ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2023 р. Справа № 910/3012/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

секретар Місюк О.П.

за участю

представників: позивача - Гаврись Я.Б.;

відповідача - Стилик О.Ю., Лифар О.Ю.;

третьої особи-1 - не з`явилися;

третьої особи-2 - Шокун О.В.

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Енергоринок"

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2022 (повне рішення складене 06.10.2022)

у справі №910/3012/20 (суддя - Лиськов М.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Центренерго"

до Державного підприємства "Енергоринок"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача:

1. Національна комісія, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг;

2. Кабінет Міністрів України

про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року Публічне акціонерне товариство "Центренерго" звернулося з позовом до Державного підприємства "Енергоринок" про стягнення заборгованості у загальному розмірі ,68 грн, з яких: ,54 грн - основний борг, 54114717,21 грн - пеня, 55171303,92 грн - 3% річних та 121776163,01 грн - інфляційні втрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору №71/01-ЕР від 07.09.1999 в частині своєчасної оплати реалізованої позивачем електроенергії, внаслідок чого у Державного підприємства "Енергоринок" утворилася заборгованість у вказаній сумі, за наявності якої позивачем нараховані пеня, 3% річних та інфляційні втрати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.03.2020 відкрито провадження у справі №910/3012/20, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.08.2020 залучено до участі у справі Національну комісію, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг та Кабінет Міністрів України як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.2021 задоволено спільну заяву Публічного акціонерного товариства "Центренерго" та Державного підприємства "Енергоринок" про врегулювання спору за участю судді, призначено проведення процедури врегулювання спору, призначено спільну нараду сторін та судді на 15.04.2021, а також зупинено провадження у справі №910/3012/20.

Ухвалою суду від 20.05.2021 припинено врегулювання спору за участю судді у справі №910/3012/20 та поновлено провадження.

18.10.2021 відповідачем подано до суду клопотання про закриття провадження у справі в частині стягнення заборгованості за електричну енергію за серпень 2015 року та січень 2017 року на суму 1837194,60 грн.

27.10.2021 до суду від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, у якій Публічне акціонерне товариство "Центренерго" просило стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі ,97 грн, з яких: ,58 грн - основний борг, 54114717,21 грн - пеня, 67438656,75 грн - 3% річних та 161615865,43 грн - інфляційні втрати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.10.2021 закрито провадження у справі №910/3012/20 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України в частині стягнення заборгованості у розмірі 1837194,60 грн.

22.12.2021 відповідачем подано до суду клопотання про закриття провадження у справі в частині стягнення заборгованості за електричну енергію за серпень 2015 року та січень 2017 року на суму 3668257,95 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2021 закрито провадження у справі №910/3012/20 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України в частині стягнення заборгованості у розмірі 3668257,95 грн.

Також ухвалою від 22.12.2021, занесеною до протоколу судового засідання, прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог.

18.01.2022 відповідачем подано клопотання про закриття провадження у справі в частині стягнення заборгованості за електричну енергію за серпень 2015 року та січень 2017 року на суму 436709,06 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.01.2022 закрито провадження у справі №910/3012/20 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України в частині стягнення заборгованості у розмірі 436709,06 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.09.2022 (повне рішення складене 06.10.2022) у справі №910/3012/20 позов Публічного акціонерного товариства "Центренерго" задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Державне підприємство "Енергоринок" подало апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким закрити провадження у справі в частині стягнення заборгованості за електричну енергію, придбану в серпні та грудні 2015 року, в сумі 72383018,54 грн, та відмовити у задоволенні іншої частини позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального права та порушено приписи процесуального закону.

Доводи відповідача, вцілому, зводяться до того, що судом першої інстанції не застосовано до спірних правовідносин положення Закону України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії", а також того, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за серпень 2015 року в сумі 13801963,61 грн та за грудень 2015 року в сумі 58581054,93 вже була предметом спору в межах справи №910/5985/16, а тому провадження в цій частині підлягало закриттю.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 25.10.2022 апеляційну скаргу у справі №910/3012/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Буравльов С.І., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №910/3012/20, призначено її до розгляду на 29.11.2022, а також встановлено іншим учасникам справи строк на подання відзивів.

До суду 28.11.2022 представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, у якому Публічне акціонерне товариство "Центренерго" просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Інші учасники справи у встановлений процесуальний строк не скористалася правом на подання відзивів на апеляційну скаргу, що відповідно до ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

29.11.2022 представником відповідача подано клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 29.11.2022 оголошено перерву до 20.12.2022.

