ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2023 Справа № 914/2736/21

м. Львів

За позовом Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю "НЕРО-ПРОДМАРКЕТ", м. Львів

до відповідача 2: Державного підприємства "Сетам", Київ

до відповідача 3: Товариства з обмеженою відповідальністю "БОНУС ПЛЮС ІНВЕСТ", м. Львів

до відповідача 4: Приватного виконавця Білецького Ігора Мироновича, м. Львів

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів

про витребування майна з чужого незаконного володіння з припиненням права власності

Суддя: Олена ЩИГЕЛЬСЬКА

Секретар с/з: Ірина ЗУСЬКО

Представники учасників справи:

від позивача: Кулик А.Я. - представник,

від відповідача 1: Стасишин Р.М. - адвокат,

від відповідача 2: не з`явився,

від відповідача 3: Зотов Н.М. - адвокат,

від відповідача 4: не з`явився,

від третьої особи на стороні позивача: Заяць Б.Р. - представник.

1. ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

1.1.Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.11.2022 року у справі №914/2736/21 за позовом Львівської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Неро-Продмаркет" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про витребування майна з чужого незаконного володіння з припиненням права власності касаційну скаргу Львівської міської ради задоволено частково, постанову Західного апеляційного господарського суду від 11.08.2022, рішення Господарського суду Львівської області від 24.03.2022 та додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 08.04.2022 у справі №914/2736/21 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Львівської області.

1.2.Після повернення матеріалів справи з Верховного Суду до Господарського суду Львівської області, відповідно до проведеного 15.12.2022 автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано на новий розгляд судді Кидисюку Р.А.

1.3. Ухвалою суду від 20.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду відкрито провадження у справі, здійсннено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

4. Ухвалою від 21.02.23р. заяву (вх.№714/23 від 21.02.2023) Львівської міської ради про зміну предмету позову прийнято до розгляду, позовні вимоги викладено в наступній редакції: витребувати з чужого незаконного володіння ТзОВ "БОНУС ПЛЮС ІНВЕСТ" нежитлові приміщення загальною площею 61,9 м2 за адресою м. Львів, вул. Ужгородська, 6, (реєстраційний номер: 101) з припиненням права власності ТзОВ "БОНУС ПЛЮС ІНВЕСТ" на нежитлові приміщення загальною площею 61,9 м2 за адресою м. Львів, вул. Ужгородська, 6; визнати недійсними торги з реалізації нерухомого майна - нежитлових приміщень загальною площею 61,9 м2 за адресою м. Львів, вул. Ужгородська, 6, (реєстраційний номер: 101) проведених шляхом електронного аукціону 10.11.2022 року, оформленого протоколом № 578998. Крім того, залучено до участі у справі Державне підприємство «Сетам» (01001, Україна, Київ, вул. Стрілецька 4-6, ), ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "БОНУС ПЛЮС ІНВЕСТ" (79022, Львівська обл., місто Львів, вул. Городоцька, будинок 170, Код ), Приватного виконавця Білецького Ігора Мироновича (79000, Львівська область, місто Львів, вулиця Грабовського П., будинок 11, офіс № 104) до участі у справі в якості співвідповідачів 2,3,4. У задоволенні заяви (вх.№3048/23 від 07.02.2023) Товариства з обмеженою відповідальністю "Неро-Продмаркет" про закриття провадження у справі відмовлено. Розгляд справи відкладено на 21.03.23р.

1.5. Ухвалою від 23.02.23р. судом, за заявою Львівської міської ради вжито заходи до забезпечення позову шляхом заборони вчинення сторонам, а також іншим органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав (державним реєстраторам прав на нерухоме майно; виконавчим органам сільських, селищних і міських рад, Київської, Севастопольської міських, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованим суб`єктам як суб`єктам державної реєстрації прав; територіальним органам Міністерства юстиції України), будь-яких реєстраційних дій щодо приміщення загальною площею 61,9 м2 за адресою м.Львів, вул. Ужгородська, 6 (реєстраційний номер: 101).

1.6. Розгляд справи неодноразово відкладався з причин, викладених у відповідних ухвалах суду.

