21.07.2023Справа № 910/5184/23
Суддя Господарського суду міста Києва Лиськов М.О., розглянувши без виклику учасників справи заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "АДМІДАТ" про ухвалення додаткового рішення у справі №910/5184/23
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АДМІТАД"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "КФ.ЮА"
про стягнення 167 548,64 грн.
Товариство з обмеженою відповідальністю "АДМІТАД" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "КФ.ЮА" (далі-відповідач) про стягнення 167 548,64 грн.
Ухвалою Господарського суду м. Києва від 12.04.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/5184/23 та постановив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.07.2023 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АДМІТАД" задоволено повністю, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "КФ.ЮА" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АДМІТАД" основного боргу у розмірі 115 846, 88 грн., 3% річних у розмірі 3 752, 63 грн., інфляційних втрат у розмірі 27 513, 40 грн., пені у розмірі 20 435, 73 грн. та 2 684, 00 грн. судового збору.

17.07.2023 до суду від представника позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат.

Як вбачається з рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2023 у справі №910/5184/23 судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем під час розгляду даної справи, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення.

З матеріалів справи вбачається, що першою заявою по суті спору з боку позивача є позовна заява, в якій відповідач зазначив попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу на загальну суму 10 000, 00 грн., які Товариство з обмеженою відповідальністю " АДМІТАД " очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Так, частиною 8 статті 129 ГПК України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Враховуючи викладені вимоги ГПК України, суд зазначає, що оскільки в процедурі спрощеного провадження стадія судових дебатів відсутня, то вимога ч. 8 ст. 129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат до закінчення судових дебатів - не може розповсюджуватися на сторін у справі, яка розглядається у спрощеному провадженні.

Водночас в даному випадку до правовідносин сторін підлягає застосуванню інша вимога ч. 8 ст. 129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.10.2020 у справі № 922/376/20.

Разом з тим, заява про ухвалення додаткового рішення, до якої долучено докази щодо розміру понесених судових витрат, подана позивачем через відділ канцелярії Господарського суду міста Києва 17.07.2023, в той час як рішення у справі №910/5184/23 ухвалене 10.07.2023. Враховуючи, що 15.07.2023 (субота) та 16.07.2023 (неділя) є неробочими днями, останнім днем для подачі зазначеної заяви для позивача є 17.07.2023.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «АДМІТАД» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» витрат на професійну правничу допомогу подане уповноваженим представником позивача - Кулачко Тарасом Миколайовичем (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія КС №5221/10) в межах строків встановлених ч. 8 ст. 129 ГПК України, відповідно до чого підлягає розгляду по суті.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "АДМІТАД" про ухвалення додаткового рішення про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, судом встановлено наступне.

На обґрунтування поданого клопотання представник позивача зазначив, що між Позивачем (Клієнт) та Адвокатським бюро «ТАРАС КУЛАЧКО ТА ПАРТНЕРИ» (Адвокатське бюро) було укладено договір про надання правової допомоги № 20/03/23-2 від 20.03.2023.

Згідно з цим договором Адвокатське бюро зобов`язується надавати Клієнту правничу допомогу стосовно представництва інтересів Клієнта у Господарському суді міста Києва у справі про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» на користь Клієнта заборгованості за Договором про надання послуг з розміщення реклами №UKR/1-01137 від 01.03.2019.

На підтвердження понесених витрат представником відповідача додано до матеріалів справи Акт приймання-передачі наданих послуг (детальний опис наданих послуг) від 14.07.2023 до Договору про надання правничої допомоги № 20/03/23-2 від 20.03.2023 укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «АДМІТАД» та Адвокатським бюро «ТАРАС КУЛАЧКО ТА ПАРТНЕРИ» та платіжну інструкцію №12107 від 10.04.2023 про сплату позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «АДМІТАД» витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн.

В Акті приймання-передачі наданих послуг (детальний опис наданих послуг) від 14.07.2023 до Договору про надання правничої допомоги № 20/03/23-2 від 20.03.2023 укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «АДМІТАД» та Адвокатським бюро «ТАРАС КУЛАЧКО ТА ПАРТНЕРИ» зазначений такий вид правової допомоги, як складення позовної заяви про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» на користь Клієнта заборгованості за Договором про надання послуг з розміщення реклами № UKR/1-01137 від 01.03.2019 (5 годин) - 10 000 грн.

Заперечень проти заяви про відшкодування судових витрат, що заявлені позивачем до відшкодування відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» до матеріалів справи не представлено.

Згідно з ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду сформулювала такі висновки щодо застосування норм права при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правову допомогу:

1) за змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу);

2) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи;

3) загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим, у ч. 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат;

4) під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

При цьому, суд враховує, що у п. 9 ч. 1 ст. 1 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» установлено: представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності щодо надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ст. 19 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування в кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адмінвідповідальності під час розгляду справи про адмінправопорушення; надання правової допомоги свідку в кримінальному провадженні; представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адмінправопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача в кримінальному провадженні; представництво інтересів фіз- і юросіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших держорганах, перед фіз- та юрособами; представництво інтересів фіз- і юросіб, держави, органів держвлади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо іншого не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ; надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Відповідно до постанови Об`єднаної палати Верховного суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року по справі № 922/445/19 та постанови Об`єднаної палати Верховного суду у складі Касаційного господарського суду від 22.11.2019 року по справі № 902/347/18, для розподілу понесених судових витрат стороні необхідно подати лише договір про надання правничої допомоги та детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому, згідно частини 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

За приписами ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких у тому числі відносяться й витрати на професійну правничу допомогу), покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Судом враховано, що обсяг робіт і час, витрачений на підготовку процесуальних документів, їх зміст і доводи є співмірним зі складністю спору в даній справі.

Таким чином, відповідно до положень статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд вирішив ухвалити додаткове рішення про стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 10 000,00 грн.

Керуючись статтями 129, 240, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "АДМІДАТ" про відшкодування судових витрат задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КФ.ЮА" (02094, м. Київ, вул. Сергієнка Івана, буд. 18, ідентифікаційний код юридичної особи 41940643) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АДМІДАТ" (04112, м. Київ, вул. Олени Теліги, буд. 6, корп. 6, офіс 2 ідентифікаційний код юридичної особи 38864442) витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 10 000, 00 грн.

3. Після набрання додатковим рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Додаткове рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя М.О.Лиськов