До суду 20.12.2022 Державним підприємством "Енергоринок" подано клопотання про зупинення апеляційного провадження у справі до закінчення перегляду судових рішень об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №910/9796/19 у подібних правовідносинах.

У судовому засіданні 20.12.2022 після обговорення поданого клопотання оголошено перерву до 24.01.2023.

До суду 13.01.2023 представником позивача подано письмові заперечення на клопотання про зупинення провадження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2023 подане клопотання задоволено, зупинено апеляційне провадження у справі №910/3012/20 до перегляду судових рішень об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №910/9796/19 у подібних правовідносинах, а також зобов`язано учасників справи повідомити суд про усунення обставин, що зумовили зупинення провадження.

До суду 09.06.2023 представником Публічного акціонерного товариства "Центренерго" за допомогою системи Електронний суд подано клопотання про поновлення провадження у справі у зв`язку з прийняттям 02.06.2023 постанови Верховного Суду у справі №910/9796/19.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.06.2023 поновлено апеляційне провадження у справі №910/3012/20 та призначено її до розгляду на 11.07.2023.

11.07.2023 на електронну адресу суду представником третьої особи-2 Анастасією Кедик подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з участю її та інших представників в судових засідання під час розгляду справ за участю Кабінету Міністрів України.

У призначене засідання суду 11.07.2023 з`явилися представники сторін та третьої особи-2 і надали пояснення по суті поданої апеляційної скарги. При цьому, присутній представник Кабінету Міністрів України просив не розглядати клопотання іншого представника про відкладення розгляду справи.

Отже, суд не розглядає вказане клопотання у зв`язку з тим, що представник Кабінету Міністрів України з`явився у призначене судове засідання.

Натомість, представники третьої особи-1 не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа до електронного кабінету Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Доказів поважності причин відсутності представників вказаної особи суду не надано.

Згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

При цьому, відповідно до ч. 11 вказаної статті суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Разом з цим, як було зазначено вище, третя особа-1 належним чином повідомлена про розгляд апеляційної скарги та, у свою чергу, не повідомила суд про причини неявки у судове засідання уповноважених представників. Отже, неявка у судове засідання представників Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи-2 перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Зі встановлених місцевим господарським судом обставин справи убачається, що з метою забезпечення виконання Договору між членами Оптового ринку електричної енергії України (далі - ДЧОРЕ) 07.09.1999 між Відкритим акціонерним товариством "Центренерго", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Центренерго", та Державним підприємством "Національна енергетична компанія "Укренерго" укладено договір №71/01-ЕР.

Відповідно до п. 1.1 укладеного правочину Публічне акціонерне товариство "Центренерго" продає, а Державне підприємство "Національна енергетична компанія "Укренерго" купує електроенергію та здійснює її оплату відповідно до умов договору.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України №755 від 05.05.2000 Державне підприємство "Енергоринок" є правонаступником Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" щодо купівлі-продажу електричної енергії. Таким чином, до відповідача у справі перейшли всі права та обов`язки по розрахунках за електроенергію відповідно до умов договору №71/01-ЕР.

Відповідно до п. п. 4.1-4.3 договору розрахунок за куплену електроенергію здійснюється грошовими коштами та, за згодою сторін, іншими формами, що передбачені чинним законодавством. Платежі за фактично продану електроенергію здійснюються кожного робочого дня відповідно до Інструкції про порядок використання коштів ОРЕ України. Остаточний розрахунок за куплену електричну енергію здійснюється до 16 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Згідно з п. 5.1.1 договору Публічне акціонерне товариство "Центренерго" має право вимагати від Державного підприємства "Енергоринок" повної оплати коштів за продану електроенергію відповідно до ст. 4 договору.

Державне підприємство "Енергоринок" зобов`язане купувати у Публічного акціонерного товариства "Центренерго" електроенергію відповідно до умов ст. 3 договору та здійснювати за неї своєчасні розрахунки відповідно до умов ст. 4 договору (п. 5.5.3 укладеного правочину).

Відповідно до п. 8.5 договору його укладено на термін з 07.09.1999 до 07.09.2000 і може бути розірвано відповідно до чинного законодавства. Термін дії договору автоматично продовжується на наступний рік, якщо жодна зі сторін не надіслала іншій стороні письмового повідомлення про намір його розірвати за місяць до закінчення терміну дії договору.