1.7. Враховуючи рішення Вищої ради правосуддя №599/0/15-23 від 01.06.2023, яким суддю Кидисюка Р.А. призначено членом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, розпорядженням керівника апарату Господарського суду Львівської області №201 від 08.06.2023 року, відповідно до п.2.3.50. Положення про автоматизовану систему документообігу суду та Рішення зборів суддів Господарського суду Львівської області від 07.08.2020 призначено повторний автоматизований розподіл справи №914/2736/21.

1.8. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.06.2023, справу №914/2736/23 передано для розгляду судді Щигельській О.І.

1.9. Ухвалою від 13.06.23р. (суддя Щигельська О.І.) прийнято дану справу до свого провадження, постановлено здійснювати подальший розгляд справи у порядку загального позовного провадження зі стадії розгляду справи по суті, розгляд справи відкладено на 26.06.23р.

1.10. 26.06.23р. розгляд справи відкладено на 17.07.23р.

1.11.Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

1.12. Судом встановлено, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення, у відповідності до ст.13 ГПК України, судом створювались сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

2. АРГУМЕНТИ СТОРІН

2.1.У вересні 2021 року Львівська міська рада звернулася до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Неро-Продмаркет" (далі - ТОВ "Неро-Продмаркет") про витребування з чужого незаконного володіння майна - нежитлового приміщення загальною площею 61,9 м2, розташованого за адресою: м. Львів, вул. Ужгородська, 6, (реєстраційний номер 101), з припиненням права власності ТОВ "Неро-Продмаркет" на нежитлове приміщення.

2.2.Позовні вимоги з посиланням, зокрема, на статті 13, 41 Конституції, статті 316- 319, 321, 324, 327, 387 та пункт 3 частини 1 статті 388 Цивільного кодексу України обґрунтовані тим, що нежитлові приміщення під ін. ХІ, ХІІ, загальною площею 57 м2, за адресою: м. Львів, вул. Ужгородська, 6, належать до комунальної власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради, що підтверджується записом у державному реєстрі речових прав (реєстраційний номер 101), та перебувають у користуванні Львівського комунального підприємства "Старий Львів" (далі - ЛКП "Старий Львів") на підставі договору оренди від 07.08.2018 № Г-11351-18.

2.3. ТОВ "Неро-Продмаркет" у відзиві на позовну заяву просило відмовити в задоволенні позову вказуючи на те, що 24.11.2020 Державним підприємством "СЕТАМ" (далі - ДП "СЕТАМ") проведено електронні торги з реалізації нежитлового приміщення загальною площею 61,9 м2 за адресою: м. Львів, вул. Ужгородська, 6, приміщення 21, переможцем яких визнано ТОВ "Неро-Продмакет".

2.4. ТОВ "Неро-Продмаркет" придбало нерухоме майно на підставі проведених ДП "СЕТАМ" електронних торгів з примусового продажу майна боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фортуна Систем Інвест" у межах виконавчого провадження № 63140932, відкритого на підставі виконавчого напису нотаріуса.

2.5.Відповідач-1 стверджував, що він є добросовісним набувачем майна, а відповідно до частини 2 статті 388 Цивільного кодексу України майно не може бути витребувано у добросовісного набувача, якщо воно було придбано в порядку, встановленому для виконання судових рішень, тому правові підстави для витребування майна відсутні.

2.6. Львівська міська рада акцентує увагу на тому, що порівнявши технічний паспорт на приміщення м. Львів, вул. Ужгородська, 6 від 29.04.2020 та технічний паспорт від 29.08.2018 на нежитлові приміщення під ін. XI, XII, загальною площею 57 м2 за адресою: м. Львів, вул. Ужгородська, 6, вбачається, що це одні й ті ж приміщення, оскільки розташування в будинку, конфігурація параметрів (довжина, висота, ширина) повністю співпадають.

