) грн. 46 коп., інфляційні втрати у сумі 1 553 (одна тисяча п`ятсот п`ятдесят три) грн. 98 коп., 3 % річних у сумі 721 (сімсот двадцять одна) грн. 08 коп. та судовий збір в сумі 2 128 (дві тисячі сто двадцять вісім) грн. 99 коп.

У решті вимог - відмовити.

Повне судове рішення складено 07 серпня 2023 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К. І.