Окрім цього, між сторонами підписано наступні додаткові угоди №11524/07 від 17.08.2015, №11551/01 від 28.08.2015 та №14735/07 від 09.01.2018. Відповідними додатковими угодами закріплювалася умова щодо розрахунків сторін шляхом перерахування коштів з поточного рахунку зі спеціальним режимом використання Державного підприємства "Енергоринок" на окремий поточний рахунок зі спеціальним режимом використання Публічного акціонерного товариства "Центренерго" згідно постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП).

Отже, розпорядження коштами, що накопичувалися на поточному рахунку зі спеціальним режимом використання відповідача, здійснювалося НКРЕКП в межах своїх повноважень шляхом затвердження постанов, якими встановлювався алгоритм розподілу коштів.

На виконання умов договору Публічним акціонерним товариством "Центренерго" поставлено, а Державним підприємством "Енергоринок" прийнято електроенергію у наступному порядку:

- у серпні 2015 року на суму 751567892,98 грн, що підтверджується актом купівлі-продажу електроенергії за серпень 2015 року від 31.08.2015 та рахунком-фактурою №13 від 31.08.2015. Станом на 26.02.2020 за поставлену електроенергію Державне підприємство "Енергоринок" розрахувалося частково на суму 737765929,37 грн;

- у грудні 2015 року на суму 932742522,79 грн, що підтверджується актом купівлі-продажу електроенергії за грудень 2015 року від 31.12.2015 та рахунком-фактурою №10 від 31.12.2015. Станом на 26.02.2020 за поставлену електроенергію відповідач розрахувався частково на суму 161467,86 грн;

- у січні 2017 року на суму ,38 грн, що підтверджується актом купівлі-продажу електроенергії за січень 2017 року від 31.01.2017 та рахунком-фактурою №10 від 31.01.2017. Станом на 26.02.2020 за поставлену електроенергію відповідач розрахувався частково на суму ,36 грн;

- у квітні 2017 року на суму ,98 грн, що підтверджується актом купівлі-продажу електроенергії за квітень 2017 року від 30.04.2017 та рахунком-фактурою №15 від 30.04.2017. Станом на 26.02.2020 за поставлену електроенергію відповідач розрахувався частково на суму ,24 грн;

- у травні 2017 року на суму ,02 грн, що підтверджується актом купівлі-продажу електроенергії за травень 2017 року від 31.05.2017 та рахунком-фактурою №10 від 31.05.2017. Станом на 26.02.2020 за поставлену електроенергію відповідач розрахувався частково на суму ,99 грн;

- у січні 2019 року на суму ,82 грн, що підтверджується актом купівлі-продажу електроенергії за січень 2019 року від 31.01.2019 рахунком-фактурою №7 від 31.01.2019. Станом на 26.02.2020 за поставлену електроенергію відповідач розрахувався частково на суму ,22 грн;

- у березні 2019 року на суму ,99 грн, що підтверджується актом купівлі-продажу електроенергії за березень 2019 року від 31.03.2019 та рахунком-фактурою №7 від 31.03.2019. Станом на 26.02.2020 за поставлену електроенергію відповідач розрахувався частково на суму ,30 грн;

- у травні 2019 року на суму ,49 грн, що підтверджується актом купівлі-продажу електроенергії за травень 2019 року від 31.05.2019 та рахунком-фактурою №9 від 31.05.2019. Станом на 26.02.2020 за поставлену електроенергію відповідач розрахувався частково на суму ,84 грн;

- у червні 2019 року на суму ,46 грн, що підтверджується актом купівлі-продажу електроенергії за червень 2019 року від 30.06.2019 та рахунком-фактурою №7 від 30.06.2019. Станом на 26.02.2020 за поставлену електроенергію відповідач розрахувався частково на суму 379973230,19 грн.

