РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.07.2023Справа № 910/8384/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. розглянувши матеріали господарської справи у спрощеному позовному провадженні без проведення судового засідання

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА ЕНЕРГЕТИЧНА БІРЖА"

до Товариство з додатковою відповідальністю "ГРІНЕНЕРГО-КАРТ УКРАЇНА"

про стягнення 139 649,97 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

Короткий зміст і підстави позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА ЕНЕРГЕТИЧНА БІРЖА" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "ГРІНЕНЕРГО-КАРТ УКРАЇНА" про стягнення 139 649,97 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки № ТТР-Д-505 від 05.06.2018.

Процесуальні дії у справі

Господарський суд міста Києва ухвалою від 05.06.2023 прийняв вказану позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/8384/23, постановив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Про розгляд справи відповідача було повідомлено ухвалою суду від 05.06.2023, направленою на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно із ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Також у відповідності до ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

З матеріалів справи вбачається, що ухвала суду від 05.06.2023 повернута на адресу суду поштовим відділенням зв`язку.

Зі змісту пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали.

За змістом пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, вказана ухвала вручена відповідачу та відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи.

При цьому, суд зазначає, що не отримання стороною справи кореспонденції, якою суд, з дотриманням вимог процесуального закону, надсилав копії ухвали про відкриття провадження у справі за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням відповідачем, зумовлене суб`єктивною поведінкою відповідача щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Враховуючи вище наведене, суд прийшов до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позиція позивача

ТОВ «УКРАЇНСЬКА ЕНЕРГЕТИЧНА БІРЖА (зміна найменування на Торгова біржа «Українська енергетична біржа») та ТОВ «ГЛУСКО-КАРТ УКРАЇНА» (зміна найменування на ТОВ «ГРІНЕНЕРГО-КАРТ УКРАЇНА») було укладено договір поставки № ТТР-Д-505 від 05.06.2018.

На виконання умов договору поставки № ТТР-Д-505 від 05.06.2018 позивач здійснював попередню оплату за паливо відповідачу, що підтверджується платіжними дорученнями №12787 від 06.06.2018 на суму 12 000,00 грн., №12788 від 06.06.2018 на суму 165 00 грн., №326388 від 10.04.2019 на суму 10000, 00грн., №326718 від 25.04.2019 на суму 20000,00 грн., №327410 від 29.05.2019 на суму 9 911, 00 грн, №328381 від 08.07.2019 на суму 4785, 50 грн., №328649 від 12.07.2019 на суму 9852, 50 грн, №330761 від 20.09.2019 на суму 10 062, 00 грн., №332358 від 21.11.2019 на суму 14 985, 00 грн, №333393 від 27.12.2019 на суму 100000, 00 грн. та банківською довідкою про руху коштів по рахунку.

За доводами позивача, оскільки останній був позбавлений можливості отримати паливо по смарт-картці у ТОВ «ГЛУСКО-КАРТ УКРАЇНА», позивач 08.04.2022 звернувся з листом №08/04-327 та 15.04.2022 з претензією №15/04-341 щодо повернення коштів передоплати у розмірі 115 632,05 грн та повторно звернувся до відповідача з претензією №11/11-1017 щодо повернення грошових коштів у розмірі 115 632,05 грн.

Позивач вказує, що відповідно до Акту звірки взаєморозрахунків станом на 30.04.2022, сума заборгованості з повернення попередньої оплати позивачу становить 115 632,05 грн.

Отже, сума боргу заявлена позивачем, що підлягає стягненню з відповідача становить 115 632,05 грн.

У зв`язку із не виконанням відповідачем зобов`язань щодо повернення суми попередньої оплати позивачем нараховані: 3% річних у сумі 3 630,53 грн. та інфляційні втрати у розмірі 20 387,39 грн.

