ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2023 року м.Дніпро Справа № 908/2717/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Дарміна М.О., Верхогляд Т.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Акціонерного товариства Укртранснафта на рішення Господарського суду Запорізької області від 15.03.2023 (суддя Азізбекян Т.А., м. Запоріжжя, повний текст якого підписаний 12.04.2023), у справі №908/2717/22

за позовом: Акціонерного товариства Укртранснафта (вул. Князів Острозьких, буд. 32/2, м. Київ, 01010, ідентифікаційний код 31570412)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю МІК (вул. Північне шосе, буд. 69А, м. Запоріжжя, 69006, ідентифікаційний код 30105738),

про стягнення 94387,54 грн.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Акціонерного товариства Укртранснафта до Товариства з обмеженою відповідальністю МІК про стягнення пені в сумі 29611,78 грн. та штрафу в сумі 64775,76 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки № 23-01/153-21 від 10.01.2022 в частині повної та своєчасної поставки товару, що стало підставою для нарахування позивачем відповідачу неустойки, передбаченої п. 7.1 договору.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 15.03.2023 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Акціонерне товариство Укртранснафта, в якій, з посиланням на порушення при його ухваленні норм матеріального та процесуального права, нез`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, недоведеність обставин справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

При цьому в апеляційній скарзі скаржник зазначає, що при дослідженні та вивченні матеріалів справи суд взяв до уваги тільки наявність листа Відповідача від 28 березня 2023 року вих.№ 22.03.28 001 щодо настання форс-мажорних обставин - військової агресії російської федерації проти України, однак, при винесенні оскаржуваного рішення прийшов до необґрунтованого висновку про наявність відповідних обставин.

Так, ТОВ «МІК» посилалося виключно на загальну обставину - форс-мажорні обставини через воєнний стан (без жодного обґрунтування, яким чином саме ця обставина вплинула на виконання зобов`язань за Договором).

Апелянт наголошує, що введення воєнного стану на території України є форс-мажором та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язань тільки в тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання зобов`язань. Тобто, підлягає доведенню зв`язок між невиконанням зобов`язань і воєнними діями в Україні.

Однак, Господарський суд Запорізької області при винесенні оскаржуваного рішення не взяв до уваги ці обставини.

Зокрема, скаржник вказує, що на обґрунтування неможливості своєчасно виконати зобов`язання та з метою звільнення від відповідальності за вказане порушення ТОВ «МІК» направляло на адресу АТ «Укртранснафта» один лист від 28 березня 2022 року за Вих. № 22.03.28 003 із посиланням на лист Торгово-промислової палати України (далі - ТПП України) від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1.

В той же час, загальний лист ТПП України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зумовлених військової агресією російської федерації проти України, не відповідає вимогам конкретизації впливу відповідної форс-мажорної обставини на конкретне зобов`язання (а доведення причинно-наслідкового зв`язку в такому випадку є обов`язковим).

Такий лист не містив обґрунтування яким чином агресія рф вплинула на неможливість виконати взяті на себе зобов`язання щодо поставки Товару (відсутній причинно- наслідковий зв`язок між ними), що є обов`язковою умовою для звільнення сторони Договору від відповідальності при настанні форс-мажорних обставин, а сама по собі військова агресія рф проти України не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні.

Також зазначений лист ТПП України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 не є і сертифікатом у розумінні положень Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» та не є документом, виданим за зверненням Відповідача з приводу неможливості виконання зобов`язань перед Позивачем за Договором.

Крім того, судом першої інстанції при дослідженні матеріалів справи не було взято до уваги той факт, що останнім днем виконання Відповідачем зобов`язання за Договором було 19 березня 2022 року. А Відповідач повідомив Позивача про настання форс-мажорних обставин тільки 28 березня 2022 року, фактично через місяць після настання форс-мажорних обставин та через 9 (дев`ять) днів коли зобов`язання Відповідачем повинно було уже бути виконаним. При цьому відповідач не дотримався умов пунктів 9.1 - 9.7 Договору щодо негайного повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин, тому допущене несвоєчасне повідомлення про неможливість виконання прийнятих за даним Договором зобов`язань за приписами пункту 9.5 Договору позбавляє Відповідача права посилатися на вказані обставини, як на підставу, що звільняє його від відповідальності за невиконання зобов`язань.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав, правом, передбаченим ст.263 ГПК України, не скористався; про надання часу для подачі відзиву повідомлявся належним чином ухвалою суду (ухвалу про відкриття апеляційного провадження доставлено відповідачу до електронного кабінету підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» 30.05.2023 о 15:46 годині а.с.230).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.05.2023 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Іванова О.Г. (доповідач), судді Березкіна О.В., Дармін М.О.