Отже, станом на день звернення з позовом до суду Публічне акціонерне товариство "Центренерго" виконало свій обов`язок з продажу електроенергії у повному обсязі, що підтверджуються підписаними між сторонами актами купівлі-продажу електроенергії. Однак, у свою чергу, Державне підприємство "Енергоринок" не повністю розрахувалося за куплену електроенергію, що підтверджується підписаним між сторонами актом звірки розрахунків за куповану ОРЕ електроенергію №1/32-779 від 10.02.2020, відповідно до якого заборгованість складає ,54, а саме:

- сума заборгованості по основному зобов`язанню за серпень 2015 року становить 13801963,61 грн (751567892,98-737765929,37);

- сума заборгованості по основному зобов`язанню за грудень 2015 року становить 58581054,93 грн (932742522,79-874161467,86);

- сума заборгованості по основному зобов`язанню за січень 2017 року становить 138695651,02 грн ,38-,36);

- сума заборгованості по основному зобов`язанню за квітень 2017 року становить 112670083,74 грн ,98-,24);

- сума заборгованості по основному зобов`язанню за травень 2017 року становить 63963295,03 грн ,02-,99);

- сума заборгованості по основному зобов`язанню за січень 2019 року становить 54822878,60 грн ,82-,22);

- сума заборгованості по основному зобов`язанню за березень 2019 року становить 122446273,69 грн ,99-,30);

- сума заборгованості по основному зобов`язанню за травень 2019 року становить 150641873,65 грн ,49-,84);

- сума заборгованості по основному зобов`язанню за червень 2019 року становить 752679407,27 грн ,46-379973230,19).

Поряд з цим, як було зазначено вище, після подання позовної заяви Державним підприємством "Енергоринок" було частково сплачено грошові кошти за придбану електроенергію. В матеріалах справи наявний акт звірки розрахунків №01/32-1012 від 06.09.2022 станом на кінець дня 31.08.2022, підписаний та скріплений печатками сторін, відповідно до якого остаточна заборгованість відповідача становить ,55 грн.

Отже, підставою для звернення Публічного акціонерного товариства "Центренерго" з позовом є наявність заборгованості Державного підприємства "Енергоринок" за продану електричну енергію в серпні та грудні 2015 року, січні, квітні та травні 2017 року, а також січні, березні, травні та червні 2019 року на оптовому ринку електричної енергії України у розмірі ,55 грн. Окрім цього, у зв`язку з простроченням оплати вказаної заборгованості позивачем нараховані до стягнення з Державного підприємства "Енергоринок" 54114717,21 грн пені, 67438656,75 грн 3% річних та 161615865,43 грн інфляційних втрат (у редакції заяви про збільшення розміру позовних вимог).

Заперечуючи проти позову, відповідач вказував на те, що порядок проведення розрахунків на оптовому ринку електричної енергії України був можливий лише через поточні рахунки зі спеціальним режимом використання включно на підставі алгоритму розподілу коштів, який встановлювався НКРЕКП та був обов`язковим для виконання Державним підприємством "Енергоринок", як розпорядником коштів ОРЕ.

У спірний період (2015-2017 роки) діяв алгоритм розподіл коштів з поточного рахунку зі спеціальним режимом використання оптового постачальника електричної енергії, затверджений постановами НКРЕКП №2 від 21.12.2011 та №3247 від 30.12.2015, який передбачав, що у кожному розрахунковому періоді (місяці) забезпечується оплата вартості електричної енергії та послуг, закуплених у цьому періоді Державним підприємством "Енергоринок", у рівному відсотку кожній енергогенеруючій компанії та Публічному акціонерному товариству "Центренерго".

Такими чином, відповідач під час здійснення закупівлі електричної енергії у Публічного акціонерного товариства "Центренерго" не міг самостійно, на власний розсуд обирати з якого джерела, в яких обсягах та за якою ціною купувати електричну енергію, оскільки у своїй діяльності керувався законодавством України, ДЧОРЕ та статутом, а також не вправі був проводити розрахунки за електричну енергію, в тому числі погашати заборгованість, іншим чином, ніж це визначено законодавством, а саме відповідно до алгоритму, встановленого НКРЕКП.

Також відповідач стверджував, що заявлена до стягнення заборгованість за серпень 2015 року в сумі 13801963,61 грн та за грудень 2015 року в сумі 58581054,93 вже була предметом спору в межах справи №910/5985/16, а тому провадження в цій частині підлягає закриттю.

