ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2023 р. м. Львів Справа №914/3100/22

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

Головуючий суддя І.Б. Малех

Судді В.М. Гриців

О.В. Зварич

розглянувши в спрощеному позовному провадженні апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця Вовкун Михайла Андрійовича, б/н від 17.03.2023 (вх. № апеляційного суду 01-05/883/23, 01-05/890/23 від 23.03.2023)

на рішення Господарського суду Львівської області від 13 лютого 2023 року (суддя Синчук М.М., м. Львів)

у справі №914/3100/22

за позовом ДП Магерівський військовий лісгосп, Львівська область, Жовківський район, смт. Магерівська

до відповідача Фізичної особи-підприємця Вовкун Михайла Андрійовича, Львівська область, Жовківський район, с. Зіболки

про: стягнення 27 846, 34 грн.

ВСТАНОВИВ:

08.12.2022 на розгляд Господарського суду Львівської області поступила позовна заява ДП «Магерівський військовий лісгосп» до Фізичної особи підприємця Вовкун Михайла Андрійовича про стягнення 27 846,34 грн. боргу по договору №09/12 від 09.12.2019.

Дані позовні вимоги мотивовано тим, що сторонами 09.12.2019 укладено договір №09/12, на підставі якого позивачем поставлено відповідачу лісоматеріали круглі, в підтвердження чого посилається на товарно-транспорту накладну серії МОА №550053 від 10.12.2019 на суму 27 222,05 грн. Дана сума, як вказує позивач, погашена часткова і відповідно заборгованість склала 17 222,05 грн., яку останній просить стягнути в примусовому порядку.

Крім цього, позивач, керуючись положеннями п.4.3. договору та ст. 625 Цивільного кодексу України нарахував 1532,99 грн. пені, 1527,03 грн. 3% річних та 7564,27 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування даних вимог посилається на положення ст. ст. 526, 549, 550, 625, 629, 638 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173-175, 193 Господарського кодексу України.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 13.02.2023 року у справі №914/3100/22 позовні вимоги задоволено повністю; стягнуто з ФОП Вовкун М.А. на користь ДП «Магерівський військовий лісгосп» - 17 222,05 грн. основного боргу, 1532,99 грн. пені, 1527,03 грн. 3% річних, 7 564,27 грн. інфляційних втрат та 2481,00 грн. судового збору.

Дане рішення мотивоване тим, що на виконання умов договору, позивач, поставив відповідачу лісопродукцію на суму 27 222,05 грн., яка оплачена частково і заборгованість за такою складає 17 222,05 грн., яку відповідач не заперечив. Відповідно до чого, судом першої інстанції з посиланням на положення ст. ст. 626, 712, 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зроблено висновок про стягнення з відповідача на користь позивача 17 222,05 грн. заборгованості. Крім цього, взявши до уваги положення п.4.3 договору та положення ст. ст. 232 Господарського кодексу України та ст. 625 Цивільного кодексу України також визнано обґрунтовано сумою 1532,99 грн. пені , 1527,03 грн. 3% річних та 7564,27 грн. інфляційних втрат.

Відповідач - ФОП Вовкун М.А., не погодившись з винесеним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що таке прийнято з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, з неповним дослідженням матеріалів та обставин справи.

Скаржник вказує, що судом не досліджено того, що кількість, об`єм та загальна сума товару , що поставлена не відповідала дійсності , з посиланням на те, що позивач поставив, а відповідач відповідно отримав круглі лісоматеріали у кількості 5,668 м. куб. тополя (POPL) за ціною за м. куб 1470,00 грн. на загальну суму 9998,35 грн. (з врахуванням ПДВ) , яка в подальшому була сплачена позивачу в повному обсязі , а саме 10.12.2019 - 5000,00 грн. (50% вартості продукції у якості передоплати, згідно договору; 31.05.2022 1000,00 грн. , 17.08.2022 1000,00 грн. , 31.08.2022 1000,00 грн., 15.09.2022 1000,00 грн. 03.10.2022-1000,00 грн.

Щодо поставки по накладній МОА №550053 від 10.12.2019, то вказує, що ФОП Вовкун М.А. такої не підписувала, будь-яких доручень по здійсненню прийому-передачі продукції іншим особам не видавались, що як вказує, скаржник спростовує встановлений судом факт по отриманню лісопродукції відповідачем та не відповідає п.2.2. договору поставки.

Відповідно до цього вважає, що позивачем не доведено, а судом не вірно встановлено факт поставки товару відповідачу на суму 27 222,05 грн. Крім цього вважає, що товаро-транспортна накладна МОА №550053 від 10.12.2019 не може вважатись належним та допустимим доказом , оскільки не містить усіх необхідних реквізитів , зокрема: даних про посаду уповноваженої особи на отримання товару, номер та дату довіреності, відсутні прізвище та ініціали особи, яка приймала участь в отриманні товару, а також відсутній відтиск печатки та підпис покупця.

Отже, відповідно до цього, просить рішення Господарського суду Львівської області від 13.02.2023 у справі №914/3100/22 скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити повністю.

Позивач ДП «Магерівський військовий лісгосп», у відзиві б/н і б/д (вх. № апеляційного суду 01-04/2427/23 від 10.04.2023) заперечує вимоги апеляційної скарги вказуючи на те, що відповідач особисто одержав лісопродукцію, що підтверджується його підписом на товаро-транспортній накладній серія МОА №550053 від 10.12.2019, при цьому вказує, що цей підпис є ідентичним підпису, який позивач поставив на договорі , а також на апеляційній скарзі. Також вказує на те, що твердження відповідача про те, що йому відвантажено лише 5,668 м. куб. на суму 9998,35 грн. з ПДВ вважає безпідставним та таким , що не підтверджено жодними доказами зі сторони відповідача . При цьому звертає увагу на те, що на ДП «Магерівський військовий лісгосп» впроваджено електронний облік деревини (ЕОД), яким передбачено можливість повного контролю за переміщенням кожної партії деревини, починаючи з моменту її заготівлі і закінчуючи доставкою на склад кінцевого споживача. Усі ці дані є у відкритому доступі на веб-порталі ДП «Лісогосподарський Інноваційно-Аналітичний Центр», а відтак розбіжностей у кількості деревини між відвантаженою партією і тією , яка зазначена у товаро-транспортній накладній , як вказує такий бути не може. Крім цього, сплата заборгованості частинами , як вказує позивач є не що інше, як визнання відповідачем свого зобов`язання. Відповідно до цього просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 28 березня 2023 року (головуючий суддя Малех І.Б., судді Гриців В.М., Зварич О.В.) поновлено ТОВ Вовкун М.А. строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Львівської області від 12 лютого 2023 року у справі №914/3100/22 та відкрито апеляційне провадження за такою. Ухвалено розглядати апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Вовкун Михайла Андрійовича, б/н від 17.03.2023 (вх. № апеляційного суду 01-05/883/23, 01-05/890/23 від 23.03.2023) на рішення Господарського суду Львівської області від 13 лютого 2023 року у справі №914/3100/22 без повідомлення учасників справи. Зупинено дію рішення Господарського суду Львівської області від 13.02.2023 у справі №914/3100/22 до винесення постанови Західним апеляційним господарським судом. Витребувано матеріали справи №914/3100/22 в Господарського суду Львівської області.

Відповідно до ч.10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 8 ГПК України встановлено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ціна позову у справі №914/3100/22 є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому з урахуванням цієї обставини та предмету спору вказана справа підлягає розгляду судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Учасники процесу належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи ухвалою від 28.03.2023, що підтверджується списком розсилки поштової кореспонденції від 30.03.2023.

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою, відзивом на неї судова колегія Західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення Господарського суду Львівської області від 13 лютого 2023 року у справі №914/3100/22 нормам чинного матеріального та процесуального права, матеріалам та обставинам справи, виходячи з наступного.

Обставини справи.

09.12.2019 ДП «Магерівський військовий лісгосп» (постачальник) та ФОП Вовкун М.А. (покупець) укладено договір №09/12, згідно умов якого постачальник зобов`язувався передати у власність покупця лісоматеріали круглі (товар) характеристики якого, кількість та вартість, а також строки поставки визначалися сторонами в договорі, а покупець зобов`язався прийняти товар та своєчасно оплатити на умовах, які вказані в даному договорі.

Згідно п. 2.2. договору прийом-передача продукції по кількості і якості здійснюється представникам сторін, які діють на підставі доручення за знаходженням місця відвантаження продукції «продавця», та затверджується підписами сторін на товарно-транспортній накладні.

Пунктом 3.1. договору ціна на лісопродукцію встановлюється на умовах франко-нижній склад станом на 01.11.2019.