2.7. 20.02.23р. Львівською міською радою подано заяву про зміну предмету позову оскільки, згідно інформації з державного реєстру права власності на нерухоме майно та їх обтяжень, вбачається, що на даний час власником приміщення загальною площею 61,9 м2 за адресою: м. Львів, вул. Ужгородська, 6, приміщення 21 (реєстраційний номер 101) є ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "БОНУС ПЛЮС ІНВЕСТ" на підставі свідоцтва, серія та номер: 1459, виданого 15.12.2022 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Залецькою Н.М.

2.8. Судом встановлено, що право власності набуто на підставі проведеного 10.11.2022 року електронного аукціону, оформленого протоколом №578998. Продаж майна відбувався на підставі наказу суду від 27.05.2022 року у справі № 914/352/22 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Неро-Продмаркет" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітіком Естейт" заборгованості в розмірі 250000,00 грн., а також 3750,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

2.9. ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "БОНУС ПЛЮС ІНВЕСТ" (відповідач-3) у відзиві на позов зазначає, що він є добросовісним набувачем майна, а відповідно до частини 2 статті 388 Цивільного кодексу України майно не може бути витребувано у добросовісного набувача, якщо воно було придбано в порядку, встановленому для виконання судових рішень, тому правові підстави для витребування майна відсутні. Крім того вказує, що позивачем не доведено наявність порушень при проведенні електронних торгів, що унеможливлює задоволення позову.

2.10. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 04.10.2021, зокрема, залучено до участі у справі Управління комунальної власності Львівської міської ради (далі - Управління комунальної власності) як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.

2.11. Управління комунальної власності у поясненнях наголошувало на тому, що спірне приміщення, яке зареєстроване як комунальна власність та на праві приватної власності за відповідачем, є одним і тим же об`єктом, що свідчить про подвійну реєстрацію об`єкта нерухомого майна та порушує права територіальної громади міста Львова.

2.12. Відповідач-2 - ДП «Сетам» відзиву на позов не подано.

2.14. Приватний виконавець Білецький Ігор Миронович правом на подання відзиву на позов також не скористався.

3. КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВИХ РІШЕНЬ У СПРАВІ

3..1. Рішенням Господарського суду Львівської області від 24.03.2022, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 11.08.2022, у задоволенні позовних вимог до ТзОВ «Неро-Продмаркет» відмовлено.

3.2.Суди виходили з того, що відповідач є добросовісним набувачем. Майно було продано на електронних торгах в порядку, встановленому для виконання виконавчого напису нотаріуса у виконавчому провадженні, і цей порядок є однаковим щодо порядку продажу майна, встановленого для виконання судових рішень.

3.3.При цьому суди установили, що виконавчий напис нотаріуса як підстава продажу майна на електронних торгах у виконавчому провадженні недійсним не визнавався, як й не визнавалися недійсними електронні торги.

3.4.Скасовуючи рішення попередніх судів і передаючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції Верховний суд, у постанові від 15.11.22р. зазначив, що висновок судів попередніх інстанцій є передчасним, а доводи скаржника про помилковість висновків судів про відмову у задоволенні позову та неврахування правових позицій Верховного Суду, викладених, зокрема, у постанові від 26.07.2018 у справі № 902/389/16, постанові від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, постанові від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, постанові від 03.04.2019 у справі № 712/15369/12 такими, що знайшли підтвердження.

4. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

4.1. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер 101319989, дата формування 24.10.2017) нежитлові приміщення під ін. XI,XII, загальною площею 57 м2 за адресою: м. Львів, вул. Ужгородська, 6, (реєстраційний номер: 101) належать до комунальної власності територіальної громади міста Львова в особі Львівської міської ради, про що міститься запис у Державному реєстр речових прав (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 101).

4.2. 07.08.2018 між Управлінням комунальної власності та ЛКП "Старий Львів" укладено договір оренди № Г-11351-18 на приміщення площею 57 м2 (цокольний поверх), розташоване за адресою: м. Львів, вул. Ужгородська, 6.

4.3. Як вбачається з матеріалів справи, 03.06.20р. державним реєстратором Бібрської міської ради Поломаним В.Д., на підставі сертифікату відповідності Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, серія та номер ЛВ001828, виданого 31.12.2010 на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації від 27.12.2010, зареєстровано право власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення після реконструкції, загальною площею 61,9 м2 на цокольному поверсі триповерхового житлового будинку за адресою: м. Львів, вул. Ужгородська, 6.