Задовольняючи позовні вимоги у даній справі, суд першої інстанції відхилив аргументи відповідача, виходячи з того, що до 01.07.2019 відповідач у відносинах з позивачем діяв згідно з умовами договору та вимогами чинного на той час законодавства, здійснюючи розрахунки відповідно до затверджених НКРЕКП алгоритмів. Проте, з 01.07.2019 набув чинності Закон України "Про ринок електричної енергії", яким запроваджено нову модель функціонування ринку електричної енергії, тобто балансуючий ринок та ринок допоміжних послуг, ринок "на добу наперед", внутрішньодобовий ринок, двосторонні договори. У свою чергу, п. 23 розділу XVII "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про ринок електричної енергії" встановлено, що з дати початку дії нового ринку електричної енергії визнається таким, що втратив чинність, зокрема Закон України "Про електроенергетику", відповідно до якого НКРЕКП встановлювала алгоритми Оптового ринку електричної енергії. З огляду на викладене вище, Законом України "Про ринок електричної енергії" не передбачено відкриття поточного рахунку зі спеціальним режимом використання та не надано НКРЕКП повноважень встановлювати з 01.07.2019 алгоритми розподілу коштів, зокрема, щодо розрахунків Державного підприємства "Енергоринок" з виробниками електричної енергії.

Пунктом 15 розділу XVII "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про ринок електричної енергії" визначено, що оптовий постачальник електричної енергії провадить свою діяльність до повного погашення своєї кредиторської та дебіторської заборгованості за електричну енергію. Отже, за висновками суду, починаючи з 01.07.2019 відповідач провадить свою діяльність у межах договірних відносин, що виникли на ОРЕ (договори купівлі-продажу, договори реструктуризації заборгованості рішення суду та мирові угоди), з учасниками ринку електричної енергії. Приписи Закону України "Про ринок електричної енергії" не містять заборони проводити розрахунки відповідача з виробниками електричної енергії.

Також судом встановлено, що 16.07.2020 набув чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії". У вищезазначеному законі містяться положення щодо заходів погашення заборгованості на оптовому ринку електричної енергії України та механізми проведення взаєморозрахунків. Однак, матеріали справи не містять відомостей про те, що заборгованість відповідача перед позивачем урегульована в порядку, передбаченому Законом України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії", а тому наявні підстави для стягнення такої заборгованості у порядку, визначеному нормами Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України.

Факт наявності основної заборгованості за договором відповідача перед позивачем у заявленому розмірі належним чином доведений, документально підтверджений, доказів оплати суми основного боргу відповідачем не надано, доказів існування обставин які б звільняли відповідача від обов`язку виконати наявне грошове зобов`язання відповідачем, також не надано, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу підлягають задоволенню.

Насамкінець, місцевий господарський суд також вказав на наявність підстав, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України та п. 5.6.1 укладеного правочину, для стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат у заявленому розмірі.

З такими висновками місцевого господарського суду погоджується і колегія суддів та вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з приписами ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст. 712 ЦК України продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 662 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч. 1 ст. 691 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтями 525, 526 ЦК України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У період дії укладеного між сторонами договору був чинним Закон України "Про електроенергетику".

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про електроенергетику" регулювання відносин в електроенергетиці має особливості, визначені цим законом. Ці особливості викликані об`єктивними умовами функціонування галузі: постійним і безперервним збалансуванням виробництва і споживання електричної енергії, для забезпечення якого встановлюється єдине централізоване диспетчерське (оперативно-технологічне) управління об`єднаною енергетичною системою України; централізованим теплопостачанням споживачів теплоелектроцентралями і котельнями, які входять до об`єднаної енергетичної системи України.

За приписами ст. 5 Закону України "Про електроенергетику" державна політика в електроенергетиці базується на таких , зокрема, принципах: державного регулювання діяльності в електроенергетиці та додержання єдиних державних норм, правил і стандартів усіма суб`єктами відносин, пов`язаних з виробництвом, передачею, постачанням, розподілом і використанням енергії.

Частинами 1 та 4 ст. 14 Закону України "Про електроенергетику" визначено, що в електроенергетиці України діє єдина централізована диспетчерська система оперативно-технологічного управління виробництвом, передачею, розподілом та постачанням електричної енергії. Функції централізованого диспетчерського (оперативно-технологічного) управління об`єднаною енергетичною системою України та організацію паралельної роботи з енергетичними системами інших держав виконує державне підприємство, яке визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику в електроенергетичному комплексі. Централізоване диспетчерське (оперативно-технологічне) управління поширюється на суб`єкти господарської діяльності, об`єкти електроенергетики яких підключені до об`єднаної енергетичної системи України. Державне підприємство, що здійснює централізоване диспетчерське (оперативно-технологічне) управління об`єднаною енергетичною системою України, є системним оператором та виконує функції, визначені цим законом та Законом України "Про засади функціонування ринку електричної енергії України".

