ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2023 Справа № 914/759/23(914/1537/23)

Господарський суд Львівської області, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фокус Фінанс Кепітал», смт. Брюховичі, Львівська область

до відповідача-1: Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», м. Київ

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю «Ековат», с. Жупани, Стрийський район, Львівська область

про: визнання недійсним договору застави

у межах справи про банкрутство № 914/759/23

за заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фокус Фінанс Кепітал», смт. Брюховичі, Львівська область

про: банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Ековат» (82651, Львівська область, Стрийський район, с. Жупани, вул. Нова, буд. 3; ідентифікаційний код 37976836)

суддя Артимович В.М.

секретар судового засідання Лабай Х.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Яценко Д.С. (у режимі відеоконференції);

від відповідача-1: Артимич М.М. (у режимі відеоконференції);

від відповідача-2: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

На адресу Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фокус Фінанс Кепітал» до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» та до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ековат» про визнання недійсним договору застави від 28.07.2017 № 50.50.000017-З1.

Ухвалою суду від 29.03.2023 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Ековат (ідентифікаційний код 37976836); визнано вимоги кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю Фокус Фінанс Кепітал в сумі 126444356,60 грн. основного боргу, 60300,00 грн. авансування винагороди арбітражного керуючого, 26840,00 грн. судового збору; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника Товариства з обмеженою відповідальністю Ековат (ідентифікаційний код 37976836); введено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю Ековат (ідентифікаційний код 37976836); призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Реверука Петра Костянтиновича; постановлено оприлюднити на офіційному веб-порталі судової влади України оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Ековат (ідентифікаційний код 37976836).

Ухвалою суду від 22.05.2022 справу № 914/759/23(914/1537/23) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фокус Фінанс Кепітал» до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» та до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ековат» про визнання недійсним договору застави прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 19.06.2023.

29.05.2023 від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою від 19.06.2023 розгляд справи було відкладено на 10.07.2023.

У судове засідання 10.07.2023 з`явилися представники позивача та відповідача-2. Відповідач-1 у судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, вимог попередніх ухвал суду не виконав. Представники ТзОВ «Фокус Фінанс Кепітал» та ПАТ АБ «Укргазбанк» у судовому засіданні надали пояснення в обґрунтування своїх позицій щодо даного спору.

Ухвалою суду від 10.07.2023 розгляд справи було відкладено на 19.07.2023.

17.07.2023 від позивача поступила відповідь на відзив та клопотання про поновлення строку на звернення з позовною заявою.

В судове задіння 19.07.2023 з`явилися представники позивача та відповідача. У зв`язку з відсутністю в сторін інших заяв та клопотань щодо ходу розгляду справи, суд заслуховував позиції сторін щодо суті позовних вимог, внаслідок щого було встановлене наступне.

Позиція позивача.

ТзОВ «Фокус Фінанс Кепітал» мотивує своє звернення з позовною заявою тим, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 29.03.2023 року відкрито провадження у справі №914/759/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОВАТ» () та визнано вимоги кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фокус Фінанс Кепітал» в сумі 126444356,60 грн. основного боргу, 60300,00 грн. авансування винагороди арбітражного керуючого, 26840,00 грн. судового збору. Таким чином, ТОВ «Фокус Фінанс Кепітал» є конкурсним кредитором у справі та володіє відповідними правами учасника справи.

Як стверджує позивач, отримавши заяви з кредиторськими вимогами від ПАТ АБ «Укргазбанк» та ТОВ «АТ Компані», було встановлено таке:

Між ТОВ «ЕКОВАТ» в особі директора Пімахова Івана Івановича (заставодавець) з однієї сторони та ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» (заставодержатель) з другої сторони укладено договір застави №50.50.000017-31 від 28.07.2017.

Предметом договору застави №50.50.000017-31 від 28.07.2017 року є забезпечення всіх вимог заставодержателя, які випливають з Генерального кредитного договору №50.50.000017 від 28.07.2017 року (а також договорів про внесення змін та додаткових договорів до нього) укладеному між заставодержателем та ТОВ «БІОТЕС» (позичальником), згідно якого позичальник зобов`язаний у порядку та на умовах, викладених в договорі повернути кредит та виконати інші зобов`язання передбачені кредитним договором. Предметом застави виступає: обладнання твердопаливний котел HURST 2000НР 580 РSIG комбінованого типу, 2012 р.в., заводський №HYD-4264-590-1/ Згідно звіту про оцінку майна, складеного ТОВ «Кредитне Брокерське агентство» 28.03.2017, предмет застави оцінено у 96335000,00 грн.

