ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2023 Справа № 910/3455/23

Суддя Господарського суду Полтавської області Дмитро Сірош, розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом

Науково - дослідного інституту воєнної розвідки, вул. Іллєнка Юрія, 81, м. Київ, 04050

до Фізичної особи - підприємця Хрипко Яни Всеволодівни, юридична адреса: АДРЕСА_1 , фактична адреса: АДРЕСА_2

про стягнення штрафу, пені та інфляційних

без виклику представників сторін

Обставини справи: Науково - дослідний інститут воєнної розвідки звернувся з позовом до фізичної особи - підприємця Хрипко Яни Всеволодівни про стягнення 2 675,88 грн заборгованості за порушення умов договору про закупівлю товарів для гарантованого забезпечення потреб сектору безпеки і оборони за державні кошти № 20д від 11.08.2022, з яких: 1 247,45 грн - штраф за прострочення поставки товару, 1 407,84 грн - пеня за прострочення поставки товару за період з 11.09.2022 до 28.11.2022 та 20,58 грн - інфляційні за період з 11.09.2022 до 28.11.2022.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору в частині своєчасної поставки Товару.

Відповідачка відзив на позов, у визначений відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України строк, не подала.

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 09.03.2023 у справі № 910/3455/23 матеріали справи направлені за територіальною підсудністю до Господарського суду Полтавської області.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 10.05.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду й відкрив провадження у справі, постановив справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін згідно з частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України сторони суду не надали.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.

Ухвала Господарського суду Полтавської області від 10.05.2023 про відкриття провадження у справі, надіслана відповідачці рекомендованим листом на зазначену в позові адресу, повернулася до суду з відміткою поштового відділення: "Адресат відсутній".

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 2 частини 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Сам лише факт неотримання відповідачем кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (така ж правова позиція викладена у постановах КГС ВС від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17).

Відповідно до частини 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України, зазначена ухвала вважається врученою.

Згідно з частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно з частиною 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно зі статтею 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У зв`язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи достатньо, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Під час розгляду справи суд дослідив письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до частини 2 статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

11.08.2022 військова частина НОМЕР_1 (далі позивач) та Фізична особа - підприємець Хрипко Яна Всеволодівна уклали договір про закупівлю товарів для гарантованого забезпечення потреб сектору безпеки і оборони за державні кошти № 20д.

На підставі Розпорядження Кабінету Міністрів від 26.04.2022 № 325-р Науково-дослідний інститут Головного управління розвідки Міністерства оборони України (військову частину НОМЕР_1 ) реорганізовано шляхом перетворення на Науково - дослідний інститут воєнної розвідки. Реорганізація Науково-дослідного інституту воєнної розвідки відбулася 01.11.2022.

Відповідно до статті 108 Цивільного кодексу України у разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов`язки попередньої юридичної особи.

З огляду на викладене, до Науково-дослідного інституту воєнної розвідки переходять усі права та обов`язки військової частики А1906 за договором № 20д (Довідка № 14/12 з ЄДРПОУ та Довідка № 8/22 з відомчого обліку Міністерства оборони України в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичний осіб - підприємців та громадських формувань містяться в матеріалах справи).

Відповідно до договору № 20д від 11.08. 2022 відповідач зобов`язувався поставити позивачу офісне устаткування та приладдя різне, швидкозшивачі та супутнє приладдя, пластмасові вироби, комп`ютерне обладнання, фотокопіювальне та поліграфічне обладнання для офсетного друку, електричне приладдя та супутні товари до електронного обладнання (далі - Товар), а позивач зобов`язувався прийняти та оплатити Товар на умовах цього договору.

Ціна договору № 20 д становить 17 820,76 грн.

Відповідно до пункту 5.1 договору № 20д поставка Товару здійснюється протягом 30 календарних днів з дати укладення договору.

Отже, відповідачка повинна була поставити Товар до 12.09.2022.

Однак у визначений строк відповідачка не поставила Товар позивачеві.

30.09.2022 з метою досудового врегулювання спору на адресу відповідачки відправлено Претензію № 1 за адресою яка була зазначена в прикінцевих положеннях, а саме розділі 15 договору № 20д та за адресою, яка була попередньо обумовлена сторонами (номери відправлення 920 та 938).

Проте Претензія не була отримана відповідачкою та повернулася на адресу позивача у зв`язку із закінченням термінів зберігання.

Також, 14.10.2022 позивач направив відповідачці Претензію № 2 (номери відправлення 580 та 563).

У зв`язку з неможливістю встановити контакт з відповідачем та не поставкою Товару позивач (Замовник) в односторонньому порядку розірвав договір № 20д на підставі пункту 6.2.1 та пункту 7.8 договору № 20ц.

Повідомлення про розірвання договору № 20д відправлено відповідачці 14.10.2022 за адресою, зазначеною в розділі 15 договору № 20д та адресою яка була попередньо обумовлена з відповідачкою (номери відправлення 555 та 571).

Претензія № 2 та Повідомлення про розірвання договору № 20д не були отримані відповідачкою та повернені 17.11.2022 за закінченням термінів зберігання, у зв`язку з чим договір № 20д розірвано в односторонньому порядку з 29.11.2022.