4.4. В подальшому, спірне приміщення внесено ОСОБА_1 в статутний фонд ТОВ "Фортуна Систем Інвест", учасником якого він не є, що підтверджується рішенням від 05.08.2020 № 2 учасника ТОВ "Фортуна Систем Інвест".

4.5. Зазначене приміщення ТОВ "Фортуна Систем Інвест" набуло у власність на підставі акта приймання - передачі нерухомого майна у зв`язку із внесенням вкладу ОСОБА_1 , який не є учасником товариства, до статутного капіталу ТОВ "Фортуна Систем Інвест".

4.6. У подальшому, 15.10.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І. М. видана постанова про арешт майна боржника у виконавчому провадженні №63140932, якою на приміщення № 21 за адресою: м. Львів, вул. Ужгородська, 6 накладено арешт. Боржник - ТОВ "Фортуна Систем Інвест", стягувач - " ТОВ "Євро Трейд Девелопмент". Підстава виконання - виконавчий напис №1763, виданий 14.09.2020 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчуком Л. В.

4.7. 24.11.2020 ДП "СЕТАМ" проведено електронні торги з реалізації нежитлового приміщення, загальною площею 61,9 м2, розташованого за адресою: м. Львів, вул. Ужгородська, 6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) переможцем яких визнано ТОВ "Неро-Продмаркет".

4.8. 15.12.2020 постановою приватного виконавця знято арешт з майна у виконавчому провадженні № 63140932 у зв`язку з реалізацією майна боржника (протокол про проведення електронних торгів від 24.11.2020 № 512959).

4.9. 26.02.2021 приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Залецька Н.М., на підставі акта про проведені електронні торги, складеного приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І. М. 08.12.2020, посвідчила за ТОВ "Неро-Продмаркет" право власності на майно - нежитлове приміщення № 21, загальною площею 61,9 м2, розташоване за адресою: м. Львів, вул. Ужгородська, 6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) та видала свідоцтво про право власності, зареєстроване в реєстрі за № 197.

4.10. Разом з тим, після повернення справи з суду касаційної інстанції, виникли нові обставини, наслідком яких стало подання Львівською міською радою заяви про зміну предмету позову. Так, згідно інформації з державного реєстру права власності на нерухоме майно та їх обтяжень, вбачається, що власником приміщення загальною площею 61,9 м2 за адресою: м. Львів, вул. Ужгородська, 6, приміщення 21 (реєстраційний номер 101) є ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "БОНУС ПЛЮС ІНВЕСТ" на підставі свідоцтва, серія та номер: 1459, виданого 15.12.2022 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Залецькою Н.М.

4.11. Право власності ТзОВ «Бонус плюс інвест» набуто на підставі проведеного електронного аукціону 10.11.2022 року, оформленого протоколом № 578998. Продаж майна відбувався на підставі наказу суду від 27.05.2022 року у справі № 914/352/22 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Неро-Продмаркет" (79040, м.Львів, вул.Каховська, буд.34, ідентифікаційний код 40371182) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітіком Естейт" (80001, Львівська обл., Червоноградський р-н., м.Сокаль, вул.Героїв УПА, буд.27, кв.19, ідентифікаційний код 43036035) заборгованості в розмірі 250000,00 грн., а також 3750,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

4.12. Відповідно, предметом позову у даній справі є вимога Львівської міської ради про витребування з чужого незаконного володіння ТзОВ "БОНУС ПЛЮС ІНВЕСТ" нежитлового приміщення, загальною площею 61,9 м2, розташованого за адресою: м. Львів, вул. Ужгородська, 6, приміщення 21 (реєстраційний номер 101) з припиненням права власності товариства на ці приміщення, а також визнання недійсними торгів, на підставі яких ТзОВ "БОНУС ПЛЮС ІНВЕСТ" набуло право власності на ці приміщення.