Між ТОВ «АТ КОМПАНІ» та ТОВ «ЕКОВАТ» 10.01.2017 було укладено договір про надання інформаційно-консультаційних послуг №10 від 10.01.2017, за яким виконавець зобов`язався надавати інформаційно-консультаційні послуги з питань, що виникають у Замовника у сфері комерційної діяльності та управління компанією, а замовник зобов`язується прийняти надані послуги та оплатити їх.

За період дії даного договору виконавець надав, а замовник прийняв надані інформаційно-консультаційні послуги на загальну суму 60000,00 грн., що підтверджується наступними актами приймання-передачі наданих послуг: Акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 10.02.2017 на суму 20000,00 грн.; Акт приймання-передачі наданих послуг №2 від 10.03.2017 на суму 20000 грн.; Акт приймання-передачі наданих послуг №3 від 10.04.2017 на суму 20000,00 грн.

Однак, ТОВ «ЕКОВАТ» не сплатив надані послуги, в супереч п. 4.4. договору, яким передбачено, що винагорода оплачується замовником протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати отримання акту приймання-передачі наданих послуг.

З огляду на вищенаведені обставини позивач вважає, що на дату укладення оспорюваного договору застави у боржника вже була значна сума заборгованості перед ТОВ «АТ КОМПАНІ», яка становила 60000,00 грн. Крім того, з листів вимог ТОВ «АТ КОМПАНІ» про погашення заборгованості, та відповіді директора ТОВ «ЕКОВАТ» зрозуміло, що керівнику ТОВ «ЕКОВАТ» на час укладення оспорюваного договору застави було відомо про заборгованість перед ТОВ «АТ КОМПАНІ», час виконання якої настав, що на думку позивача, дає підстави вважати, що укладений ТОВ «ЕКОВАТ» договір застави №50.50.000017-31 від 28.07.2017, є фраудаторним та укладеним на шкоду кредиторам, з прихованою метою, задля унеможливлення задоволення вимоги іншої особи кредитора за рахунок майна.

Тобто, на думку позивача оспорюваним договором застави, ТОВ «ЕКОВАТ» фактично створив переваги для задоволення вимог "дружнього кредитора на шкоду іншим своїм кредиторам, оскільки ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» набуло статусу забезпеченого кредитора у справі, по суті щодо всього наявного майна у боржника, що унеможливлює отримання добросовісними кредиторам погашення своїх вимог за рахунок майна у ліквідаційній процедурі. Тобто, боржником безоплатно було взято на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, що є однією з ознак фраудаторного правочину, а тому договір застави має бути визнаний судом недійсним.

Позиція відповідача-1.

Заперечуючи позовні вимоги, ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» звернув увагу на наступне:

По-перше, щодо наявності/відсутності підстав для визнання недійсним договору застави (обладнання) № N50.50.000017-31 від 28.07.2017, укладеного боржником ТзОВ «ЕКОВАТ», як такого за яким боржник прийняв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони - позичальника ТзОВ «БІОТЕС».

У даній справі боржником - ТзОВ "ЕКОВАТ" (заставодавець) укладено оспорюваний договір застави з АБ "УКРГАЗБАНК" для забезпечення виконання ТзОВ "БІОТЕС" (позичальник) зобов`язань за кредитним договором, укладеним ним (позичальником) з АБ "УКРГАЗБАНК».

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Згідно зі статтею 572 та частиною першою статті 576 ІДК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

За частиною першою статті 579 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Застава мас похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення терміну дії права, що складає предмет застави (частина третя статті 3 та стаття 28 Закону України "Про заставу").

Системний аналіз положень статті 572, частини першої статті 576 ЦК України, статті 28 Закону України "Про заставу" свідчить, що за своє правовою природою застава мас похідний характер від основного зобов`язання, з урахуванням чого не може існувати самостійно без основного зобов`язання, а укладення договору застави, як похідного від договору основного зобов`язання, не є підставою для виникнення майнових зобов`язань до моменту порушення виконання боржником основного договору зобов`язання.