Відповідно до ч. 12 ст. 15 Закону України "Про електроенергетику" оптовий ринок електричної енергії України функціонує з додержанням таких вимог: всі учасники оптового ринку електричної енергії укладають договори купівлі-продажу електричної енергії з суб`єктом господарської діяльності, який здійснює оптове постачання електричної енергії відповідно до договору, на підставі якого створюється оптовий ринок електричної енергії; у кожному розрахунковому періоді (місяці) забезпечується оплата вартості електричної енергії та послуг, закуплених у цьому періоді оптовим постачальником електричної енергії, у рівному відсотку кожній енергогенеруючій компанії (за винятком суб`єктів господарювання, які виробляють електричну енергію з використанням альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - мікро-, міні- та малим гідроелектростанціям) та підприємству, яке здійснює централізоване диспетчерське управління об`єднаною енергетичною системою України і передачу електричної енергії магістральними та міждержавними електричними мережами. Ця оплата забезпечується з урахуванням остаточних платежів відповідно до договору, на підставі якого створено оптовий ринок електричної енергії.

У спірний період порядок проведення розрахунків на оптовому ринку електричної енергії було врегульовано у ст. 15-1 Закону України "Про електроенергетику", відповідно до якої для проведення розрахунків за закуплену на оптовому ринку електричної енергії України та спожиту електричну енергію енергопостачальники, що здійснюють господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, їх відокремлені підрозділи, постачальники універсальних послуг, постачальники "останньої надії" та оптовий постачальник електричної енергії відкривають в установах уповноваженого банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання. Для проведення розрахунків з погашення заборгованості за спожиту електричну енергію з використанням механізмів погашення заборгованості, визначених Законом України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу", енергопостачальники, що здійснюють господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, і оптовий постачальник електричної енергії відкривають в установі уповноваженого банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання для погашення заборгованості. Перелік поточних рахунків із спеціальним режимом використання в уповноваженому банку для зарахування коштів за електричну енергію затверджується та доводиться до відома споживачів національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

З огляду на зазначене, проведення розрахунків на оптовому ринку електричної енергії України в період дії Закону України "Про електроенергетику" здійснювалося лише через поточні рахунки зі спеціальним режимом використання та виключно на підставі алгоритму розподілу коштів, який встановлювався НКРЕКП та був обов`язковим для виконання як позивачем так і відповідачем.

Особливістю розрахунків між сторонами спору за договором було те, що розпорядження коштами, що накопичувалися на поточному рахунку зі спеціальним режимом використання Державного підприємства "Енергоринок", здійснювалося НКРЕКП у межах наданих їй повноважень шляхом затвердження обов`язкових для виконання постанов, якими встановлювався алгоритм розподілу коштів. Відповідач самостійно не приймав рішень щодо розпорядження такими грошовими коштами.

Отже, до 01.07.2019 відповідач у відносинах з позивачем діяв згідно з умовами договору та вимогами чинного на той час законодавства, здійснюючи розрахунок відповідно до затверджених НКРЕКП алгоритмів.

Разом з цим, 01.07.2019 набув чинності Закон України "Про ринок електричної енергії", за змістом п. 23 розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення" якого визнається таким, що втратив чинність, зокрема Закон України "Про електроенергетику".

Відповідно до п. 2 розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ринок електричної енергії" з 01.07.2019 почав діяти балансуючий ринок та ринок допоміжних послуг, ринок "на добу наперед" та внутрішньодобовий ринок, двосторонні договори.

Оптовий постачальник електричної енергії, тобто відповідач, провадить діяльність до повного погашення своєї кредиторської та дебіторської заборгованості за електричну енергію (п. 15 Розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ринок електричної енергії").

Частиною 16 Розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ринок електричної енергії" зобов`язано Кабінет Міністрів України протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим законом розробити та внести на розгляд Верховної Ради України законопроект щодо особливостей погашення заборгованості за електричну енергію, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії.

Таким законом є ухвалений 17.06.2020 Верховною Радою України Закон України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії", яким передбачено перелік механізмів погашення заборгованості, що утворилась на оптовому ринку електричної енергії.

