ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25 липня 2023 року Справа № 903/426/23

за позовом Публічного акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта», м.Кременчук Полтавської обл.

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь-Нафта», м.Луцьк

про стягнення 127 210 грн. 80 коп. Суддя Шум М. С.

Секретар с/з Королюк І. В.

Представники сторін:

від позивача: Михайленко А. М., адвокат

від відповідача: н/з

встановив: Публічне акціонерне товариство «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» в позовній заяві від 20.04.2023 №14/08-695 просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь-Нафта» 127 210 грн. 80 коп. основної суми боргу, а також понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2 684 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань щодо оплати отриманого згідно з договором поставки нафтопродуктів №348/2/2118 від 01.05.2021 товару.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 28 квітня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

25.05.2023 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь-Нафта» на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову повністю, також подана заява - заперечення щодо розгляду справи №903/426/23 в порядку спрощеного позовного провадження.

05.06.2023 до суду надійшла відповідь на відзив.

Суд долучає відзив та відповідь на відзив до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 05.06.2023 постановлено перейти від спрощеного позовного провадження до розгляду справи №903/426/23 за правилами загального позовного провадження. Розгляд справи в підготовчому засіданні призначено на 27.06.2023.

На підставі ст.ст. 182, 185 195, 234 ГПК України, господарський суд протокольною ухвалою від 27.06.2023 закрив підготовче провадження, розгляд справи по суті призначив на 25.07.2023 на 10:40 год.

В клопотанні від 25.07.2023 відповідач просить суд відкласти судове засідання, зазначає, що уповноважений представник ТОВ «ВОЛИНЬ-НАФТА» не має можливості з`явитися у судове засідання по справі на визначений час та дату, про що повідомив лише 24.07.2023. В такий короткий термін знайти іншого представника для участі у судовому засіданні виявилось неможливим.

Пункт 3 ст. 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, зокрема, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні рівні умови сторонам для представлення своєї правової позиції та надання доказів і вважає за можливе розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Провадження у відповідній справі відкрито 28.04.2023, справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. В подальшому, суд ухвалою від 05.06.2023 за клопотанням відповідача перейшов до розгляду відповідної справи за правилами загального позовного провадження. Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву.

Явка представника ТОВ «ВОЛИНЬ-НАФТА» в судове засідання обов`язково не визнавалася, відповідач мав можливість висловити свою позицію щодо суті спору та надати суду всі докази.

Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін (за умови їх належного повідомлення), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Аналогічного висновку дійшов ВС в постанові №361/8331/18 від 12.12.2019.

Суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю.

Позиція відповідача, зазначена у відзиві на позовну заяву

ТОВ «ВОЛИНЬ-НАФТА» заперечує щодо позовних вимог і вважає їх передчасними.

Згідно умов договору поставки випливає, що для виникнення обов`язку у Покупця щодо проведення оплати за поставлений Товар, окрім підписання Акта приймання-передачі нафтопродуктів, обов`язковою умовою є отримання Покупцем рахунку Постачальника, так як оплата має здійснюватися саме на поточний рахунок Постачальника, вказаний в рахунку, а в платіжному документі має бути зазначено номера і дати виписки рахунку на оплату. Однак, протягом дії договору Позивачем не було надано рахунки на оплату. Позивачем не надано доказів направлення та отримання Відповідачем вказаних у позовній заяві рахунків.

Також, у позовній заяві зазначається, що 13.04.2023 року було повторно направлено для оплати оплачені рахунки з актуальними банківськими реквізитами, однак доказів отримання Відповідачем вказаних рахунків не надано. Відповідач не отримував листів-вимог Постачальника.

Таким чином, Відповідач не здійснив оплати товару у визначені договором строки, оскільки строк оплати не настав.

ТОВ «ВОЛИНЬ-НАФТА» також вважає порушеною процедуру досудового врегулювання спору та обрання ПАТ «Укртатнафта» неефективного способу захисту, а позовні вимоги передчасними, за відсутності обставин, що свідчать про порушення прав Позивача.