Частиною першою статті 583 ЦК України визначено, що заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). Відповідні положення наведено також у статті 11 Закону України "Про заставу", якою передбачено, що заставодавцем може бути як сам боржник, так і третя особа (майновий поручитель).

Відповідно до частини другої статті 1 Закону України "Про заставу" заставодавець несе відповідальність перед заставодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості заставленого майна.

Отже, укладення третьою стороною та кредитором договору застави для забезпечення виконання зобов`язань боржника перед кредитором не зумовлює виникнення у заставодавця майнових зобов`язань з моменту укладання такою договору та до моменту порушення боржником основного зобов`язання і не вимагає вчинення боржником на користь третьої особи майнових дій з моменту укладення договору застави.

Як наслідок, на думку відповідача-1, в даному випадку стосовно укладення оспорюваного позивачем договору застави (обладнання) № N50.50.000017-31 від 28.07.2017 року, укладеного між АБ «УКРГАЗБАНК» як заставодержателем та ТзОВ «ЕКОВАТ» як заставодавцем, взагалі не може йтися про будь-які майнові дії ТзОВ «БІОТЕС» як іншої сторони (позичальника) у відповідь на взяті ТзОВ «ЕКОВАТ» на себе зобов`язання за цим оспорюваним правочином.

Крім того, відповідач звертав увагу суду на те, що позивач посилаючись на ту обставину, що на момент укладення оспорюваного договору застави у боржника уже ніби-то була заборгованість перед ТзОВ «АТ КОМПАНІ» у розмірі 60000,00 грн. за невиконання умов договору про надання інформаційно-консультаційних послуг №10 від 10.01.2017, укладеного між ТзОВ «АТ КОМПАНІ» як виконавцем та ТзОВ «ЕКОВАТ» як замовником, до поданого позову не додає ні копії договору про надання інформаційно-консультаційних послуг №10 від 10.01.2017 року, ні переписки між сторонами щодо виконання умов цього договору, ні будь-якого судового рішення про стягнення з ТзОВ «ЕКОВАТ» на користь ТзОВ «АТ КОМПАНІ» вказаної суми заборгованості, рішення про накладення арешту на майно ТзОВ «ЕКОВАТ» в забезпечення виконання зобов`язань перед ТзОВ «АТ КОМПАНІ». Тобто, позивачем не надано суду жодних допустимих та належних доказів того, що станом на 28.07.2017 року у боржника ТзОВ «ЕКОВАТ» мали місце наявні та встановлені судовим рішенням кредиторські зобов`язання перед ТзОВ «АТ КОМПАНІ».

Разом з тим, оспорюваний договір застави укладений 28 липня 2017 року. Предметом застави за цим договором виступає: обладнання - паровий твердопаливний котел HURST 2000НР 580 PS1G комбінованого типу, 2012 р.в., заводський №HYB-4264-590-1.

Згідно пункту 2.3.6 цього договору предмет застави вільний від зобов`язань, крім тих, що передбачені цим Договором та Договором застави обладнання №003-2106-1-РМ від 16.09.2016 року.

У пункті 1.1. Додаткового договору № N50.50.000017_1 від 28 липня 2017 до ГКД № N50.50.000017 від 28 липня 2017 року про відкриття невідповлювальної кредитної лінії

зафіксовано, що цільовим використанням кредиту є: рефінансування строкової заборгованості за кредитним договором №003-2016 від 16.09.2016 року з Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ЗЕМЕЛЬНИЙ КАПІТАЛ».

Відповідач-1 наголошував, що з аналізу вказаних документів слідує, що вищевказане майно боржника ТзОВ «ЕКОВАТ» було передано в забезпечення ще 16.09.2016 року за зобов`язаннями ТзОВ «БІОТЕС» перед ПАТ КБ «ЗЕМЕЛЬНИЙ КАПІТАЛ», а з 28 липня 2017 року внаслідок рефінансування заборгованості перед вказаним кредитором вказане майно продовжило виступати забезпеченням за новими зобов`язаннями ТзОВ «БІОТЕС» але уже перед новим кредитором - АБ «УКРГАЗБАНК». Натомість, зобов`язання боржника ТзОВ «ЕКОВАТ» перед ТзОВ «АТ КОМПАНІ» по договору про надання інформаційно-консультаційних послуг №10 виникли по спливу піврічного терміну після передачі майна в забезпечення по Договору застави обладнання №003-2106-1-РМ від 16.09.2016 року, а провадження у справі №914/759/23 про банкрутство боржника ТзОВ «ЕКОВАТ» відкрито лише 29 березня 2023 року, тобто, по спливу більше 6 (шести) років після передачі вищевказаного майна в забезпечення.