Зазначений закон набрав чинності 16.07.2020 та визначає правові, економічні та організаційні засади, пов`язані з погашенням заборгованості, що утворилася на ОРЕ, та метою якого є повне погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії України, шляхом застосування механізмів, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії":

- заборгованість - це сума коштів, що виникла до 01.07.2019, підтверджена учасниками та підлягає сплаті відповідно до укладених договорів і судових рішень;

- підтвердження заборгованості - це процес встановлення та уточнення сум заборгованості учасниками, за результатами якого складається акт про наявність та розмір заборгованості;

- оптовий постачальник електричної енергії - це Державне підприємство "Енергоринок", утворене для забезпечення функціонування оптового ринку електричної енергії України;

- процедура погашення заборгованості - це комплекс необхідних заходів, спрямований на остаточне врегулювання кредиторської та дебіторської заборгованості на оптовому ринку електричної енергії, а також припинення діяльності оптового постачальника електричної енергії.

Статтею 2 вказаного закону регламентовані заходи щодо погашення заборгованості на оптовому ринку електричної енергії України. Учасники здійснюють погашення заборгованості шляхом:

1) застосування процедури взаєморозрахунків з використанням механізмів, передбачених ст. 3 цього закону;

2) погашення (списання) заборгованості відповідно до ст. 4 цього закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії" з метою забезпечення механізму погашення (списання) заборгованості, передбаченого частиною першою цієї статті:

1) Кабінет Міністрів України в місячний строк після набрання чинності цим Законом приймає рішення про збільшення статутного фонду та/або капіталу виробників електричної енергії державної форми власності та акціонерного товариства, 100 відсотків акцій якого належать державі, яке здійснює функції оператора системи передачі, за рахунок емісії та внесення до статутного фонду та/або капіталу облігацій внутрішньої державної позики на суму заборгованості, передбаченої до погашення (списання) частиною першою цієї статті. Умови емісії та цільове призначення облігацій внутрішньої державної позики затверджуються Кабінетом Міністрів України;

2) виробники електричної енергії державної форми власності та акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого належать державі, яке здійснює функції оператора системи передачі, подають до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики в електроенергетичному комплексі, підтверджений листом Державного підприємства "Енергоринок" розрахунок суми дебіторської заборгованості, що підлягає погашенню (списанню) в обсязі, передбаченому частиною першою цієї статті, для емісії такого самого обсягу облігацій внутрішньої державної позики.

Згідно з ч. 5 ст. 4 Закону України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії" погашення (списання) заборгованості здійснюється учасниками на підставі примірних договорів відповідно до окремих порядків, що затверджуються Кабінетом Міністрів України в місячний строк після набрання чинності цим законом.

Кредиторська або дебіторська заборгованість Державного підприємства "Енергоринок", що залишилася після проведення процедури погашення заборгованості, списується учасниками, після чого Кабінет Міністрів України приймає рішення щодо припинення Державного підприємства "Енергоринок" (ч. 1 ст. 6 Закону України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії").

Натомість, апеляційний суд зазначає, що станом на час ухвалення оскаржуваного рішення такий порядок Кабінетом Міністрів України не розроблений, тобто відсутній механізм погашення заборгованості, яка наразі існує.

Крім того, як зазначено в ст. 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії", процедура погашення заборгованості - це комплекс необхідних заходів, спрямований на остаточне врегулювання кредиторської та дебіторської заборгованості на оптовому ринку електричної енергії. Заборгованість - це сума коштів, що виникла до 01.07.2019, підтверджена учасниками та підлягає сплаті відповідно до укладених договорів і судових рішень.

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем, що утворилася за договором, підлягає погашенню у спеціальному порядку, визначеному державою. Однак, за відсутності підтвердженої учасниками заборгованості, застосування до спірних правовідносин Закону України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії" буде можливе за умови підтвердження такої заборгованості відповідним рішенням суду. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.02.2022 у справі №910/4216/20 та від 02.06.2023 у справі №910/9796/19.

З урахуванням викладеного, суд вважає необґрунтованими доводи скаржника в частині того, що судом першої інстанції не застосовано до спірних правовідносин положення Закону України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії".

З приводу доводів скаржника стосовно того, що заявлена до стягнення заборгованість за серпень 2015 року в сумі 13801963,61 грн та за грудень 2015 року в сумі 58581054,93 вже була предметом спору в межах справи №910/5985/16, а тому провадження в цій частині підлягає закриттю, колегія суддів вказує на наступне.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що станом на день звернення з позовом до суду позивач виконав свій обов`язок з продажу електроенергії у повному обсязі, однак, у свою чергу, відповідач не повністю розрахувався за куплену електроенергію.

Факт наявності основної заборгованості за договором відповідача перед позивачем в сумі ,55 грн належним чином доведений, документально підтверджений, доказів оплати суми основного боргу відповідачем не надано.