Позиція позивача, зазначена у відповіді на відзив

Відповідно до п.4.2 Договору, оплата Товару повинна бути здійснена Покупцем не пізніше 60 календарних днів від дати поставки Товару згідно з актом приймання-передачі нафтопродуктів.

В даному випадку, поставка товару відбулась 21.05.2021, про що складені акти. За фактом здійснення поставки ПАТ «Укртатнафта» виставило рахунки на оплату: №90761747 від 21.05.2021 на суму 40 270,80 грн. та рахунок-фактуру №90761751 від 21.05.2021 на суму 86 940,00 грн.

13.04.2023 вказані рахунки були направлені ТОВ «ВОЛИНЬ-НАФТА» повторно, що підтверджується описом вкладення, накладною та квитанцією (копії додані до позовної заяви). Факт отримання рахунків ТОВ «ВОЛИНЬ- НАФТА» 02.05.2023 підтверджується інформацією про відправлення з трек- номером 599.

Але в будь-якому випадку, обов`язок ТОВ «ВОЛИНЬ-НАФТА» оплатити отриманий товар, окрім Договору, випливає з вимог діючого законодавства.

Навіть відсутність рахунку на оплату не звільняє покупця від обов`язку оплатити товар. Так, Верховний Суд у постанові від 02.07.2019 по справі №918/537/18 зазначив, що ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою в розумінні статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 ЦК України, а відсутність рахунку-фактури не звільняє покупця від обов`язку з оплати поставленого товару. Такі самі висновки Верховного Суду зазначені у постановах від 29.09.2009 по справі №37/405, від 22.05.2018 по справі №923/712/17, від 21.01.2019 по справі №925/2028/15.

Доводи Відповідача щодо передчасності позовних вимог - неспроможні та не спростовують обґрунтування позовних вимог, а сам відзив подано з пропущенням встановленого строку.

Дослідивши матеріали справи та позицію сторін спору, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд,

в с т а н о в и в:

01.05.2021 між Публічним акціонерним товариством «Транснаціональна фінансово - промислова нафтова компанія «Укртатнафта» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВОЛИНЬ-НАФТА» (Покупець) укладено Договір №348/2/2118 поставки нафтопродуктів (Далі - Договір), за умовами якого, постачальник зобов`язується поставити покупцю нафтопродукти (надалі - Товар), а покупець зобов`язується їх прийняти і оплатити в асортименті, кількості та за ціною, узгодженими сторонами в додатках (специфікаціях) до даного договору. Одиниця виміру товару - тонна (п. 1.1. та п. 1.2. Договору).

Відповідно до п. 3.2., 3.3. Договору поставка товару здійснюється партіями на підставі актів приймання-передачі нафтопродуктів, підписаних сторонами. Зобов`язання постачальника по поставці товару вважаються виконаними, право власності на товар та ризики по його втраті (псуванню) переходять від постачальника до покупця з моменту підписання акту приймання - передачі нафтопродуктів. Строк поставки товару: травень 2021 року грудень 2021 року.

Згідно п. 4.1. Договору, ціна товару за одну метричну тонну вказується сторонами у відповідних додатках (специфікаціях) до даного договору.

Оплата товару може бути здійснена покупцем як на умовах попередньої оплати, так і після поставки товару. В останньому випадку оплата повинна бути здійснена покупцем у строк, вказаний у листі-вимозі постачальника про оплату, а у випадку відсутності такої вимоги - не пізніше 60 (шістдесяти) календарних днів від дати поставки товару згідно з актом приймання-передачі нафтопродуктів. Оплата товару може здійснюватися частинами. Підставою для перерахування оплати за товар є рахунок постачальника. В рахунку постачальник вказує вартість товару, виходячи з ціни товару, зазначеної у відповідному додатку до даного договору. Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, який вказаний в рахунку. Оплата товару, що постачається, здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника із зазначенням в платіжному документі номера і дати цього договору, номера і дати виписки рахунку на оплату, найменування покупця, його коду ЄДРПОУ та найменування товару, що підлягає оплаті. За домовленістю сторін допускаються інші форми розрахунків, які не заборонені чинним законодавством України (п. 4.2. та п. 4.3. Договору).