З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 12.05.2023 здійснено запит матеріалів справи №908/2717/22 із Господарського суду Запорізької області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

29.05.2023 матеріали справи №908/2717/22 надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою суду від 30.05.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача на рішення Господарського суду Запорізької області від 15.03.2023 у справі №908/2717/22; з урахуванням вимог частин 1, 10 ст.270 ГПК України та враховуючи суму спору, справу вирішено розглядати без повідомлення (виклику) сторін, в порядку письмового провадження; сторонам наданий строк для подання відзиву, зав, клопотань.

31.07.2023 розпорядженням керівника апарату суду відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №908/2717/22 у зв`язку з відпусткою судді Березкіної О.В.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.07.2023, справу №908/2717/22 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Дармін М.О., Верхогляд Т.А. та ухвалою суду від 31.07.2023 справу прийнято до провадження вказаним складом суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

10.01.2022 між АТ Укртранснафта (Покупець, позивач у справі) та ТОВ МІК (Постачальник, відповідач у справі) укладено договір поставки №23-01/153-21 (далі Договір поставки), за умовами якого та за результатами проведеної процедури закупівлі (згідно з протоколом щодо прийняття рішення Уповноваженою особою з проведення спрощених закупівель АТ Укртранснафта у м. Києві від 23.12.2021 № 7164-С/2) відповідач зобов`язався поставити та передати у власність позивача у погоджені Сторонами строки штормовий одяг (код 18220000-7 за ДК 021:2015) (UА-2021-12-09-010495-с) (костюми утеплені водовідштовхувальні для працівників нафтопродуктопроводу) (далі за текстом - Товар), а позивач зобов`язався прийняти та оплатити такий Товар (пункт 1.1. Договору).

Загальна сума Договору становить 925 368,00 грн., у тому числі ПДВ (20%): 154228,00 грн. (п. 3.2 договору).

Пунктом 2.1 договору визначено, що номенклатура, кількість, ціна, умови гарантії, а також строк, місце та умови поставки товару визначені у специфікації до договору, яка підписується уповноваженими представниками сторін, що є додатком № 1 до договору та є його невід`ємною частиною (надалі - специфікація).

Відповідно до п.5.2 договору постачальник починає відвантаження Товару Покупцю у строки, передбачені Специфікацією, на підставі отриманої від Покупця письмової Заявки про готовність до виконання Договору (в т.ч. на кожну частину/партію Товару) (далі -Заявка/ 3аявках).

Пунктом 5.5. договору передбачено, що приймання товару покупцем (в т.ч. кожної частини/партії товару) підтверджується шляхом підписання уповноваженими представниками Сторін електронного (-их) первинного (-их) документа (-ів) (видаткової (-их) накладної (-их)).

Датою поставки товару (в тому числі кожної частини/партії товару) та моментом отримання покупцем товару від постачальника вважається дата підписання електронного (-их) первинного (-их) документа (-ів) (видаткової (-их) накладної (-их) представником покупця (п. 5.12. договору).

Відповідно до п. 7.1. Договору встановлено, що при недотриманні постачальником строків поставки, постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1% від вартості непоставленого /несвоєчасного поставленого товару, визначеної в заявці покупця, за кожний день прострочення. Нарахування пені здійснюється протягом всього строку порушення зобов`язання. Якщо прострочення виконання зобов`язань перевищує 30 днів, постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7,0% від вартості непоставленого /несвоєчасно поставленого товару.

Пунктом 9.1 Договору сторони погодили, що сторона звільняється від визначеної договором та (або) чинним в Україні законодавством відповідальності за порушення договору, якщо вона доведе, що таке порушення сталося внаслідок дії обставин непереборної сили, визначених у цьому договорі, за умови, що настання таких обставин засвідчено у визначеному договором порядку.

Під обставинами непереборної сили у договорі розуміються будь-які надзвичайні події зовнішнього щодо сторін характеру, які виникають без вини сторін, поза їх волею або всупереч волі чи бажанню сторін, і які не можна за умови вжиття звичайних для цього заходів передбачити та не можна відвернути (уникнути), включаючи (але не обмежуючись) стихійні явища природного характеру (землетруси, повені, урагани, руйнування в результаті блискавки тощо), лиха біологічного, техногенного та антропогенного походження (вибухи, пожежі, вихід з ладу машин й обладнання, масові епідемії, епізоотії, епіфітотії тощо), обставин суспільного життя (війна, воєнні дії, блокади, громадські хвилювання, прояви тероризму, масові страйки, бойкоти тощо), а також видання заборонних або обмежуючих нормативних актів органів державної влади чи місцевого самоврядування, інші законні або незаконні заборонні чи обмежуючі заходи названих органів, які унеможливлюють виконання сторонами цього договору або тимчасово перешкоджають такому виконанню (п. 9.2. Договору).

Відповідно до п. 9.4. договору, сторона, що має намір посилатися на обставини непереборної сили, повинна негайно, із застосуванням технічних засобів миттєвого зв`язку (телеграма, факсограма, електронна пошта), письмово повідомити іншу Сторону про наявність таких обставин та їх вплив на виконання зобов`язань за Договором.