Так, відповідно до наявного у матеріалах справи акту звірки розрахунків станом на 06.09.2022 заборгованість відповідача за серпень 2015 року становить 12654872,14 грн, а за грудень 2015 року - 58581054,93 грн.

Однак, як підтверджується рішенням Господарського суду міста Києва від 11.05.2016 у справі №910/5985/16, предметом спору було стягнення заборгованості у розмірі 756769668,28 грн за період грудень 2014 року та січень 2016 року. В той же час, предметом спору у справі №910/3012/20 є заборгованість у зовсім іншому розмірі та за період з серпня 2015 року по червень 2019 року. У зв`язку з цим, рішення суду щодо стягнення цієї заборгованості відсутнє, що виключає можливість закриття провадження у справі в наведеній частині.

Окрім того, відмовляючи у задоволенні позову у справі №910/5985/16, суди застосовували Закон України "Про електроенергетику" як на підставу для відмови в позові.

Отже, колегія суддів вказує на те, що позов у справі №910/3012/20 заявлений зовсім з інших підстав, оскільки правовідносини сторін змінилися і позивач, фактично, мав можливість звернутися з даним позовом лише після прийняття Закону України "Про ринок електричної енергії".

Тому, відповідачем не доведено наявність підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України, для закриття провадження у справі.

Отже, наведені доводи відповідача судом відхиляються як необґрунтовані.

Поряд з цим, як зазначив Верховний Суд у постанові від 15.06.2022 у справі №910/9947/19, Закон України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії" допускає можливість звернення з позовом до Державного підприємства "Енергоринок" про стягнення заборгованості, оскільки заборгованістю є сума коштів, що виникла до 01.07.2019, підтверджена учасниками та підлягає сплаті, зокрема відповідно до судових рішень.

Також, Верховний Суд у зазначеній постанові вказав на те, що Закон України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії", який визначає правові, економічні та організаційні засади, пов`язані з погашенням заборгованості, що утворилася на ОРЕ, не встановлює будь-яких заборон або обмежень щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат на заборгованість, що виникла у Державного підприємства "Енергоринок" до 01.07.2019.

З огляду на зазначене, Законом України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії" не передбачено будь-яких обмежень або заборони для позивача щодо звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості та інших нарахувань, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Крім того, Верховний Суд зауважив на тому, що право позивача вимагати судового захисту щодо стягнення заборгованості, яка утворилася до 01.07.2019, не може бути обмежене після набуття чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії", адже запроваджені ним процедури можуть бути застосовані і щодо погашення заборгованості, встановленої судовим рішенням, про що прямо зазначено у п. 3 ч. 1 ст. 1 цього закону і що кореспондується з п. 10 ст. 2 даного закону, відповідно до якого на період його дії підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо оптового постачальника електричної енергії.

З урахуванням усього вищевикладеного та правової позиції Верховного Суду зі спірних питань, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого господарського суду в частині доведеності факту наявності у відповідача основної заборгованості за договором №71/01-ЕР від 07.09.1999 у розмірі ,55 грн та обґрунтованості позовних вимог.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 161615865,43 грн інфляційних втрат, 67438656,75 грн 3% річних та 54114717,21 грн пені, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 5.6.1 укладеного договору Державне підприємство "Енергоринок" несе відповідальність за порушення строків оплати за куплену електричну енергію. Так, при порушенні Державним підприємством "Енергоринок" термінів розрахунків за електричну енергію, встановлених п. 4.3 договору, з наступного дня після закінчення терміну сплати може нараховуватися пеня в розмірі 0,02% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Також, згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки судом встановлено факт несплати у належному обсязі відповідачем заборгованості за куповану позивачем електричну енергію, Державне підприємство "Енергоринок" є таким, що порушило своє договірне грошове зобов`язання.

Судом першої інстанції перевірено надані позивачем розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат та встановлено їх обґрунтованість. При цьому, відповідач ані в суді першої інстанції, ані при зверненні з апеляційною скаргою не вказує на неправильність такого розрахунку чи невідповідність його вимогам закону.

Як наслідок, оскаржуване рішення в наведеній частині є також законним і обґрунтованим.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76 та 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2022 у справі №910/3012/20 ухвалено з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Державного підприємства "Енергоринок" не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Енергоринок" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2022 у справі №910/3012/20 залишити без змін.

3. Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Державне підприємство "Енергоринок".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 25.07.2023.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов