ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.07.2023м. СумиСправа № 920/279/23

Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С.В., розглянувши матеріали справи № 920/279/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛАНТ АГРО»

вул. Горького, буд. 12, м. Суми, Сумська область, 40004,

),

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «СВІТ АГРОТЕХНІКИ»

(вул. Терещенків, буд. 44, м. Глухів, Шосткинський район,

Сумська область, 41400, ),

про стягнення 1 582 579 грн 24 коп.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

при секретарі судового засідання Щербак Н.М.

Суть спору: 16.03.2023 позивач подав позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь 1 582 579 грн 24 коп., з яких 1052652 грн 08 коп. сума основного боргу, 263880 грн 38 коп. пені, 20591 грн 39 коп. 3% річних, 245455 грн 39 коп. курсової різниці, за неналежне виконання зобов`язань за Договором № САТ-1562 оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем від 01.04.2022; а також просить стягнути з відповідача судові витрати.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2023, справу розподілено до розгляду судді Заєць С.В.

Ухвалою суду від 21.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 920/279/23 та призначено підготовче засідання на 20.04.2023, 10:00.

19.04.2023 через електронну пошту позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «ПЛАНТ АГРО» надіслано до суду Клопотання б/н, б/д (вх.№2383/23) про відкладення розгляду справи №920/279/23.

Ухвалою суду від 20.04.2023 Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛАНТ АГРО» б/н, б/д (вх.№2383/23) про відкладення розгляду справи №920/279/23 задоволено; відкладено підготовче засідання у справі на 09.05.2023, 10:00.

Ухвалою суду від 09.05.2023 відкладено підготовче засідання на 23.05.2023, 10:15.

22.05.2023 представником позивача надано до суду Клопотання б/н, б/д (вх.№3105/23) про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Ухвалою суду від 23.05.2023 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів по 21.06.2023; відкладено підготовче судове засідання у справі №920/279/23 на 20.06.2023, 10:15.

Ухвалою суду від 20.06.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу № 920/279/23 до судового розгляду по суті, призначено розгляд справи по суті на 20.07.2023,10:00.

12.07.2023 представником позивача надано до суду (ел. п.) клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

У судове засідання 20.07.2023 представники сторін не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Ураховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статями 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам були створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.

Судовий процес на виконання ч. 3 ст. 222 ГПК України не фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до статті 233 ГПК України рішення у справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне:

01 квітня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Плант Агро» (орендодавець, позивачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Світ Агротехніки» (орендар, відповідачем) було укладено договір оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем № САТ-1562.

Відповідно до п. 1.1 Договору у порядку та на умовах, визначених цим Договором, Орендодавець зобов`язується передати Орендарю в тимчасове платне користування сільськогосподарську техніку з екіпажем для здійснення сільськогосподарської діяльності Орендаря та забезпечити своїми силами її керування за завданням Орендаря, а Орендар зобов`язується прийняти в тимчасове володіння та користування Техніку і зобов`язується сплачувати Орендодавцю орендну плату.

Пунктом 4.2 Договору передбачено, що сплата орендної плати здійснюється після закінчення строку оренди протягом тридцяти банківських днів після підписання Сторонами Акта наданих послуг, якщо інший порядок не визначено відповідним Додатком до Договору.

Згідно з п. 4.3 Договору Сторони дійшли згоди, що розмір орендної плати на дату оплати визначається виходячи з валютного еквіваленту розміру орендної плати за курсом Міжбанку (курс продажу Долару США за гривні з сайту www.udinform.com в колонці - курс гривні під словом ASK з колонки «MIN за період») що встановлений на день, що передує дню фактичної оплати.

Зміна розміру орендної плати, в такому разі, погоджена Сторонами шляхом підписання цього Договору і не потребує додаткового погодження. Підставою для коригування первинних документів є цей договір.

Відповідно до Додатку № 1 до договору сторони погодили розрахунок орендної плати з екіпажем: під посів с/г продукції за 1 га - 1018,5 грн. (еквівалент 35,0 дол. США за курсом 29.1 грн. за 1 долар США на дату підписання).

Також сторони погодили, що техніка повинна бути передана до 03.04.2022, строк оренди до 01.06.2022.

З матеріалів справи вбачається, що 03 квітня 2022 року Орендодавець передав, а Орендар прийняв погоджену між сторонами техніку, що підтверджується підписаним між сторонами Актом приймання - передачі.

01 червня 2022 року Орендар повернув, а Орендодавець прийняв техніку, що підтверджується підписаним між сторонами Актом приймання - передачі.

01 червня 2022 року між сторонами підписано Акт надання послуг № 26 відповідно до якого, орендна плата станом на 01.06.2022 в гривневому еквіваленті становить 1102652,08 грн. з розрахунку 1051,9 га обробленої площі.

З матеріалів справи вбачається, що 04 серпня відповідачем сплачено 50 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що з урахуванням відтермінування строків оплати (п. 4.2 Договору), починаючи з 14 липня 2022 року Орендар порушує взяті на себе грошові зобов`язання щодо оплати оренду за договору, через, що станом на 07.03.2023 сума основної заборгованості у відповідача перед позивачем становить 1052652,08 грн., що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір у даній справі, суд керується наступним:

Даний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань.

Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання, згідно ст. 174 ГК України, є господарський договір.

При цьому, відповідно до ч. І ст.175 ГК України, майново-господарські зобов`язання, які є одним із видів господарських зобов`язань, - це цивільно- правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст.175 ГК України.

Відповідно до п.1 ст.193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів

цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Стаття 762 ЦК України передбачає, що за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ст. 798 ЦК України предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо. Договором найму транспортного засобу може бути встановлено, що він передається у найм з екіпажем, який його обслуговує. Сторони можуть домовитися про надання наймодавцем наймачеві комплексу послуг для забезпечення нормального використання транспортного засобу.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що Відповідач станом на день розгляду справи не виконав своє зобов`язання з оплати орендної плати і має перед Позивачем заборгованість в розмірі 1052652 грн 08 коп.

Тому, суд дійшов висновку про необхідність захисту порушеного права позивача та задоволення позовних вимог шляхом стягнення 1052652 грн 08 коп.

Згідно з ч. І ст.614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції, (ст.217 ГК України).

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, згідно ст.218 ГК України є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно- правовим актом.

Ця норма кореспондується із приписами статті 524 ЦК України, згідно з якою зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Отже, положення чинного законодавства, хоч і передбачають обов`язковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, але не містять заборони визначення грошового еквіваленту зобов`язань в іноземній валюті. Відтак коригування платежів, в основі якого лежить зміна курсової різниці (зміна курсу гривні стосовно долара США), прямо не заборонена та не суперечить чинному законодавству України (правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21.02.2020 у справі № 910/10191/17).

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 07.10.2014 у справі №910/763/13 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №916/706/17.

Позивачем заявлено до стягнення 245455 грн 39 коп курсової різниці.

Частиною 1 ст. 230 ГК України встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Відповідно до ст. 549 ЦК України - неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. І ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, відповідачу заявлено до стягнення 263880 грн 38 коп пені за період з 14.07.2022 по 11.01.2023.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право на стягнення інфляційних втрат та річних, передбачено ст. 625 ЦК України.

При цьому приписи ст. 625 ЦК України не заперечують можливості звернення кредитора з вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних збитків за період, що утворився після прийняття судом відповідного рішення.

Відповідно до проданого розрахунку, позивачем нараховано відповідачу 20591 грн. 39 коп. 3% річних за період з 14.07.2022 по 07.03.2023.

Відповідач контррозрахунку пред`явлених до стягнення сумм курсової різниці, пені, 3% річних суду не надав.

Перевіривши обставини, пов`язані з правильністю здійснення розрахунку пені, 3 % річних та курсової різниці, суд вважає правомірними та обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 20591 грн 39 коп 3% річних, 263880 грн 38 коп пені та 245455 грн 39 коп курсової різниці.

Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України.

Згідно з ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, законними, підтвердженими матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача 1052652 грн 08 коп суми основного боргу, 20591 грн 39 коп 3% річних, 263880 грн 38 коп пені та 245455 грн 39 коп курсової різниці.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується наступним:

Статтею 129 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи задоволення позовних вимогу у повному обсязі, на відповідача покладається судовий збір у розмірі 23738 грн 69 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛАНТ АГРО» до Товариства з обмеженою відповідальністю «СВІТ АГРОТЕХНІКИ» про стягнення 1 582 579 грн 24 коп. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СВІТ АГРОТЕХНІКИ» (вул. Терещенків, буд. 44, м. Глухів, Шосткинський район, Сумська область, 41400, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛАНТ АГРО» вул. Горького, буд. 12, м. Суми, Сумська область, 40004, ) 1 052 652 грн 08 коп суму основного боргу, 20591 грн 39 коп 3% річних,263880 грн 38 коп пені, 245455 грн 39 коп курсової різниці та 23738 грн 69 коп в рахунок відшкодуванням витрат по сплаті судового збору.

3. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення підписано 28.07.2023.

Суддя С.В. Заєць