Порядок розрахунків: передоплата не менше 100 % вартості продукції за кожну партію продукції, що завантажується в транспортний засіб (пункт 3.2. Договору).

Позивач в позовній заяві вказує, що покупець 10.12.2019 перерахував на банківський рахунок постачальника 5 000,00 грн.

У відповідності до товаро-транспортної накладної серія МОА №550053 від 10.12.2019 позивач поставив відповідачу круглі лісоматеріали, тополя (POPL), L:4, 00 м.; D5 (50-59), к-сть, шт. 15; V, м3 15, 4320; ціна за м.куб 1470,00; сума, грн. 22 685,04 грн.; всього відпущено: 15 шт., V: 15,4320 м3 на суму: 22 685,04 грн. (без пдв), ПДВ 4 537,01 грн., разом 27 222,05 грн.

05.01.2022 позивач звернувся з претензією №01 до відповідача, в якій просив виконати належним чином свої зобов`язання за договором №09/12 від 09 грудня 2019 та сплатити позивачу заборгованість в розмірі 22 222,05 грн.

17.08.2022 позивач повторно звертався до відповідача з претензією №253, в якій просив погасити заборгованість.

В подальшому, позивач вказує, що відповідачем частково сплачено заборгованість, а саме: 31.05.2022 - 1000,00 грн.; 17.08.2022 - 1000,00 грн.; 31.08.2022 - 1000,00 грн.; 15.09.2022 - 1000,00 грн.; 03.10.2022 - 1000,00 грн., а відтак вважає, що неоплаченими залишились 17 222, 05 грн.

У відповідності до положень п.4.3. договору визначено, що за необґрунтовану відмову або ухилення від оплати продукції «покупець» виплачує «продавцю» пеню у розмірі 3 % суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відтак, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем договору, позивач поряд сумою заборгованості просить стягнути 1 532, 99 грн. пені, 1 527, 03 грн. суму 3% річних та 7 564, 27 грн. інфляційних втрат.

Судом першої інстанції рішенням від 13.02.2023 позовні вимоги задоволено в повному обсязі, з чим не погодився відповідач подавши апеляційну скаргу в даній справі.

При перегляді рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним.

У відповідності до положень ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частиною 2 ст.11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, в тому числі, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.2 ст. 11 ЦК України).

Згідно вимог ст. 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України, що кореспондується положенням ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається , якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Обставинами та матеріалами справи встановлено, що між сторонами укладено було договір №09/12 від 09.12.2019, згідно умов якого постачальник (позивач у справі) зобов`язувався передати у власність покупця (відповідач у справі) лісоматеріали круглі (товар) характеристики якого, кількість та вартість, а також строки поставки визначалися сторонами в договорі, а покупець зобов`язався прийняти товар та своєчасно оплатити на умовах, які вказані в даному договорі.

При цьому, п.2.2. договору встановлено, що прийом-передача продукції по кількості і якості здійснюється представникам сторін, які діють на підставі доручення за знаходженням місця відвантаження продукції «продавця», та затверджується підписами сторін на товарно-транспортній накладні.

Згідно п. 3.1. договору ціна на лісопродукцію встановлюється на умовах франко-нижній склад станом на 01.11.2019.

Порядок розрахунків: передоплата не менше 100 % вартості продукції за кожну партію продукції, що завантажується в транспортний засіб (пункт 3.2. договору).

Отже, як вбачається з матеріалів та обставин справи, позивачем на виконання умов вищевказаного договору поставлено відповідачу круглі лісоматеріали, тополя (POPL), L:4, 00 м.; D5 (50-59), к-сть, шт. 15; V, м3 15, 4320; ціна за м.куб. 1470, 00; сума, грн. 22685, 04 грн.; всього відпущено: 15 шт., V: 15,4320 м3 на суму: 22 685,04 грн. (без пдв), ПДВ 4 537,01 грн., що разом становить 27 222,05 грн., що підтверджується товарно-транспортною накладною серія МОА №550053 від 10.12.2019.

В свою чергу, обов`язок з оплати вартості товару відповідач виконав частково, а саме як вказує сам позивач, відповідач здійснив наступні оплати: 10.12.2019 року - 5 000 грн.; 31.05.2022 року - 1000,00 грн.; 17.08.2022 року - 1000,00 грн.; 31.08.2022 року - 1000,00 грн.; 15.09.2022 року - 1000,00 грн.; 03.10.2022 року - 1000,00 грн.

Відтак, заборгованість відповідача перед позивачем становить 17222,05 грн. Доказів погашення такої матеріали справи не містять.

Скаржник, в апеляційній скарзі вказує на те, що накладної МОА №550053 від 10.12.2019 не підписував, будь-яких доручень по здійсненню прийому-передачі продукції іншим особам не видавав, що відповідно, як вважає останній, спростовує встановлений судом факт по отриманню лісопродукції відповідачем.

В спростування даного суду апеляційної інстанції вказує, що відповідачем не заперечено позовних вимог в суді першої інстанції, з тих підстав, що вказує скаржник в апеляційній скарзі; ним не подано відзиву на позовну заяву.

Крім цього, слід відмітити, що скаржником сплачено частково за товар, що свідчить про визнання останнього свого зобов`язання.

Щодо специфікації, то така відображена в п.1.1. договору №09/12 від 09.12.2019 і викладена в формі таблиці.

У відповідності до положень ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи , та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно вимог ч.1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України встановлено , що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідачем не спростовано в апеляційній скарзі належними та допустимими доказами відсутності заборгованості по договору №09/12 від 09.12.2019.

Отже, з врахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає доведеним факт заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 17 222,05 грн., яка правомірно стягнута судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

У відповідності до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до положень ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до п. 4.3. договору встановлено, що за необґрунтовану відмову або ухилення від оплати продукції «покупець» виплачує «продавцю» пеню у розмірі 3 % суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

З врахуванням наведеного, згідно розрахунку наведеного позивачем в позовній заяві відповідачу нараховано 1532,99 грн. пені, 1527,03 грн. 3% річних та 7564,27 грн. інфляційних втрат.

Пеню в сумі 1532,99 грн. позивачем на суму заборгованості нараховано за період з 09.12.2019 по 25.11.2022.

Згідно з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Отже, перевіривши поданий позивачем розрахунок, підстави та правильність нарахування суми пені, відповідно до положень п. 4.3 договору та ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивачем допущені арифметичні помилки у нарахуванні, які не зменшують суму, що підлягає до стягнення, оскільки за розрахунками суду загальна сума таких проведених нарахувань є більшою, ніж просить стягнути позивач. Враховуючи, що суд при прийнятті рішення не може вийти за межі позовних вимог, а позивач не подавав такої заяви, відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача 1 532, 99 грн. пені правомірно задоволена до стягнення.

Перевіривши розрахунок 3% річних, який наведений позивачем в позовній заяві, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про стягнення з відповідача 1 527, 03 грн. 3% річних.

Щодо стягнення суми інфляційних втрат, то суд апеляційної інстанції зазначає, що дійсно позивачем допущені арифметичні помилки у нарахуванні, які не зменшують суму, що підлягає до стягнення, оскільки за розрахунками суду загальна сума таких проведених нарахувань є більшою, ніж просить стягнути позивач. Враховуючи, що суд при прийнятті рішення не може вийти за межі позовних вимог, а позивач не подавав такої заяви, відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача 7 564, 27 грн. інфляційних втрат правомірно задоволені до стягнення.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що скаржник в апеляційній скарзі не заперечує суми нараховані позивачем в апеляційній скарзі, щодо пені, 3% річних та інфляційних.

Отже, з врахуванням описаного вище, доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги, ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення Господарського суду Львівської області від 13.02.2023 року у справі №914/3100/22.

Відповідно до ч. 1-2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що Господарський суд Львівської області ухвалив рішення від 13 лютого 2023 року у справі №914/3100/22, з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, рішення Господарського суд Львівської області від 13 лютого 2023 року у справі №914/3100/22 належить залишити без змін, апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця Вовкун М.А. - без задоволення.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України). Відтак, згідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись п.10 ч.3 ст. 2, ст. ст. 114, 129, 236, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця Вовкун Михайла Андрійовича, б/н від 17.03.2023 (вх. № апеляційного суду 01-05/883/23, 01-05/890/23 від 23.03.2023) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 13 лютого 2023 року у справі №914/3100/22 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Фізичну особу підприємця Вовкун М.А.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

5. Матеріали справи №914/3100/22 повернути Господарському суду Львівської області.

Головуючий суддя І.Б. Малех

Суддя Т.Б. Гриців

Суддя О.В. Зварич