01.12.2022 позивач направив відповідачці Претензію № 3 за адресами, які були зазначені в розділі 15 договору № 20д (номери відправлення 471 та 346).

Однак Претензія повернулася на адресу позивача 19.12.2022 у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Відповідно до пункту 7.3 договору № 20д при недотриманні Постачальником термінів поставки Товару Постачальник виплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості Товару, з якої допущено прострочення поставки, за кожний день прострочення, а за простроченню поставки терміном понад тридцять днів - додатково сплачує штраф у розмірі 7 (семи) відсотків вартості Товару. Пеня, що передбачена цим пунктом договору нараховується протягом усього строку прострочення без будь-яких обмежень строків нарахування.

Позивач нарахував відповідачеві пеню в розмірі 1 407,84 грн за період 11.09.2022 - 28.11.2022, 1 247,45 грн штрафу що становить 7 % від вартості непоставленого у строк Товару та 20,58 грн інфляційних.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позову, суд виходив з наступного.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до пункту 5 статті 16 Цивільного кодексу України одним із засобів захисту цивільних прав є примусове виконання обов`язку в натурі, яке в даному випадку полягає у виконанні відповідачем договірних зобов`язань з оплати послуги з розподілу природного газу.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з частинами 1 та 2 статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених Господарським кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Оцінивши зміст зазначеного договору, з якого виникли цивільні права та обов`язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Статтею 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтю 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання неналежне виконання.

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 5.1 договору відповідачка зобов`язувалася поставити Покупцю Товар протягом 30 календарних днів з дати укладення договору.

Тобто, відповідачка повинна була поставити Товар до 12.09.2022.

Ураховуючи встановлені обставини, суд погоджується з доводами позивача, що відповідачка порушила договірні зобов`язання - у передбачений договором строк Товар не був поставлений, що є підставою для застосування штрафних санкцій.

Відповідно до статті 216 Господарського кодексу України за правопорушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі статтею 230 Господарського Кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

З гідно з пунктом 7.3 договору при недотриманні Постачальником термінів поставки Товару Постачальник виплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості Товару, з якої допущено прострочення поставки, за кожний день прострочення, а за простроченню поставки терміном понад тридцять днів - додатково сплачує штраф у розмірі 7 (семи) відсотків вартості Товару. Пеня, що передбачена цим пунктом договору нараховується протягом усього строку прострочення без будь-яких обмежень строків нарахування.

Відповідачка доказів, які б підтверджували поставку Товару на суму 17820,76 грн не надала, доводів позивача не спростувала.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення пені в розмірі 1407,84 грн за період 11.09.2022 - 28.11.2022 та 1247,45 грн штрафу що становить 7 % від вартості непоставленого у строк Товару, є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач нарахував відповідачці на підставі статті 625 Цивільного кодексу України 20,58 грн інфляційних за період 11.09.2022 - 28.11.2022 за прострочення поставки Товару.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

За змістом статей 509, 524, 533 - 535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц (провадження №14-68цс18) та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18).

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19 правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 Цивільного кодексу України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу.

Матеріалами справи підтверджено факт несвоєчасної поставки товару у погоджений сторонами строк.

Водночас, як убачається з матеріалів справи, позивач не здійснював попередньої оплати за Товар.

Отже, в силу закону нарахування інфляційних втрат та 3 % річних є можливим лише внаслідок несвоєчасного виконання грошового зобов`язання.

Разом з тим, порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо поставки Товару у визначений строк не є порушенням грошового зобов`язання, оскільки дії зобов`язаної сторони не пов`язуються зі сплатою грошових коштів.

За своєю суттю обов`язок щодо поставки Товару, не можна розцінювати як грошові зобов`язання в розумінні статті 625 Цивільного кодексу України.

Як установив суд, безпосередньо умови укладеного сторонами договору № 20 д від 11.08.2022 не породжують у відповідачки (як Продавця) грошових зобов`язань перед позивачем (як Покупцем).

Виникнення грошових зобов`язань через трансформацію первісного обов`язку з передачі товару безпосередньо передбачено статтею 693 Цивільного кодексу України за наявністю наступної сукупності умов: 1) здійснення Покупцем попередньої оплати, 2) прострочення Продавцем обов`язку з поставки товару; 3) висування Покупцем вимоги про повернення попередньої оплати.

Позивач не довів перетворення зобов`язання з поставки Товару у грошове зобов`язання з повернення грошових коштів.

З огляду на викладене, суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення 20,58 грн інфляційних.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідачку пропорційно розміру позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 130, 231, 232 - 233, 237 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи - підприємця Хрипко Яни Всеволодівни (юридична адреса: АДРЕСА_1 , фактична адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь Науково - дослідного інституту воєнної розвідки (вул. Іллєнка Юрія, 81, м. Київ, 04050, ) 1 407,84 грн пені за період 11.09.2022 - 28.11.2022, 1 247,45 грн штрафу та 2 663,36 грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відмовити в позові в частині стягнення 20,58 грн інфляційних.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення підписано 31.07.2023 у зв`язку з перебуванням судді у відпустці.

Суддя Дмитро СІРОШ