Тому, позиція відповідача зводиться до того, що в даному випадку взагалі не може йтися про будь-яке зловживання правом на укладення договору застави та розпорядження власністю, так як передача майна в забезпечення була здійснена боржником ТзОВ «ЕКОВАТ» задовго до можливої появи зобов`язань перед ТзОВ «АТ КОМПАНІ» та задовго до порушення провадження у справі про банкрутство. Відповідно відсутні підстави вважати, що оспорюваний договір застави укладений на шкоду майбутнім кредиторам, зокрема, ТзОВ «АТ КОМПАНІ» та ТзОВ «ФОКУС ФІНАНС КЕПІТАЛ».

А отже, оспорюваний позивачем договір застави не має будь-яких ознак фраудаторного правочину, тому, відсутні будь-які законні підстави для визнання його недійсним.

Крім того, відповідач зазначив, що позивачем пропущений строк позовної давності для зявлення такої вимоги про визнання недійсним договору застави від 28.07.2017.

Зокрема, позивач, звертаючись у травні 2023 року до суду з позовом про визнання недійсним договору застави, укладеного в липні 2017 року, аргументує дотримання ним процесуальних строків на звернення до суду тим, що ТзОВ «ФОКУС ФІНАНС КЕПІТАЛ» набуло статусу сторони (учасника) у даній справі про банкрутство ТзОВ «ЕКОВАТ» лише 29.03.2023 року і саме з цієї дати у нього як кредитора боржника виникло право на подання до господарського суду заяви про визнання недійсними правочинів, вчинених боржником.

Проте, положення закону про початок перебігу позовної давності повинні поширюватися і на такого роду звернення кредиторів щодо вчинених боржником правочинів, як і на звернення арбітражного керуючого (ліквідатора) до суду із заявою про захист інтересів боржника.

Відповідно, при визначенні початку перебігу позовної давності у спорі за вимогами боржника не може допускатися врахування як обставин (дати) порушення провадження у справі про банкрутство та дати набуття особою статусу кредитора боржника, оскільки ні Закон про банкрутство (положення якого втратили чинність), ні чинний Кодекс України з процедур банкрутства не встановлюють спеціальних норм про позовну давність (у тому числі щодо звернення до суду кредитора/арбітражного керуючого із заявою про визнання недійсними правочинів, укладених боржником). Отже, до такого роду правовідносин застосовуються виключно загальні норми позовної давності.

У спірних правовідносинах суб`єктом прав є саме ТзОВ «АТ КОМПАНІ», а не ТзОВ «ФОКУС ФІНАНС КЕПІТАЛ», а тому, визначаючи початок перебігу позовної давності у даній справі, слід враховувати, коли про порушене право дізналось або могло дізнатися ТзОВ «АТ КОМПАНІ», що є носієм права, а не інша особа, у тому числі й та, якій за законом надано повноваження із захисту цього права.

А отже, в разі пред`явлення у межах справи про банкрутство позову про визнання правочину недійсним самою особою, право якої порушене, як і у разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою (такою може бути арбітражний керуючий) перебіг позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Норми права, застосовані судом. Оцінка суду.

Суд, проаналізувавши матеріали та з`ясувавши обставини справи, повно, всебічно і об`єктивно оцінивши докази, зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, поданою в порядку, визначеному статтею 7 цього Кодексу, може визнати недійсними правочини або спростувати майнові дії, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, якщо вони порушили права боржника або кредиторів, з таких підстав:

- боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку;

- боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим;

- боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів;

- боржник оплатив іншій особі або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна;

- боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав:

- боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог;

- боржник уклав договір із заінтересованою особою;

- боржник уклав договір дарування.

У разі визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частиною першою або другою цієї статті, сторона за таким правочином зобов`язана повернути боржнику майно, яке вона отримала від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину. За результатами розгляду заяви арбітражного керуючого або кредитора про визнання недійсним правочину боржника господарський суд ухвалює рішення.

Особи, які вчинили, погодили правочини або вчинили майнові дії, визначені частинами першою і другою цієї статті, несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у межах суми завданих боржнику такими майновими діями збитків.