Відповідно до п. 7.1. Договору, строк дії договору: з моменту підписання сторонами по 31.12.2021, а в частині розрахунків - до повного їх здійснення.

Відповідно до Специфікації на поставку товару від 21.05.2021 (додаток № 1/05 до договору поставки нафтопродуктів № 348/2/2118 від 01.05.2021) сторони згідно з Договором поставки нафтопродуктів № 348/2/2118 від 01.05.2021 прийшли до угоди про поставку наступного товару і за такою ціною: газ нафтовий скраплений марки В ДСТУ EN 589:2017, кількістю 1, 814 т; газ нафтовий скраплений марки В ДСТУ EN 589:2017, кількістю 3,600 т. Загальна вартість товару згідно з цим додатком становить 127 210 грн. 80 коп., у тому числі ПДВ 21 201 грн. 80 коп.

Вказаний Договір та специфікація підписані повноважними представниками сторін та скріплено відбитками печаток останніх.

Згідно з умовами Договору поставки нафтопродуктів №348/2/2118 від 01.05.2021 постачальник передав, а покупець прийняв нафтопродукти (газ нафтовий скраплений марки В) на загальну суму 127 210 грн. 80 коп., що підтверджується актом № 1/05 від 21.05.2021 приймання - передачі нафтопродуктів до договору поставки нафтопродуктів 348/2/2118 від 01.05.2021 на суму 40 270 грн. 80 коп. та актом № 2/05 від 21.05.2021 приймання - передачі нафтопродуктів до договору поставки нафтопродуктів №348/2/2118 від 01.05.2021 на суму 86 940 грн. 00 коп.

Позивачем виставлено відповідачу рахунок - фактура № 90761747 від 21.05.2021 до накладної, акта № 81913527 на суму 40 270 грн. 80 коп. та рахунок - фактура № 90761751 від 21.05.2021 до накладної, акта № 81914836 на суму 86 940 грн. 00 коп.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором також свідчить відсутність з боку відповідача письмових претензій та повідомлень про порушення постачальником умов договору.

ПАТ «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» було направлено ТОВ «ВОЛИНЬ-НАФТА» лист вих. № 38/10-774 від 04.04.2023, в якому повідомлено, що у зв`язку зі зміною поточного рахунку ПАТ «Укртатнафта» повторно виставляються для оплати неоплачені раніше рахунки. В нових рахунках зазначені актуальні банківські реквізити ПАТ «Укртатнафта», за якими просило здійснити оплату існуючої заборгованості.

Представник позивача також надіслав на адресу відповідача претензію від 24.01.2023 №14/05-145 на суму 127 210 грн. 80 коп. заборгованості за договором поставки нафтопродуктів №348/2/2118 від 01.05.2021.

У відповідь на претензію відповідач надіслав лист-відповідь від 21.02.2023 №9 про те, що розгляд листів чи претензій можливий виключно після належного їх оформлення та підписання повноважної особи ПАТ «Укртатнафта». ТОВ «ВОЛИНЬ-НАФТА» зазначило, що претензію підписано представником товариства-позивача адвокатом Сухорук А. М., проте в довіреності відсутні повноваження щодо підписання від імені ПАТ «Укртатнафта» претензій чи листів.

Відповідач взяті на себе зобов`язання щодо оплати отриманого товару не виконав. Заборгованість за поставлений товар відповідача перед позивачем складає 127 210 грн. 80 коп., що підтверджується зазначеними вище первинними документами, отримання товару відповідачем не оспорюється.

Доказів сплати позивачу відповідачем заборгованості в сумі 127 210 грн. 80 коп. за поставлений товар згідно з договором поставки нафтопродуктів №348/2/2118 від 01.05.2021 суду не подано.

Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.

Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини з поставки товару на підставі укладеного Договору в силу статті 11 Цивільного кодексу України, судом враховано законодавство що встановлює та регулює договірні зобов`язання, які виникають на підставі договору поставки.

Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 14 ЦК України визначено, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України та ч. 1 ст. 173 ГК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями ст. 525, ч. 1 ст. 526 ЦК України, ч. 1 ст. 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За частиною 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Щодо доводів відповідача у відзиві на позовну заяву суд зазначає таке:

Оплата товару може бути здійснена покупцем як на умовах попередньої оплати, так і після поставки товару. В останньому випадку оплата повинна бути здійснена покупцем у строк, вказаний у листі-вимозі постачальника про оплату, а у випадку відсутності такої вимоги - не пізніше 60 (шістдесяти) календарних днів від дати поставки товару згідно з актом приймання-передачі нафтопродуктів. Оплата товару може здійснюватися частинами. Підставою для перерахування оплати за товар є рахунок постачальника.

До матеріалів справи долучено докази надіслання позивачем відповідачу рахунків №90761747 від 21.05.2021 та № 90761751 від 21.05.2021. Відповідні рахунки надіслано 13.04.2023 рекомендованим повідомленням з описом вкладення на юридичну адресу ТОВ «ВОЛИНЬ-НАФТА». Відповідач рекомендоване відправлення №599 отримав особисто 02.05.2023.

При цьому, суд зауважує, що за своєю правовою природою рахунок на оплату товару (рахунок-фактури) не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 614 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити товар.

Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18, від 29.04.2020 №915/641/19.

Відтак, суд не погоджується з позицією відповідача про те, що у останнього не настав строк виконання зобов`язань за договором поставки нафтопродуктів №348/2/2118 від 01.05.2021 по оплаті отриманого 21.05.2021 товару.

В будь-якому випадку за умовами договору, такий строк настав зі спливом 60 (шістдесяти) календарних днів від дати поставки товару згідно з актом приймання-передачі нафтопродуктів.

Щодо порушення позивачем досудового врегулювання спору, суд зазначає, що спосіб захисту свого порушеного права шляхом досудового врегулювання спору не є обов`язковим до правовідносин, що складаються між сторонами, оскільки право особи на звернення до суду передбачено статтею 55 Конституції України, статтями 15,16 Цивільного кодексу України та відповідними нормами Господарського процесуального кодексу України.

Даної позиції дотримується Конституційний Суд України, який в своєму рішенні від 09.07.2002 № 15-рп/2002 дав роз`яснення застосування способу захисту свого порушеного права шляхом досудового вирішення спору. Так, зокрема Конституційний Суд України зазначив, що обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист.

Висновки суду за результатами вирішення спору.

За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст.ст. 75-79, 86 ГПК України, враховуючи, що факт поставки на виконання умов Договору поставки нафтопродуктів №348/2/2118 від 01.05.2021 підтверджується зібраними у справі матеріалами, строк оплати за який настав, то за відсутності доказів сплати повної вартості за отриманий товар, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОЛИНЬ-НАФТА» 127 210 грн. 80 коп. заборгованості.

Розподіл судових витрат

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на зазначене, враховуючи, що позов визнано обґрунтованим судом в повному обсязі, судові витрати у справі по сплаті судового збору у розмірі 2 684 грн. 00 коп. покладаються на відповідача у справі.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2 Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОЛИНЬ-НАФТА» (м.Луцьк, вул. Електроапаратна, 3, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» (вул. Свіштовська, 3, м. Кременчук, Полтавська обл., )

- 127 210 грн. 80 коп. основного боргу, 2 684 грн. 00 коп. судового збору, а всього: 129 894 грн. 80 коп. (сто двадцять дев`ять тисяч вісімсот дев`яносто чотири грн. 80 коп.).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно - західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, встановлені статтями 256 - 257 Господарського процесуального кодексу України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 28.07.2023

Суддя М. С. Шум