РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.07.2023Справа № 910/7874/23

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Ломаки В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС"

до Обслуговуючого кооперативу "ОБК Східна Брама"

про стягнення 6 445,00 грн.,

Без виклику (повідомлення) представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" (далі - позивач, Компанія) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Обслуговуючого кооперативу "ОБК Східна Брама" (далі - відповідач, Кооператив) про стягнення 6 445,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі Електронного договору комплексного страхування майна від 31.08.2021 року № DNH0NBR-22371JZ, та у зв`язку з настанням страхового випадку - залиттям квартири АДРЕСА_2, виплачено страхове відшкодування страхувальнику. Оскільки відповідач є управителем багатоквартирного будинку, в якому знаходиться означена квартира, та несе відповідальність за завдану майну страхувальника шкоду, Компанія просила суд стягнути з відповідача виплачене нею страхове відшкодування в розмірі 6 445,00 грн. у порядку суброгації.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.05.2023 року відкрито провадження у справі № 910/7874/23, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

13.06.2023 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшов відзив Кооперативу від 12.06.2023 року № 394 на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог з огляду на відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження протиправної поведінки Кооперативу та причинно-наслідкового зв`язку між такою протиправною поведінкою відповідача та завданими збитками. Крім того, відповідач звернув увагу на те, що він не є управителем (балансоутримувачем) багатоквартирного будинку по вулиці Світлій, 3Д у місті Києві, а означений будинок є об`єктом незавершеного будівництва та не зданий в експлуатацію в установленому порядку. У той же час, затоплення квартири АДРЕСА_2 відбулося внаслідок зміщення загального каналізаційного стояка через просадку будинку та використання колишнім забудовником неякісних сантехнічних матеріалів.

21.06.2023 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла відповідь Компанії від 15.06.2023 року № 0001814/ІНС на відзив на позовну заяву, в якій позивач звернув увагу на те, що за змістом Статуту Кооперативу предметом його діяльності є, зокрема, ремонт житлового будинку (будинків), проведення поліпшення оздоблення та встановлення більш досконалого обладнання житлового будинку (будинків), приміщень і квартир, а також надання побутових послуг з ремонту приміщень. Разом із тим, означеним Статутом передбачено обов`язок відповідача нести особисту матеріальну відповідальність перед членами Кооперативу за збитки, нанесені їх майну через несправність конструкцій його об`єкта нерухомого майна або технічних комунікацій, пов`язаних із самовільним втручанням.

Інших клопотань чи заяв, зокрема по суті справи, від сторін до суду не надходило.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

31.08.2021 року між ОСОБА_1 (страхувальник) та Компанією (страховик) укладено Електронний договір комплексного страхування майна № DNH0NBR-22371JZ (далі - Договір страхування), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням нерухомим майном за адресою: місто Київ, вулиця Світла, 3Д, 1, 70. Вигодонабувачем за означеним правочином за ризиками щодо дії води (пункт 6.1) визначено страхувальника.

Відповідно до пункту 7.1 Договору страхування останній набуває чинності з 00:00 годин 08.04.2022 року, але не раніше дня, наступного за днем сплати страхувальником страхового платежу в обсязі, визначеному в пункті 8.3 Акцепта на розрахунковий рахунок страховика, або першої частини страхового платежу в разі, коли сплата страхового платежу здійснюється дванадцятьма рівними частинами (згідно з пунктом 6.9 Оферти), та діє до 24:00 години 07.04.2023 року.

З матеріалів справи вбачається, що 24.04.2022 року у АДРЕСА_2 трапилося затоплення квартири, майнові інтереси страхувальника щодо якої були предметом Договору страхування.

За результатами комісійного обстеження було складено відповідний акт від 25.04.2022 року про обстеження приміщення квартири НОМЕР_1 , копію якого Компанією долучено до матеріалів справи.

Зі змісту наведеного акту вбачається, що останній був складений комісією у складі Голови Правління Кооперативу ОСОБА_3, сантехніка ОСОБА_2 та власника квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 . У цьому акті вказано, що у ванній кімнаті квартири НОМЕР_1 виявлено протікання води в приміщенні зі стелі і по стіні примикання до санвузла в кухні розміром 2 м2 на 2-ох стінах 2 м2. Встановлена причина залиття - зміщення загального каналізаційного стояка.