4.13. При цьому позивач посилається на положення, зокрема, пункту 3 частини 1 статті 388 Цивільного кодексу України, ч.ч.1-3,5,6 ст. 203 ЦК України та ч.ч.1,3 статті 215 цього Кодексу.

4.14. Відповідачі 1,2 позов заперечують з посиланням на ч.2 ст.388 ЦК України, а також зазначають, що позивачем не доведено, що майно, яким володіє Львівська міська рада і ТзОВ "БОНУС ПЛЮС ІНВЕСТ" є тим самим майном, оскільки площа приміщень не збігається.

5. ОЦІНКА СУДУ

5.1. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

5.2. Згідно з частиною 1 статті 317 та частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

5.3. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу (статті 321 Цивільного кодексу України).

5.4. За статтею 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

5.5. Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

5.6. Зазначений спосіб захисту права власності застосовується у тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти і користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває із його володіння.

5.7. Згідно з наведеною нормою власник має право реалізувати своє право на захист шляхом звернення до суду з вимогою про витребування свого майна із чужого незаконного володіння із дотриманням вимог, передбачених Цивільним кодексом України.

5.8. Правовий аналіз положень статті 387 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що у наведеній нормі йдеться про право власника на віндикаційний позов, тобто позов власника, який не володіє, до невласника, який незаконно володіє майном, про вилучення цього майна в натурі.

5.9. Віндикаційний позов належить до речово-правових способів захисту; захищає право власності в цілому, оскільки він пред`являється у тих випадках, коли порушено права володіння, користування та розпорядження одночасно.

5.10. Сторонами у віндикаційному позові є власник речі, який не лише позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися річчю, але вже й фактично нею не володіє, та незаконний фактичний володілець речі (як добросовісний, так і недобросовісний).

5.11. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

5.12. Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц (пункти 55- 60) статтею 10 Конституції (Основного Закону) Української Радянської Соціалістичної Республіки 1978 року було встановлено, що основу економічної системи Української РСР становить соціалістична власність на засоби виробництва у формі державної (загальнонародної) і колгоспно-кооперативної власності. Статтею 11 було встановлено, що у виключній власності держави є земля, її надра, води, ліси. Державі належать основні засоби виробництва в промисловості, будівництві і сільському господарстві, засоби транспорту і зв`язку, банки, майно організованих державою торговельних, комунальних та інших підприємств, основний міський житловий фонд, а також інше майно, необхідне для здійснення завдань держави. Згідно зі статтею 124 органами державної влади в областях, районах, містах, районах у містах, селищах і селах Української РСР є обласні, районні, міські, районні в містах, селищні, сільські Ради народних депутатів.

5.13. До 1991 року законодавство не розрізняло загальнодержавної (республіканської) та комунальної власності. З розпадом СРСР та створенням українського національного законодавства постало питання розмежування державного і комунального майна.

5.14. 15.04.1991 введено в дію Закон УРСР "Про власність", яким розмежовано державну та комунальну власність та статтею 31 Закону було встановлено, що до державної власності в Українській РСР належать загальнодержавна (республіканська) власність і власність адміністративно-територіальних одиниць (комунальна власність). Частиною першою статті 35 цього Закону було встановлено, що об`єктами права комунальної власності є майно, що забезпечує діяльність відповідних Рад і утворюваних ними органів; кошти місцевих бюджетів, державний житловий фонд, об`єкти житлово-комунального господарства; майно закладів народної освіти, культури, охорони здоров`я, торгівлі, побутового обслуговування; майно підприємств; місцеві енергетичні системи, транспорт, системи зв`язку та інформації, включаючи націоналізоване майно, передане відповідним підприємствам, установам, організаціям; а також інше майно, необхідне для забезпечення економічного і соціального розвитку відповідної території.

5.15. 05.11.1991 Кабінет Міністрів України на виконання постанови Верховної Ради УРСР від 26.03.1991 "Про введення в дію Закону Української РСР "Про власність" прийняв постанову № 311 "Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю) ", якою затверджено Перелік державного майна України, що передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності). Відповідно до цього Переліку до комунальної власності передано, зокрема, житловий та нежитловий фонд Рад.

5.16. Частиною 1 статті 143 Конституції України визначено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є у комунальній власності.

5.17. Згідно з частиною 5 статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

5.18. Як свідчать матеріали справи, відповідно до довідки Обласного комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" Львівської обласної ради від 18.04.2017 № 2302вих1927, виданої Управлінню комунальної власності, згідно з інвентаризаційними матеріалами станом на 29.12.2012 на нежитлові приміщення ХІ/11,9 м2 та ХІІ/45,1 м2, загальною площею 57,0 м2 у будинку м.Львів, вул.Ужгородська, 6 реєстрація не проводилася, свідоцтво про право власності не видавалося, приміщення є ізольованими (том 1, а. с. 31).

5.19. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 24.10.2017, на підставі листа Фонду державного майна України (серія та номер: 03-13-04082), виданого 29.06.2017 та рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 13.10.2017 № 919, 19.10.2017 зареєстровано право комунальної власності на нежитлові приміщення (цокольний поверх) № ХІ, ХІІ, загальною площею 57,0 м2, за адресою: м.Львів, вул.Ужгородська,6 (том 1, а. с. 32).

5.20. Львівською міською радою 24.10.2017 зареєстровано право власності на зазначені приміщення за документами, які знаходилися в Обласного комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" Львівської обласної ради.

5.21. Стаття 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього.

5.22. Отже, законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має.

5.23. Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.

5.24. Відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 48/340, пункт 4.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17).

5.25. З інформації ДРРП встановлено, що первинна реєстрація права приватної власності спірних приміщень проведена 03.06.2020 року державним реєстратором Бібрської міської ради Поломаним В.Д. на підставі сертифікату ДАБІ від 31.12.2010 року №ЛВ 001828 за ОСОБА_1

5.26. Суд зазначає, що наявний в матеріалах справи сертифікат відповідності Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, серія та номер ЛВ001828, виданий 31.12.2010 на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації від 27.12.2010 ОСОБА_1 на нежитлові приміщення після реконструкції, загальною площею 61,9 м2 на цокольному поверсі трьохповерхового житлового будинку за адресою: м.Львів, вул.Ужгородська, 6 не може вважатись законною, передбаченою ст.328 Цивільного кодексу України підставою для набуття останнім права власності і вибуття (відповідно) зазначених приміщень із комунальної власності.

5.27. Суд також критично ставиться до посилань відповідачів на те, що спірне нежитлове приміщення, про витребування якого заявлено Львівською міською радою, має різну площу та реєстраційні номери в інформації про об`єкт нерухомого майна оскільки ними не доведено наявності у житловому будинку за адресою м.Львів, вул.Ужгородська, 6 як зареєстрованих за територіальною громадою, так і за відповідачем (чи будь якою іншою особою) інших нежитлових приміщень.

5.28. У постанові Верховного Суду від 27.09.2022 у справі №910/3755/18 зазначено таке:

"Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно в установленому законом порядку. Факт володіння нерухомим майном може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно в установленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння). Такі висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18, пункти 43, 89) і в подальшому системно впроваджені у практику Верховного Суду (див. ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2019 року у справі № 372/1684/14-ц).

З урахуванням зазначеної специфіки обороту нерухомого майна володіння ним досягається без його фізичного утримання або зайняття, як це властиво для багатьох видів рухомого майна (крім бездокументарних цінних паперів, часток у статутному капіталі ТОВ, інших нематеріальних об`єктів тощо), а державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння ним. Тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовувану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності).

Отже, особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді й далі належатиме іншій особі - власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності.

Тому заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном".

5.29. Правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у справах № 183/1617/16 та № 19/028-10/13 підтверджують ту обставину, що власник, з дотриманням вимог статей 387 і 388 Цивільного кодексу України, може витребувати належне йому майно саме від особи, яка є останнім його набувачем. У постанові від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц Велика Палата Верховного Суду додатково підтвердила вказану вище позицію і наголосила, що витребувати спірне майно можливо з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності.

5.30. Метою позову про витребування майна з чужого володіння (незалежно від того, на підставі приписів яких із статей Цивільного кодексу України цю вимогу заявив позивач) є забезпечення введення позивача у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений.

5.31. У постанові Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №712/15369/12, зазначено, зокрема таке: "… Для захисту своїх майнових інтересів власник або суб`єкт іншого речового права може використовувати вимоги про визнання недійсною угоди з відчуження належної йому речі (якщо мова йде про оспорюваний правочин) або про застосування наслідків недійсності правочину (якщо мова йде про вчинення нікчемного правочину). В обох випадках загальним наслідком вчинення недійсної угоди стане реституція, яка полягає, зокрема у поверненні конкретної речі (предмета угоди) первинному власнику.

Очевидно, що якщо спір стосується правочину, укладеного самим власником, то його відносини з контрагентом мають договірний (зобов`язальний) характер, що зумовлює і можливі способи захисту його прав. Але якщо контрагент власника за недійсним правочином здійснив потім відчуження отриманої від власника речі третій особі, то у відносинах з таким новим набувачем колишній власник може використовувати тільки речово-правові способи захисту, бо вони не перебували у договірних (зобов`язальних) відносинах один з одним.

У окремих випадках колишні власники, отримавши відмову в задоволенні своїх речово-правових вимог про повернення їм майна, що перебуває у нових власників, які придбали його в результаті правочинів, оспорюють самі ці правочини, посилаючись на недійсність першого правочину з ланцюжка таких правочинів (укладених за їх участю як відчужувачів спірної речі).".

5.32. Так, згідно з інформації з державного реєстру права власності на нерухоме майно та їх обтяжень, вбачається, що станом на день розгляду справи по суті власником приміщення загальною площею 61,9 м2 за адресою: м. Львів, вул. Ужгородська, 6, приміщення 21 (реєстраційний номер 101) є ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "БОНУС ПЛЮС ІНВЕСТ" на підставі свідоцтва, серія та номер: 1459, виданий 15.12.2022, видавник: Залецька Н.М., приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу.

5.33. Право власності набуто на підставі проведеного електронного аукціону 10.11.2022 року, оформленого протоколом № 578998. При цьому, продаж майна відбувався на підставі наказу суду, виданого для примусового виконання рішення суду у справі № 914/352/22 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Неро-Продмаркет" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітіком Естейт" заборгованості в розмірі 250000,00 грн., а також 3750,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

5.34. Згідно з частиною четвертою статті 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівліпродажу або не випливає з їхньої суті, такий правочин може визнаватися недійсним в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами першою-третьою та частинами п`ятою, шостою статті 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина перша статті 215 цього Кодексу).

5.35. Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

5.36. Враховуючи, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, установлених частинами першою-третьою та частинами п`ятою, шостою статті 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина перша статті 215 ЦК України).

5.37. Згідно з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15; від 12 жовтня 2016 року, у справі № 6-1981цс16, підставою визнання прилюдних торгів недійсними є наявність не лише порушень вимог закону при проведенні прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює. Отже, не лише недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, є способом захисту та підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

5.38. Таким чином, враховуючи все вищевикладене, оцінивши доводи сторін, суд приходить до висновку, що позивачем вірно обрано спосіб захисту і оскільки законним власником спірних приміщень є Львівська міська рада, а не ТзОВ «Неро-Продмаркет», то торги, на піставі яких ТзОВ "БОНУС ПЛЮС ІНВЕСТ" набуло у власність приміщення, за адресою: м.Львів, вул.Ужгородська, 6, проведені із порушенням закону і підлягають визнанню недійсними з підстав недодержання в момент вчинення правочину вимог, встановлених частинами першою статті 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша статті 215 цього Кодексу).

5.39. Щодо посилань відповідачів на ч.2 ст.388 ЦК України, якою передбачено, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, то суд зазначає, що в даному випадку такий не можна застосувати, оскільки ТзОВ "БОНУС ПЛЮС ІНВЕСТ" не є добросовісним набувачем.

5.40. Так, ч.ч.1, 2 ст.388 передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

2. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна (частину другу статті 388 доповнено абзацом другим згідно із Законом № 2792-IX від 01.12.2022).