В даному випадку, кредитор боржника оскаржує договір застави, укладений між ТзОВ «ЕКОВАТ» та ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» №50.50.000017-31 від 28.07.2017, предметом якого є забезпечення всіх вимог заставодержателя, які випливають з Генерального кредитного договору №50.50.000017 від 28.07.2017 року (а також договорів про внесення змін та додаткових договорів до нього) укладеному між заставодержателем та ТОВ «БІОТЕС» (позичальником), згідно якого позичальник зобов`язаний у порядку та на умовах, викладених в договорі повернути кредит та виконати інші зобов`язання передбачені кредитним договором. Предметом застави виступає: обладнання твердопаливний котел HURST 2000НР 580 РSIG комбінованого типу, 2012 р.в., заводський №HYD-4264-590-1. Згідно звіту про оцінку майна, складеного ТОВ «Кредитне Брокерське агентство» 28.03.2017, предмет застави оцінено у 96335000,00 грн.

Підставою для визнання недійсним договору застави позивач називає те, що на дату укладення оспорюваного договору застави у боржника вже була значна сума заборгованості перед ТОВ «АТ КОМПАНІ», яка становила 60000,00 грн., і таким чином ТОВ «ЕКОВАТ» фактично створило переваги для задоволення вимог "дружнього кредитора на шкоду іншим своїм кредиторам, оскільки ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» набуло статусу забезпеченого кредитора у справі, по суті щодо всього наявного майна у боржника, що унеможливлює отримання добросовісними кредиторам погашення своїх вимог за рахунок майна у ліквідаційній процедурі.

Господарський суд вважає такі твердження позивача передчасними та недостатньо необгрунтованими з огляду на таке:

Виходячи із змісту заявлених кредитором ТзОВ «ФОКУС ФІНАНС КЕПІТАЛ» вимог, обставини які обґрунтовують останні за своєю правовою характеристикою підпадають під правове регулювання статті 20 Закону про банкрутство (чинного на момент укладення оспорюваного правочину) передбачена абзацом другим частини першої якої підстава визнання правочину боржника недійсним, зокрема щодо прийняття боржником на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони є аналогічною (за винятком строку підозрілого періоду) тій, що закріплена у абзаці другому частини другої статті 42 КУзІІБ (чинного момент відкриття провадження у даній справі про банкрутство та на момент звернення кредитора з заявою про визнання договору застави недійсним до суду).

Слід звернути увагу на ту обставину, що як нормами статті 20 Закону про банкрутство так і нормами статті 42 КУзПБ регулюються правовідносини щодо фраудаторних правочинів. Саме за цими законодавчими нормами господарським судом можуть бути визнані недійсними такі правочини у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з таких підстав: прийняв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони.

Тлумачення абзацу другого частини першої статті 20 Закону про банкрутство, абзацу другого частини другої статті 42 КУзІІБ із застосуванням філологічного способу їх інтерпретації свідчить, що наведена в цих нормах підстава визнання правочину боржника недійсним може бути застосована до правочину наслідком вчинення якого є виникнення майнових зобов`язань між сторонами такого правочину.

Однак, у даній справі боржником - ТзОВ "ЕКОВАТ" (заставодавець) укладено оспорюваний договір застави з АБ "УКРГАЗБАНК" для забезпечення виконання ТзОВ "БІОТЕС" (позичальник) зобов`язань за кредитним договором, укладеним ним (позичальником) з АБ "УКРГАЗБАНК». Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Згідно зі статтею 572 та частиною першою статті 576 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

За частиною першою статті 579 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення терміну дії права, що складає предмет застави (частина третя статті 3 та стаття 28 Закону України "Про заставу").

Системний аналіз положень статті 572, частини першої статті 576 ЦК України, статті 28 Закону України "Про заставу" свідчить, що за своє правовою природою застава має похідний характер від основного зобов`язання, з урахуванням чого не може існувати самостійно без основного зобов`язання, а укладення договору застави, як похідного від договору основного зобов`язання, не є підставою для виникнення майнових зобов`язань до моменту порушення виконання боржником основного договору зобов`язання.

Частиною першою статті 583 ЦК України визначено, що заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). Відповідні положення наведено також у статті 11 Закону України "Про заставу", якою передбачено, що заставодавцем може бути як сам боржник, так і третя особа (майновий поручитель).

Відповідно до частини другої статті 1 Закону України "Про заставу" заставодавець несе відповідальність перед заставодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості заставленого майна. Отже, укладення третьою стороною та кредитором договору застави для забезпечення виконання зобов`язань боржника перед кредитором не зумовлює виникнення у заставодавця майнових зобов`язань з моменту укладання такою договору та до моменту порушення боржником основного зобов`язання і не вимагає вчинення боржником на користь третьої особи майнових дій з моменту укладення договору застави.

Наведений висновок узгоджується із спеціальними нормами, адже як свідчать приписи статті 572 ЦК України, статей 1, 3, 11, 16, 19 та 20 Закону України «Про заставу», метою укладення договору застави є отримання кредитором додаткових гарантій виконання основного зобов`язання забезпеченого цим договором, у разі невиконання якого боржником таке зобов`язання підлягає виконанню, зокрема, й заставодавцем. Тобто застава є визначеним законним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання, чим фактично обумовлюється її похідний (акцесорний) характер стосовно основного зобов`язання.

Як наслідок, в даному випадку стосовно укладення оспорюваного позивачем договору застави (обладнання) № N50.50.000017-31 від 28.07.2017 року, укладеного між АБ «УКРГАЗБАНК» як заставодержателем та ТзОВ «ЕКОВАТ» як заставодавцем, взагалі не може йтися про будь-які майнові дії ТзОВ «БІОТЕС» як іншої сторони (позичальника) у відповідь на взяті ТзОВ «ЕКОВАТ» на себе зобов`язання за цим оспорюваним правочином.

Аналогічної судової практики у подібних правовідносинах дотримується Верховний Суд, зокрема, в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 30 червня 2022 року у справі №922/2960/17 викладено наступні правові позиції:

- «Пункт 91. Системний аналіз положень статті 572, частини першої статті 576 ЦК України, статті 1, частини п`ятої статті 3 Закону України "Про іпотеку" свідчить, що за своєю правовою природою іпотека має похідний характер від основного зобов`язання, з урахуванням чого не може існувати самостійно без основного зобов`язання, а укладення договору іпотеки, як похідного від договору основного зобов`язання, не є підставою для виникнення майнових зобов`язань до моменту порушення виконання боржником основного договору зобов`язання»;

-«Пункт 95. Отже, укладення третьою стороною та кредитором договору іпотеки для

забезпечення виконання зобов`язань боржника перед кредитором не зумовлює виникнення у заставодавця (іпотекодавця) майнових зобов`язань з моменту укладання такого договору та до моменту порушення боржником основного зобов`язання і не вимагає вчинення боржником на користь третьої особи майнових дій з моменту укладення договору іпотеки»;

-«Пункт 120. Укладений боржником договір іпотеки не може бути визнаним недійсним з підстав визначених абзацом другим частини першої статті 20 Закону про банкрутство (абзацом другим частини другої статті 42 КУзПБ) - прийняття (взяття) боржником на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, оскільки його укладення не зумовлює виникнення майнових зобов`язань між сторонами такого правочину, а лише має наслідком виникнення у майнового поручителя акцесорного (додаткового) зобов`язання стосовно основного зобов`язання (зобов`язання за кредитним договором)».

Подаючи дану позовну заяву до суду кредитор ТзОВ «ФОКУС ФІНАНС КЕПІТАЛ» посилається на ту обставину, що на момент укладення оспорюваного договору застави у відповідача-2/боржника уже ніби-то була заборгованість перед ТзОВ «АТ КОМПАНІ» у розмірі 60000,00 три. за невиконання умов договору про падання інформаційно-консультаційних послуг №10 від 10.01.2017 року, укладеного між ТзОВ «АТ КОМПАНІ» як виконавцем та ТзОВ «ЕКОВАТ» як замовником, а отже, є підстави вважати, що оспорюваний договір застави є фраудаторним та укладеним на шкоду кредиторам, з прихованою метою, задля унеможливлення задоволення вимоги іншої особи кредитора за рахунок майна.

При цьому, позивач до поданого позову не додає ні копії договору про надання інформаційно-консультаційних послуг №10 від 10.01.2017 року, ні переписки між сторонами щодо виконання умов цього договору, ні будь-якого судового рішення про стягнення з ТзОВ «ЕКОВАТ» на користь ТзОВ «АТ КОМПАНІ» вказаної суми заборгованості, рішення про накладення арешту на майно ТзОВ «ЕКОВАТ» в забезпечення виконання зобов`язань перед ТзОВ «АТ КОМПАНІ».

Тобто, позивачем не надано суду жодних допустимих та належних доказів того, що станом на 28.07.2017 року у боржника ТзОВ «ЕКОВАТ» мали місце наявні та встановлені судовим рішенням кредиторські зобов`язання перед ТзОВ «АТ КОМПАНІ».

Наявність таких, встановлених судом зобов`язань давали б право ТзОВ «АТ КОМПАНІ» претендувати на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна боржника ТзОВ «ЕКОВАТ», але лише за умови, що право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів на користь ТзОВ «АТ КОМПАНІ» у відповідності до положень частини першої статті 51 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-УІІІ «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404- VIII). Натомість, позивач в поданому до суду позові на наявність такого судового рішення не посилається.

Оспорюваний договір застави укладений 28 липня 2017 року. Предметом застави за цим договором виступає: - обладнання - паровий твердопаливний котел НURST 2000НР 580 PSІG комбінованого типу, 2012 р.в., заводський №HYB-4264-590-l.

Згідно пункту 2.3.6 цього договору предмет застави вільний від зобов`язань, крім тих, що передбачені цим Договором та Договором застави обладнання №003-2106-1-РМ від 16.09.2016 року.

У пункті 1.1. Додаткового договору № N50.50.000017 1 від 28 липня 2017 ро до ГКД № N50.50.000017 від 28 липня 2017 року про відкриття невідповлювальної кредитної лінії зафіксовано, що цільовим використанням кредиту є: рефінансування строкової заборгованості за кредитним договором №003-2016 від 16.09.2016 року з Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ЗЕМЕЛЬНИЙ КАПІТАЛ».

З аналізу вказаних документів слідує, що вищевказане майно боржника ТзОВ «ЕКОВАТ» було передано в забезпечення ще 16.09.2016 року за зобов`язаннями ТзОВ «БІОТЕС» перед ПАТ КБ «ЗЕМЕЛЬНИЙ КАПІТАЛ», а з 28 липня 2017 року внаслідок рефінансування заборгованості перед вказаним кредитором вказане майно продовжило виступати забезпеченням за новими зобов`язаннями ТзОВ «БІОТЕС» але уже перед новим кредитором - АБ «УКРГАЗБАНК».

Натомість, зобов`язання боржника ТзОВ «ЕКОВАТ» перед ТзОВ «АТ КОМПАНІ» по Договору про надання інформаційно-консультаційних послуг №10, виникли по спливу піврічного терміну після передачі майна в забезпечення по Договору застави обладнання №003-2106-1-РМ від 16.09.2016 року, а провадження у справі №914/759/23 про банкрутство боржника ТзОВ «ЕКОВАТ» відкрито лише 29 березня 2023 року, тобто, по спливу більше 6 (шести) років після передачі вищевказаного майна в забезпечення.

Тому, в даному випадку суд прийшов до висновку, що відсутні підстави вважати про зловживання правом на укладення договору застави та розпорядження власністю, так як передача майна в забезпечення була здійснена боржником ТзОВ «ЕКОВАТ» задовго до можливої появи зобов`язань перед ТзОВ «АТ КОМПАНІ» та задовго до порушення провадження у справі про банкрутство. Відповідно відсутні підстави вважати, що оспорюваний договір застави укладений на шкоду майбутнім кредиторам, зокрема, ТзОВ «АТ КОМПАНІ» та ТзОВ «ФОКУС ФІНАНС КЕПІТАЛ». А отже, оспорюваний позивачем договір застави не має будь-яких ознак фраудаторного правочину, тому, відсутні підстави для визнанняйого недійсним.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності до вимог позивача, то враховуючи, що за наслідками розгляду спору суд прийшов до висновку про необгрунтованість позовних вимог, то заява про застосування такого строку судом не розглядається.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, враховуючи встановлені обставини, наведені положення законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

В силу приписів п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно судовий збір, сплачений за подання позову слід покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 86, 74-79, 123, 129, 180, 231, 236, 238-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фокус Фінанс Кепітал» в межах справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Ековат» про визнання недійсним договору застави відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

3. Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені ст. 241 ГПК України, та може бути оскаржено в порядку та строки, визначені ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 28.07.2023.

Суддя Артимович В.М.