24.04.2022 року страхувальник звернувся до Компанії із заявою про страхове відшкодування.

Страховим актом позивача від 11.05.2022 року № ARX3242777, з урахуванням здійсненого страховиком розрахунку суми страхового відшкодування та локального кошторису на будівельні роботи № 02-01-01 на відновлювальний ремонт внутрішнього оздоблення квартири АДРЕСА_2 , вищенаведене затоплення визнано страховим випадком та вирішено виплатити на користь страхувальника страхове відшкодування у розмірі 6 445,00 грн., яке було сплачене відповідно до платіжного доручення від 12.05.2022 року № 887601.

Листом від 28.07.2022 року № 0001814/ІНС Компанія звернулася до відповідача з претензією про відшкодування суми завданих збитків у розмірі 6 445,00 грн.

Проте, означена претензія була залишена Кооперативом без задоволення, про що відповідач направив Компанії лист від 01.09.2022 року № .

Враховуючи те, що до позивача перейшло право вимоги до відповідача, як до управителя та балансоутримувача багатоквартирного будинку по АДРЕСА_3 , внаслідок зміщення загального каналізаційного стояка в якому відбулося затоплення застрахованої позивачем квартири НОМЕР_1, Компанія звернулася до суду з даним позовом.

Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування").

Положеннями статті 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За змістом статті 980 Цивільного кодексу України, статті 4 Закону України "Про страхування" залежно від предмета договору страхування може бути особистим, майновим, а також страхуванням відповідальності.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

У пункті 6.1 Договору страхування його сторони передбачили, що страховим випадком за цим договором визнається подія, передбачена цим договором, яка відбулася після набуття чинності цим договором, і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику (вигодонабувачу) внаслідок втрати (загибелі) або пошкодження застрахованого майна в результаті дії будь-якого з ризиків, поіменованих у цьому пункті, у тому числі дії води.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

До таких випадків, зокрема, відноситься виплата страховиком за договором добровільного страхування страхового відшкодування страхувальнику (потерпілому), внаслідок чого до такого страховика переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року в справі № 910/2603/17 висловила правову позицію, згідно з якою перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" є суброгацією.

При цьому, помилковим є ототожнення права вимоги, визначеного статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України, із правом вимоги (регресу), визначеного статтею 1191 Цивільного кодексу України, оскільки наведені норми регулюють різні за змістом правовідносини - суброгацію у страхових відносинах та регрес.

Так, на відміну від суброгації у страхових відносинах, де, як вже зазначено вище, право вимоги переходить від потерпілого (страхувальника) до страховика, а деліктне зобов`язання продовжує існувати, при регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи.

Це виходить із змісту статей 599 та 1191 Цивільного кодексу України, згідно з якими зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зважаючи на зміст наведених норм Цивільного кодексу України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою.

В цілому, як за змістом статті 1191 так і за змістом статті 993 Цивільного кодексу України і статті 27 Закону України "Про страхування", йдеться про виконання обов`язку боржника перед потерпілим третьою особою. Водночас ці норми встановлюють різний порядок виникнення прав вимоги до винної особи у деліктному зобов`язанні.

При цьому, при суброгації у страхових відносинах деліктне зобов`язання продовжує існувати та відбувається лише заміна кредитора - право вимоги переходить від потерпілої особи до страховика.

При регресі - право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання.

У спірних (страхових) відносинах застосуванню підлягають норми статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України, які визначають спеціальний порядок переходу прав вимоги до винної особи від страхувальника (потерпілого) до страховика, що відшкодував шкоду потерпілому - суброгацію.

З урахуванням наведеного, слід дійти висновку, що до позивача, який виплатив страхувальнику страхове відшкодування за Договором страхування у розмірі 6 445,00 грн., в межах фактичних затрат перейшло право вимоги, яке страхувальник (потерпілий) мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Разом із тим, частинами першою і другою статті 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина 2 статті 1166 Цивільного кодексу України).

