ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" серпня 2023 р.м. ХарківСправа № 922/2270/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жиляєва Є.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Київ Ліквід Петролеум" (01024, м. Київ, вул. Кутузова, б. 8, к. 305)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Трейдінг" (61001, м. Харків, просп. Московський, б. 89)
про стягнення 411145,07 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Київ Ліквід Петролеум" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Трейдінг", в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь 411145,07 грн. заборгованості. Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки № 11/14-П від 27.03.2014.

За попереднім (орієнтовним) розрахунком судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, ці витрати складаються з витрат з оплати судового збору у розмірі 6167,19 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08.06.2023 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні ч. 5 ст. 12 ГПК України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

14.06.2023 через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшли пояснення по справі (вх. №15190 від 14.06.23), в яких надав пояснення щодо загальної суми, заявленої до стягнення.

Позивач про розгляд справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення ухвали про відкриття провадження у справі від 08.06.2023 уповноваженій особі позивача 14.06.2023.

Відповідач своїм конституційним правом на захист не скористався, відзив на позов не надав. Разом з цим, суд зазначає, що копія ухвали суду про відкриття провадження у справі від 08.06.2023, яка надсилалась судом на адресу відповідача, зазначену в позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Трейдінг" () повернулась 19.06.2023 до господарського суду Харківської області без вручення адресату з відміткою адресат відсутній за вказаною адресою, а тому суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі в розумінні п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України.

Крім того, суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 18.03.2021 по справі №911/3142/19, відповідно до яких направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Окрім цього, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи секретарем судового засідання було здійснено відповідну телефонограму на відомі засоби зв`язку, повідомлені позивачем у позовній заяві та зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Разом з тим, телефонограма відповідачем прийнята не була.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи, судом було розміщено відповідне оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Отже, суд дійшов висновку, що сторони були належним чином повідомлені про розгляд даної справи.

Суд констатує, що всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог та судом дотримано, під час розгляду справи, обумовлені чинним ГПК України процесуальні строки для звернення із заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань.

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

27.03.2014р між Товариством з обмеженою відповідальністю «Енерго Трейдінг» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київ Ліквід Петролеум» (постачальник) було укладено Договір поставки № 11/14-П (далі - Договір), відповідно до умов пунктів 1.1., 2.1 яких постачальник зобов`язувався передати (поставити) у власність покупця, а покупець зобов`язувався прийняти та оплатити газ вуглеводневий скраплений марки СПБТ, надалі по договору - товар. Асортимент, кількість, ціна, вартість товару та строк поставки визначаються сторонами у відповідних Додаткових угодах до Договору.

Відповідно до п.п. 3.1., 3.2. Договору постачання товару може здійснюватись кількома партіями. Місця поставки для кожної партії товару узгоджуються за домовленістю сторін. Строк поставки для кожної партії товару визначається сторонами у відповідній додатковій угоді до Договору.

Згідно з умовами п. 3.3. Договору виконання зобов`язань за даним договором підтверджується належним чином оформленими і підписаними сторонами видатковими накладними або іншими документами, які є невід`ємною частиною Договору.

У відповідності до п. 4.1. Договору, у редакції Додаткової угоди № 5 від 08.12 2017 року до Договору, покупець зобов`язаний провести оплату за фактично поставлений товар до 31.12.2020 включно шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, або іншим способом погодженим між сторонами, що не суперечить чинному законодавству України.

На виконання п. 3.2 Договору сторонами узгоджено поставку наступних партій товару (газу вуглеводневого скрапленого паливного для комунально-побутового споживання марки СПБТ) на загальну суму 411145,07 грн., шляхом укладення наступних Додаткових угод до Договору, а саме: № 00037 від 27.03.2014 на суму 35640,00 грн.; № 00018 від 01.06.2014 на суму 375505,07 грн.

На виконання умов Договору, позивач поставив, а відповідач прийняв товар у встановлений термін та у зазначеній кількості, на підтвердження чого позивачем разом з позовом було надано належним чином засвідчені копії актів приймання - передачі на загальну суму 411145,07 грн., а саме: № 00037 від 30.04.2014 на суму 35640,00 грн.; № 00018 від 30.06.2014 на суму 375505,07 грн.

Отже, остаточний розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем за Договором становить 411145,07 грн. (із розрахунку: 35640,00 грн. + 375505,07грн.).

Позивач звернувся з даним позовом до суду, в якому зазначає про те, що відповідач товар від позивача отримав, проте його вартість у встановлені договором строки не сплатив, за наслідками чого за Договором поставки № 11/14-П від 27.03.2014 у відповідача перед позивачем наявна заборгованість у розмірі 411145,07 грн., яку відображено сторонами в акті звірки взаєморозрахунків № АСВ-8 станом на 30.06.2014 (т.с. 1 а.с. 15).

Зазначена заборгованість у розмірі 411145,07 грн. відповідачем залишилась несплаченою.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні до говору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У даному разі, правовідносини, що виникли між сторонами, мають ознаки поставки товару, які регулюються законодавством України у сфері постачання продукції та виконання зобов`язань за договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 вказаної статті).

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічно, згідно з положеннями ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлі-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Згідно із ст. 266 ГК України предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кіль кість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Із обставин справи убачається, що на виконання умов Договору, позивач поставив, а відповідач прийняв товар у встановлений термін та у зазначеній кількості, на підтвердження чого позивачем разом з позовом було надано належним чином засвідчені копії актів приймання - передачі на загальну суму 411145,07 грн., а саме: № 00037 від 30.04.2014 на суму 35640,00 грн.; № 00018 від 30.06.2014 на суму 375505,07 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до п. 4.1. Договору, у редакції Додаткової угоди № 5 від 08.12 2017 року до Договору, покупець зобов`язаний провести оплату за фактично поставлений товар до 31.12.2020 включно шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника, або іншим способом погодженим між Сторонами, що не суперечить чинному законодавству України.

Приписи ч. 7 ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 ГК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (ч. 2 ст. 193 ГК України).

Проте, відповідач свої зобов`язання з оплати товару виконав неналежним чином, його вартість не оплатив.

Оскільки доказів належної оплати заборгованості відповідач не надав, доводів позивача не спростував, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню борг за поставлений товар у сумі 411145,07 грн.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Київ Ліквід Петролеум" підлягає задоволенню.

За приписом статті 86 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім, переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем належними та допустимими доказами не спростував, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, тому підлягають задоволенню повністю.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 129 ГПК України, та враховуючи висновки суду про задоволення позову покладає витрати по сплаті судового збору на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 20, 46, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Трейдінг" (61001, м. Харків, просп. Московський, б. 89, ) на користь Товариство з обмеженою відповідальністю "Київ Ліквід Петролеум" (01024, м. Київ, вул. Кутузова, б. 8, к. 305, ) - 411145,07 грн. заборгованості та 6167,18 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "07" серпня 2023 р.

Суддя Є.М. Жиляєв