5.41. Так, закон розрізняє два види незаконного володіння чужою річчю, що породжує різні цивільно-правові наслідки. Власник визнається добросовісним, якщо, здобуваючи річ, він не знав і не повинний був знати про те, що відчужувач речі не має права на її відчуження. У випадку, якщо власник речі знав, чи принаймні, повинний був знати, що здобуває річ в особи, що не мала права на її відчуження, він вважається недобросовісним.

5.42. Встановлення добросовісності набуття майна покладається на набувача, який має довести, що він набув майно оплатно і що він не знав і не міг знати про те, що воно придбане у особи, яка не мала права його відчужувати.

5.43. Щоб запобігти ризикам набуття статусу добросовісного набувача в розумінні ст.88 ЦК України, щонайменше необхідно перевіряти документи контрагента, що підтверджують його право власності на майно і відповідні державні реєстри (Єдиний державний реєстр судових рішень, Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, Автоматизовану систему виконавчого провадження, Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (у разі купівлі нерухомості).

5.44. Спір щодо власності на майно за адресою: м.Львів, вул.Ужгородська,6, яке придбане ТзОВ "БОНУС ПЛЮС ІНВЕСТ", триває з 2021 року, а тому суд приходить до висновку, що перед купівлею майна товариство мало можливість дізнатись про такий з відповідних реєстрів, сайту судової влади. Ризик настання наслідків невчинення відповідних дій покладається на ТзОВ "БОНУС ПЛЮС ІНВЕСТ". Зворотнього суду не доведено.

5.45. Підсумовуючи викледене вище, суд приходить до висновку, що позов Львівської міської ради обгрунтований і підлягає до задоволенння.

5.46. Статтею 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

5.47. У відповідності з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

5.48. Відповідно до ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

5.49. Згідно зі ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Відповідно до ст.77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

5.50. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 ГПК України). Стандарт доказування "вірогідності доказів", який на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. На суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Вказаної позиції дотримується Верховний Суд, зокрема у постанові від 21 серпня 2020 року у справі №904/2357/20.

5.51. У відповідності до ч.ч. 1,2 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

6. СУДОВІ ВИТРАТИ

6.1. В силу дії п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України, однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення.

6.2. При розподілі судових витрат судом враховано витрати Львівської міської ради при поданні позову, а також за подання апеляційної і касаційної скарг, заяви про забезпечення позову, яку судом задоволено, а також за подання заяви про зміну предмета позову.

6.3. Понесені судові витрати покладаються судом на відповідачів 1,3. Зокрема, на відповідача-1 за розгляд справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанції, оскільки позовні вимоги було заявлено до нього і спір виник з його неправильних дій, решта, за таким самим принципом - на відповідача-3.

Керуючись ст. ст. 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 233-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Витребувати з чужого незаконного володіння ТзОВ "БОНУС ПЛЮС ІНВЕСТ" (м.Львів, вул.Городоцька, 170, ) нежитлові приміщення, загальною площею 61,9 м2, розташовані за адресою: м. Львів, вул. Ужгородська, 6 (реєстраційний номер 101) з припиненням права власності ТзОВ "БОНУС ПЛЮС ІНВЕСТ" (м.Львів, вул.Городоцька, 170, ) на ці приміщення.

3. Визнати недійсними торги з реалізації нерухомого майна - нежитлових приміщень загальною площею 61,9 м2 за адресою: м. Львів, вул. Ужгородська, 6 (реєстраційний номер 101) шляхом проведення електронного аукціону 10.11.22р., оформленого протоколом №578998.

4. Стягнути з ТзОВ "БОНУС ПЛЮС ІНВЕСТ" (м.Львів, вул.Городоцька, 170, ) на користь Львівської міської ради (м.Львів, пл.Ринок,1, ) 13564,59грн. судового збору.

5. Стягнути з ТзОВ «Неро-Продмаркет» (м.Львів, вул.Каховська, 34, ) на користь Львівської міської ради (м.Львів, пл.Ринок,1, ) 33395,56грн. судового збору.

6. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили в порядку ст. 327 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 21.07.23р.

Суддя Щигельська О.І.