З огляду на зазначені норми законодавства, для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, необхідною є наявність чотирьох умов: протиправної поведінки боржника; наявності збитків; причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та завданими збитками (що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення зобов`язання боржником, а не якихось інших обставин, зокрема, дій самого кредитора або третіх осіб); вини боржника.

Відсутність будь-якої із зазначених умов виключає настання цивільно-правової відповідальності у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.

Так, протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності).

Протиправною поведінка вважається тоді, коли суб`єкт права свідомо порушує норму права. Необхідною ознакою протиправності є нормативність, тобто закріплення моделі поведінки нормою права.

Встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків, а тому важливим є встановлення того, що протиправна дія чи бездіяльність особи є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VIII житлово-комунальними послугами є результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Виконавцем комунальної послуги є суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору.

Відповідно до частини 2 статті 23 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець послуги з централізованого водопостачання повинен забезпечити її постачання безперервно, з гарантованим рівнем безпеки та величини тиску.

Пунктом 3 частини 1 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що споживач має право на відшкодування збитків, завданих його майну, шкоди, заподіяної його життю або здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг та незаконного проникнення в належне йому житло (інший об`єкт нерухомого майна).

Згідно з пунктом 1.3 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерство з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 року № 190, виробник обслуговує вуличні, квартальні та дворові мережі водопостачання та водовідведення, споруди і обладнання, а також технологічні прилади й пристрої на них, які перебувають у нього на балансі або на які є відповідний договір на обслуговування із споживачем.

Відповідно до пункту 14.1 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, вуличні, квартальні, дворові, будинкові мережі, споруди і обладнання систем водопостачання та водовідведення обслуговуються та реконструюються тим підприємством, у якого ці об`єкти перебувають на балансі.

Пунктом 15.2 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України передбачено, що виробники та споживачі зобов`язані забезпечити охорону і цілісність систем централізованого питного водопостачання та водовідведення, які перебувають у них на балансі (трубопроводи, споруди, засоби обліку, люки, колодязі, гідранти тощо), не допускати їх пошкодження, затоплення й розморожування, очищати від льоду та снігу ляди колодязів, стежити за цілісністю встановлених пломб, забезпечувати відведення поверхневих вод від колодязів.

Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76 (далі - Правила), на які Компанія посилалася у відповіді на відзив на позовну заяву в обґрунтування пред`явлених вимог, утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

За умовами пункту 2 Правил технічне обслуговування жилих будинків - це комплекс робіт, спрямованих на підтримку справності елементів будівель чи заданих параметрів та режимів робот технічного обладнання. Система технічного обслуговування жилих будинків повинна забезпечувати безпечне та безперебійне функціонування будинків, інженерних мереж та обладнання протягом установленого терміну служби будинку. Технічне обслуговування жилих будинків включає роботи з контролю за його станом, забезпечення справності, працездатності, наладки і регулювання інженерних систем тощо.

Відповідно до пункту 2.3.6 Правил, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (додаток 4 до Правил).

Зі змісту додатку 4 до Правил вбачається, що означений акт має містити опис того, що трапилося і наслідків (що залито, які обсяги робіт, які ушкодження, які речі ушкоджено); інформацію про причину залиття/аварії; висновки і рекомендації комісії, у тому числі про те, хто заподіяв шкоду та що необхідно зробити. Вказаний акт підписується членами комісії, до складу яких входять головний інженер виконавця послуг (голова комісії), майстер технічної дільниці, майстер ремонтної дільниці, слюсар-сантехнік (слюсар-електрик), представники організації, яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та гарячого водопостачання, представники власника будинку, будинкового комітету, та затверджується начальником ЖЕО. Наведений акт підписується членами комісії, а також надається для ознайомлення мешканцям квартир.

У той же час надана позивачем копія акту від 25.04.2022 року не відповідає приписам Правил, оскільки при його складенні комісією не було зазначено опису конкретних наслідків залиття, об`єктів, пошкоджених внаслідок затоплення та обсягів робіт, необхідних для їх відновлення. Також цей акт не містить і жодних висновків та рекомендацій комісії.