Позиція відповідача

Відповідач у строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, не подав до суду відзив на позов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

05.06.2018 між ТОВ «УКРАЇНСЬКА ЕНЕРГЕТИЧНА БІРЖА» (зміна найменування на Торгова біржа «Українська енергетична біржа») (далі - Покупець за Договором, Позивач) та ТОВ «ГЛУСКО-КАРТ УКРАЇНА» (зміна найменування на ТОВ «ГРІНЕНЕРГО-КАРТ УКРАЇНА») (далі - Постачальник за Договором, Відповідач) було укладено договір поставки № ТТР-Д-505, відповідно до умов якого постачальник протягом строку дії цього Договору зобов`язується здійснювати постачання палива та/або надавати покупцю на умова EXW за місцезнаходженням АЗС, а покупець зобов`язується приймати такі паливо та/або послуги, та оплачувати їх на умовах цього Договору. Умови поставки палива та/або надання послуг визначаються сторонами у Договорі та відповідних додатках до нього. При визначені базисних умов постачання палива та/або падання послуг сторони керуються Міжнародними правилами тлумачення комерційних термінів (ІНКОТЕРМС) в редакції 2010 року, а в частині, що не суперечить умовам даного Договору.

Згідно п. 3.1. Договору, постачальник зобов`язується поставляти покупцю паливо та/або надавати послуги (за фактичної наявності відповідного виду палива/послуг АЗС) відповідно до письмово погоджених умов цього Договору.

Відповідно до п. 5.2. Договору, паливо вважається поставленим, а послуги наданими з моменту фактичного отримання палива/послуг та оформлення інформаційного чеку (або іншого документу, що підтверджує отримання палива/послуг).

Згідно до п. 6.1. Договору, відпуск (передача) палива/послуг здійснюється відповідно до чинних цін на АЗС на момент здійснення операції по відпуску (передачі) палива/послуг та погоджується сторонами у порядку, визначеному розділі 5 цього Договору.

Відповідно до п. 6.2. Договору, Покупець зобов`язаний здійснювати попередню оплату палива/послуг. Сума та строки внесення попередньої оплати визначається Покупцем самостійно виходячи з його потреб у паливі/послугах з урахуванням того, що паливо/послуги можна отримати лише на суму передплати, що перевищує сигнальний поріг.

Відповідно до п. 6.6. Договору, в разі дострокового припинення цього Договору Постачальник зобов`язаний перерахувати Покупцю залишок здійсненою попередньої оплати протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту проведення звірки взаєморозрахунків шляхом підписання Сторонами акта звірки.

Згідно п. 7.1. Договору, цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та засвідчення печатками сторін та діє до 31 грудня 2018 року, а в частині розрахунків до повного виконання.

Відповідно п. 7.2. Договору, строк дії Договору автоматично продовжується на кожний наступний календарний рік у разі, якщо жодна із Сторін не направила повідомлення про припинення дії Договору за 15 календарних днів до закінчення строку дії Договору.

Відповідно до банківських платіжних доручень №12787 від 06.06.2018 на суму 12 000, 00 грн., №12788 від 06.06.2018 на суму 165, 00 грн., №326388 від 10.04.2019 на суму 10000, 00грн., №326718 від 25.04.2019 на суму 20 000,00 грн., №327410 від 29.05.2019 на суму 9 911, 00 грн., №328381 від 08.07.2019 на суму 4785, 50 грн., №328649 від 12.07.2019 на суму 9852, 50 грн., №330761 від 20.09.2019 на суму 10 062, 00 грн., №332358 від 21.11.2019 на суму 14 985, 00 грн., №333393 від 27.12.2019 на суму 100 000, 00 грн. позивач здійснив попередню оплату по договору на суму 191 761, 00 грн.

Згідно акту звірки взаєморозрахунків станом на 30.04.2022 заборгованість відповідача з урахуванням часткової поставки товару, становить 115 632, 05 грн.

В подальшому, оскільки позивач був позбавлений можливості отримати паливо по смарт-карті ТОВ «ГЛУСКО-КАРТ УКРАЇНА», останній звернувся до відповідача з листом №08/04-327 від 08.04.2022 та 15.04.2022 з претензією №15/04-341 щодо повернення коштів передоплати у розмірі 115 632,05 грн.

