ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відкриття провадження у справі

25.07.2023 р. Справа № 914/2227/23

Суддя Господарського суду Львівської області Гоменюк З.П., розглянувши матеріали

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», м. Київ

до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , м. Львів

про стягнення 223364,72 грн заборгованості

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 223364,72 грн заборгованості за договором про надання кредиту №084834-КС-004 від 18.12.2020 року.

Судом встановлено, що позовна заява подана з додержанням вимог статей 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України і підсудна Господарському суду Львівської області. Підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження у справі судом не виявлено.

Згідно з ч. 1 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

У прохальній частині позовної заяви позивачем додано клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Як передбачено ч. 3 ст. 12 ГПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Частиною першою статті 247 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з частиною 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. (ч.3 ст.247 ГПК України).

Враховуючи ціну позову, яка не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, характер спірних правовідносин, незначну складність справи та, ймовірно, невеликий обсяг доказів, які підлягатимуть дослідженню, зважаючи також і на ту обставину, що зазначена справа належить до малозначних в розумінні Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що дана справа підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно зі ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву (ч.7 ст.252 ГПК України).

Позивач у прохальній частині позовної заяви просить про розгляд справи без виклику сторін, крім того положеннями ч.5 ст.252 ГПК України встановлена презумпція розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та, відповідно, проведення судових засідань у справі. Одночасно, у позовній заяві позивач не заперечує щодо можливості розгляду справи за його відсутності.

Крім того, у прохальній частині позовної заяви відповідно до ст.81 ГПК України позивач просить суд витребувати в АТ «Банк Форвард» інформацію, що містить банківську таємницю, а саме: чи випускалася банківська картка № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 ; інформацію про рух коштів (виписку) по банківській картці № НОМЕР_1 за період з 18.12.2020 року (дата видачі кредиту) по 26.03.2021 рік.

В обґрунтування поданого клопотання відповідач зазначив ст. ст. 60,62 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Позивач наголошує про те, що він позбавлений можливості самостійно надати до суду виписку по банківській картці відповідача картка № НОМЕР_1 .

Частиною 2 статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що банківською таємницею, зокрема, є: відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди; фінансово-економічний стан клієнтів.

Пункт 1 частини 1 статті 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначає, що інформація щодо юридичних та фізичних осіб, що становить банківську таємницю, розкривається банками на запит або з письмового дозволу відповідної юридичної чи фізичної особи. Інформація щодо рахунку умовного зберігання (ескроу) та операцій за ним розкривається також на письмовий запит бенефіціара. Інформація про залишок коштів на банківському рахунку, майнові права на кошти на якому є предметом обтяження, операції за ним, обтяження, щодо яких до банку надійшли повідомлення, у тому числі взяті банком на облік, інші обмеження права розпоряджання рахунком розкривається також на письмовий запит обтяжувача, якщо право обтяжувача на отримання відповідної інформації передбачено правочином, на підставі якого виникає таке обтяження.

Частиною другою статті 80 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ст.81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з частиною другою статті 81 Господарського процесуального кодексу України у клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів); 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Водночас, відповідно до вимог ч. 1. ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Дослідивши подане позивачем клопотання про витребування інформації, що містить банківську таємницю та наведені вище процесуальні норми суд вбачає, що клопотання не відповідає приписам ГПК України в частині підтвердження обставин, які може підтвердити цей доказ, або аргументів, які він може спростувати у відповідності до пункту 2 частини 2 статті 81 ГПК України.

Таким чином, суд прийшов для висновку, що однією із вимог до клопотання про витребування доказів є зазначення в даному клопотанні обставини, які може підтвердити цей доказ або аргументів, які він може спростувати, та яке саме значення має даний доказ для об`єктивного розгляду справи.

При цьому, суд зазначає, що у випадку витребуваними доказами є інформація, що містить банківську таємницю, яка в свою чергу має певний статус, і розповсюдження такої інформації може бути лише у виключних випадках, передбачених статтею 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №10 від 30.09.2011 «Про судову практику в цивільних справах про розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб» передбачено, що банківська таємниця за своїм правовим режимом відноситься до таємної інформації з обмеженим доступом, розголошення якої може завдати шкоди особі, суспільству й державі. У зв`язку із цим вона суворо оберігається законодавством України. Проте встановлений законом режим банківської таємниці не має абсолютного характеру, оскільки передбачено правомірні правові дії щодо розкриття такого виду інформації. На суд покладено обов`язок у кожному конкретному випадку оцінити нагальну потребу в розкритті такої інформації.

Враховуючи вищенаведене, суд відмовляє позивачу у задоволенні відповідного клопотання оскільки вимога закону щодо обґрунтування та доведення фактів важливості відомостей, про всі наявні рахунки боржника (у тому числі депозитні рахунки), відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках, для розгляду конкретної справи ставиться виключно до заявника. Проте, у матеріалах заяви відсутні обґрунтування, які факти має підтвердити вказана інформація та яке саме значення вона має для вирішення даного спору, де предметом судового розгляду є стягнення заборгованості за договором про надання кредиту №084834-КС-004 від 18.12.2020 у розмірі 223364,72 грн.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

При цьому, суд звертає увагу, що заявляючи клопотання про витребування доказів позивач в позовній заяві зазначив лише про необхідність належного встановлення та підтвердження всіх фактичних обставин справи, але не зазначив при цьому жодної обставини такої необхідності для встановлення та підтвердження фактичних обставин справи.

Також, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що в силу частини другої статті 14 ГПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Однією з форм реалізації принципу диспозитивності є самостійне визначення позивачем на стадії подання позову обсягу доказів, якими він планує підтвердити наявну у нього матеріально-правову вимогу до відповідача.

Судом встановлено, що позовна заява подана з додержанням вимог статей 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України і підсудна Господарському суду Львівської області. Підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження у справі судом не виявлено.

З огляду на те, що суд не вбачає необхідності з власної ініціативи призначати справу до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, розгляд справи слід здійснювати без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 20, 162, 164, 172, 176, 234, 235, 247, 249, 250, 251, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Прийняти справу до розгляду та відкрити провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

2. Здійснювати розгляд справи без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

3. Відмовити у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів.

4. Зобов`язати учасників справи:

у випадку повної або часткової сплати відповідачем заявленої до стягнення заборгованості подати належні докази (платіжні доручення або виписки банку).

5. Встановити відповідачу для подання відзиву на позов, заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (у випадку наявності таких заперечень), клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін (в разі незгоди із здійсненням розгляду справи без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання) строк у 15 календарних днів з дня отримання цієї ухвали. Копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. Роз`яснити, що в разі ненадання відповідачем у встановлений судом строк без поважних причин відзиву, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

6. Встановити позивачу для подання відповіді на відзив, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін (в разі незгоди із здійсненням розгляду справи без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання) строк у 5 календарних днів з дня отримання відзиву на позов. Копія відповіді на відзив та доданих до неї документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відповіді на відзив до суду.

7. Встановити відповідачу для подання заперечення строк у 5 календарних днів з дня отримання відповіді на відзив. Копія заперечення та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) заперечення до суду.

Роз`яснити учасникам процесу, що згідно ст. 80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку явки в судове засідання представника, останньому при собі слід мати документ, що підтверджує повноваження представника у відповідності до статті 60 Господарського процесуального кодексу України (якщо в матеріалах справи такий документ відсутній), а також документ, що посвідчує особу представника.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 ГПК України та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя Гоменюк З.П.