Слід також зазначити, що у матеріалах справи відсутні належні докази, які свідчать про перебування на балансі відповідача багатоквартирного будинку АДРЕСА_2, де сталося зміщення загального каналізаційного стояка, так само як і документи, які підтверджують сам факт пошкодження (аварії) цього каналізаційного стояка та затоплення вищенаведеного приміщення (квартири) НОМЕР_1 внаслідок таких обставин.

При цьому, судом також враховано, що матеріали справи не містять доказів введення багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 в експлуатацію.

Так, відповідно до статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Акт готовності об`єкта до експлуатації підписується замовником, генеральним проектувальником, генеральним підрядником або підрядником (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників), субпідрядниками, страховиком (якщо об`єкт застрахований).

Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Орган державного архітектурно-будівельного контролю відмовляє у видачі сертифіката з таких підстав:

1) неподання документів, необхідних для прийняття рішення про видачу сертифіката;

2) виявлення недостовірних відомостей у поданих документах;

3) невідповідність об`єкта проектній документації на будівництво такого об`єкта та/або вимогам будівельних норм, у тому числі щодо:

дотримання вимог, передбачених розділом інженерно-технічних заходів цивільного захисту, вимог пожежної та техногенної безпеки;

доступності об`єкта для осіб з обмеженими фізичними можливостями та інших маломобільних груп населення;

4) невиконання вимог, передбачених Законом України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", щодо оснащення будівлі вузлами обліку відповідних комунальних послуг;

5) неврахування суб`єктом господарювання, який планує експлуатувати хоча б один об`єкт підвищеної небезпеки, висновків компетентного органу у сфері діяльності, пов`язаної з об`єктами підвищеної небезпеки, щодо поданого звіту про заходи безпеки на об`єкті підвищеної небезпеки або неподання оператором звіту про заходи безпеки на об`єкті підвищеної небезпеки у порядку та строки, визначені Законом України "Про об`єкти підвищеної небезпеки".

Експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об`єкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії та оформлення права власності на такий об`єкт.

Підключення закінченого будівництвом об`єкта, прийнятого в експлуатацію, до інженерних мереж здійснюється протягом десяти днів з дня відповідного звернення замовника до осіб, які є власниками відповідних елементів інженерної інфраструктури або здійснюють їх експлуатацію.

Замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність об`єкта до експлуатації, та за експлуатацію об`єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката.

Замовник зобов`язаний передати закінчений будівництвом та підключений до інженерних мереж житловий будинок, що споруджувався із залученням коштів фізичних та юридичних осіб, об`єднанню співвласників або власнику, або експлуатуючій організації протягом ста двадцяти календарних днів з дня його прийняття в експлуатацію.

У той же час з матеріалів справи вбачається, що Кооператив не був замовником будівництва багатоквартирного будинку АДРЕСА_2, не отримував декларації про готовність об`єкта до експлуатації, а також не виконував підрядних робіт на цьому об`єкті, у тому числі щодо влаштування фундаментів чи загального каналізаційного стояка.

З огляду на викладене, суд звертає увагу на те, що відповідно до Правил жилий будинок - будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, установлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного в ній проживання.

Балансоутримувачем будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд є власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

З огляду на відсутність у матеріалах справи належних доказів на підтвердження того, що багатоквартирний будинок по вулиці Світлій, 3Д у місті Києві є будівлею капітального типу, спорудженою з дотриманням вимог, установлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного в ній проживання (тобто жилим будинком у розумінні Правил), суд дійшов висновку про недоведеність позивачем його вимог, обґрунтованих посиланням на акт від 25.04.2022 року про обстеження приміщення квартири НОМЕР_1, складений, за твердженням Компанії, на підставі Правил, а також і недоведеність Компанією правових підстав для застосування Правил до спірних у цій справі правовідносин.

Отже, акт від 25.04.2022 року не є належним доказом на підтвердження протиправної поведінки відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між такою поведінкою і збитками, тоді як інші докази на підтвердження, зокрема, протиправної поведінки та вини Кооперативу у затопленні квартири НОМЕР_1, розташованої у АДРЕСА_2, у матеріалах справи відсутні.