У відповідь на лист та претензію позивача, відповідач направив лист №13 від 18.04.2022 в якому повідомив, що у зв`язку з форс-мажорними обставинами - початком 24.02.2022 на території України воєнних дій та введенням воєнного стану, що підтверджується листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 р. № 2024- 02.0-7.1, залишки палива з АЗС було передано на потреби ЗСУ, внаслідок чого на АЗС Фірмових категорій 1 та 2 пальне на даний час відсутнє або ж продаж пального тимчасово не здійснюється.

11.11.2022 позивач повторно звернувся до відповідача з претензією №11/11-1017 щодо повернення грошових коштів у розмірі 115 632,05 грн.

Відповіді на претензію №11/11-1017 від 11.11.2022 відповідачем не надано.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач в порушення умов договору № ТТР-Д-505 від 05.06.2018 не поставив оплачений товар.

Позивач зазначає, що оскільки ТОВ «ГЛУСКО-КАРТ УКРАЇНА» не повернуло попередню оплату, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 139 649, 97 грн з яких: 115 632, 05 грн. сума попередньої оплати, 20 387, 39 грн. - інфляційне збільшення, 3 630, 53 грн - 3% річних.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Як встановлено судом вище, між сторонами укладений договір поставки № ТТР-Д-505 від 05.06.2018, відповідно до умов відповідач зобов`язався здійснювати постачання палива та/або надавати покупцю на умова EXW за місцезнаходженням АЗС, а позивач зобов`язався приймати такі паливо та/або послуги, та оплачувати їх на умовах цього Договору.

Як підтверджено матеріалами справи, на виконання умов договору згідно із платіжним дорученням №12787 від 06.06.2018, №12788 від 06.06.2018, №326388 від 10.04.2019, №326718 від 25.04.2019, №327410 від 29.05.2019, №328381 від 08.07.2019, №328649 від 12.07.2019, №330761 від 20.09.2019, №332358 від 21.11.2019, №333393 від 27.12.2019 позивач перерахував на користь відповідача попередню оплату по договору в загальному розмірі 191 761, 00 грн.

Згідно зі статтями 662, 692 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 910/5444/17.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Так, судом встановлено, що позивачем було направлено відповідачу претензію № 15/04-341 від 15.04.2022 та претензію №11/11-1017 від 11.11.2022 про повернення коштів у сумі 115 632,05 грн у семиденний строк від дня пред`явлення претензії. Докази направлення претензій на адресу відповідача наявні в матеріалах справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

З урахуванням наведеного, тягар доведення належного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором №ТТР-Д-505, несе відповідач як боржник у цьому зобов`язанні.

Обставин наведених позивачем у позові відповідач не спростував. Доказів виконання зобов`язань за договором № ТТР-Д-505 від 05.06.2018 не надав.

Враховуючи наведене, оскільки відповідач поставку оплаченого позивачем товару у строки встановлені договором не здійснив, належні та достатні докази поставки відповідачем товару в матеріалах справи відсутні, суд прийшов до висновку про обґрунтованість доводів позивача про наявність підстав повернення суми попередньої оплати у розмірі 115 632, 05 грн.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційне збільшення у розмірі 20 387, 39 грн та 3% річних у розмірі 3 630, 53 грн.

У пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" визначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, то позивачем правомірно здійснено нарахування інфляційних втрат та річних.

Частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, судом встановлено, що сума інфляційних втрат становить 20 387,39 грн та сум 3% річних становить 3630,52 грн, а тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

ВИСНОВКИ СУДУ

Враховуючи встановлені вище судом обставини, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, на день розгляду справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА ЕНЕРГЕТИЧНА БІРЖА".

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариство з додатковою відповідальністю "ГРІНЕНЕРГО-КАРТ УКРАЇНА" (03110, місто Київ, вулиця Солом`янська, будинок 11, ідентифікаційний код 32489155) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА ЕНЕРГЕТИЧНА БІРЖА" (01001, місто Київ, вулиця Хрещатик, будинок 44, ідентифікаційний код 37027819) заборгованість у сумі 115 632,05 грн, інфляційні втрати у сумі 20 387,39 грн, 3% річних у сумі 3 630,53 грн та судовий збір у сумі 2 684, 00 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 27.07.2023.

Суддя О.В. Гулевець