Враховуючи вищенаведені приписи, а також зважаючи на відсутність у матеріалах справи доказів введення будинку АДРЕСА_2 в експлуатацію, суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на Кооператив, який не є балансоутримувачем цього будинку, відповідальності у вигляді відшкодування шкоди, завданої внаслідок затоплення квартири НОМЕР_1 у цьому будинку через зміщення загального каналізаційного стояка через просадку означеного будинку.

Більше того, на підтвердження дійсного розміру завданих затопленням збитків, позивач надав суду копію локального кошторису на будівельні роботи № 02-01-01 на відновлювальний ремонт внутрішнього оздоблення квартири АДРЕСА_2.

Проте, такий кошторис (що не містить підпису відповідальної особи, яка його склала) не підтверджує дійсного розміру шкоди, завданої залиттям квартири, тоді як інших доказів, які свідчать про встановлення розміру такої шкоди у визначеному законодавством порядку особою, яка має відповідну кваліфікацію та акредитацію, Компанією суду не надано.

Суд зазначає, що відповідно до частин 1, 2 статті 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Частиною 3 статті 98 Господарського процесуального кодексу України визначено, що висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Згідно з частиною 1 статті 101 Господарського процесуального кодексу України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Проте, позивачем не надано суду ні висновку щодо визначення розміру заподіяної шкоди, виконаного на його замовлення, ні відповідного клопотання про призначення у даній справі судової експертизи.

Разом із тим, в акті від 25.04.2022 року не зазначено конкретного розміру матеріальної шкоди (обсягу необхідних робіт, переліку пошкодженого майна тощо), з огляду на що суд позбавлений можливості встановити пов`язаність вказаних у локальному кошторисі робіт з необхідністю проведення ремонту внаслідок залиття вищевказаної квартири.

За таких обставин, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем того, що подія, яка зумовила залиття квартири НОМЕР_1 за адресою: місто Київ, вулиця Світла, 3Д, сталася внаслідок протиправних дій саме відповідача. Крім того, Компанією не було доведено й наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками, а також і дійсного розміру таких збитків.

Посилання позивача на положення Статуту Кооперативу, якими передбачено, що предметом діяльності відповідача є, зокрема, ремонт житлового будинку (будинків), проведення поліпшення оздоблення та встановлення більш досконалого обладнання житлового будинку (будинків), приміщень і квартир, а також надання побутових послуг з ремонту приміщень, не підтверджують обґрунтованості посилань Компанії на наявність правових підстав для притягнення Кооперативу до відповідальності у вигляді стягнення збитків за відсутності належних доказів на підтвердження наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення.

У той же час позивачем не надано й доказів того, що спірні у даній справі збитки були нанесені через несправність конструкцій об`єкта нерухомого майна або технічних комунікацій, пов`язаних саме із самовільним втручанням у них Кооперативом.

З огляду на викладене, позивачем не доведено існування таких складових елементів цивільного правопорушення, як, зокрема, протиправності поведінки Кооперативу та причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками, а також і дійсного розміру збитків, що виключає можливість покладення на Кооператив обов`язку з відшкодування спірної у даній справі суми грошових коштів.

Згідно зі статтею 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands від 27 жовтня 1993 року (n. 33), та Ankerl v. Switzerland від 23.10.1996 року (пункт 38) встановлено, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Рівність засобів включає: розумну можливість представляти справу в умовах, що не ставлять одну сторону в суттєво менш сприятливе становище, ніж іншу сторону; фактичну змагальність; процесуальну рівність; дослідження доказів, законність методів одержання доказів; мотивування рішень.

Крім того, принцип змагальності тісно пов`язаний з принципом рівності, тоді як рівноправність сторін - один із необхідних елементів принципу змагальності, "без якого змагальність як принцип не існує". Рівноправність сторін є суттю змагальності, бо тільки через рівні можливості сторін можлива реалізація принципу змагальності.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи те, що позивач у встановленому законом порядку не довів належними і допустимими доказами наявності тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, у задоволенні позову Компанії про стягнення з Кооперативу збитків у розмірі 6 445,00 грн. слід відмовити.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

При цьому, суд зазначає, що інші доводи учасників справи не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача компенсації останньому не підлягають та залишаються за Компанією.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 86, 126, 129, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 31.07.2023 року.

Суддя В.С. Ломака