Наявність обставин непереробної сили підтверджується відповідним документом Торгово-промислової палати України або іншого компетентного органу, визначеного законодавством (п. 9.7. договору).

Специфікацією до договору сторони узгодили строк поставки: протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з дати отримання відповідачем письмової заявки від позивача.

На виконання умов договору позивачем надіслано відповідачеві заявку за вих. №23-00/6/190-22 від 13.01.2022 про готовність до виконання договору, за якою надано згоду на поставку товару за договором.

Заявку отримано відповідачем 18.01.2022, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Таким чином позивач вважає, що крайній термін для поставки товару - 19.03.2022 (включно).

28.03.2022 від відповідача надійшов позивачу лист, яким на виконання п. 9.4 договору повідомив позивача про настання форс-мажорної обставини військової агресії Російської федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про ведення воєнного стану в Україні. Також, відповідач послався на п. 9.1 договору та повідомив що не може належним чином виконувати свої зобов`язання за договором в період дії вказаної обставини непереборної сили та на виконання п. 9.4. та п. 9.7. договору відповідач надав лист Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022.

Зазначений лист позивачем не було прийнято до уваги, оскільки відповідач несвоєчасно повідомив позивача про відповідні обставини та не містив обґрунтувань, яким чином агресія російської федерації вплинула на неможливість виконати відповідачем взяті на себе зобов`язання щодо поставки товару, що є обов`язковою умовою для звільнення сторони договору від відповідальності при настанні форс мажорних обставин та не надано підтверджуючих документів щодо неможливості виконання зобов`язань за договором.

21.04.2022 уповноваженим представником позивача підписано електронний первинний документ, а саме видаткову накладну №РН-04/18/02 від 12.04.2022, відповідно до якої відповідачем поставлено товар на суму 925368,00 грн.

Платіжним дорученням № від 29.04.2022 на суму 925368,00 грн. позивачем оплачено отриманий товар.

Позивач вказує на те, що зобов`язання відповідача щодо здійснення поставки товару здійснено з порушенням строку, визначеного Договором, а саме на 32 календарних дні, період прострочення: 20.03.2022-20.04.2022.

Позивач звернувся до відповідача з претензією за вих. № 04-03/11/3369-22 від 05.07.2022 про стягнення пені у розмірі 29611,78 грн та штрафу у розмірі 64775,76 грн. за неналежне виконання умов договору.

Проте, вимога залишена без відповіді та задоволення, що і стало підставою для звернення позивача до господарського суду із даним позовом про стягнення з відповідача пені у розмірі 29611,78 грн та штрафу у розмірі 64775,76 грн.

Відповідач позов не визнав, з підстав настання форс-мажорних обставин, про які повідомив позивача згідно з умовами договору.

В подальшому заявив клопотання про зменшення суми пені та штрафу на 90 %, в якому посилається на те, що ТОВ МІК в умовах воєнного стану має важливе стратегічне значення, власними силами, засобами та коштами виконує завдання із задоволення потреб Збройних Сил, інших військових формувань, зокрема, з виготовлення форменого одягу, що свідчить про значущість підприємства ТОВ МІК і необхідність збереження його діяльності, на яку суттєво негативно вплине стягнення значних штрафних санкцій, заявлених позивачем; зобов`язання за договором є виконаним в повному обсязі; при цьому ТОВ МІК втратило 4 виробничі об`єкти, що суттєво позбавило можливостей повноцінно вести господарську діяльність та стягнення неустойки лише зробить гіршим майновий стан ТОВ МІК, яке безпосередньо постраждало внаслідок збройної агресії російської федерації. Фінансовий стан відповідача наразі так само не є прибутковим і стягнення неустойки в заявленому розмірі матиме ще більш негативні наслідки для господарської діяльності товариства.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд погодився з позицією відповідача у справі, що введення воєнного стану впливало на спроможність своєчасної поставки товару відповідачем, а отже, з урахуванням засад законності, розумності, добросовісності, справедливості та пропорційності дотримання балансу інтересів сторін, суд відмовив у задоволенні сум пені в розмірі 29611,78 грн та штрафу в розмірі 64775,76 грн, у зв`язку з наявністю форс-мажорних обставин.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення неустойки, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для його задоволення та зменшення суми штрафних санкцій, які підлягають стягненню з ТОВ МІК на 90%, оскільки судом відмовлено позивачу у задоволенні вимог про стягнення пені та штрафу, а тому у даному випадку відсутні штрафні санкції, які можна зменшити.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору поставки, строк дії договору, умови поставки, факт поставки, загальна вартість поставленого товару, настання строку його оплати, наявність часткової чи повної оплати, допущення прострочення поставки та наявність підстав для застосування наслідків такого прострочення у вигляді стягнення пені і штрафу, у заявлених до стягнення сумах.

Як правильно встановлено судом першої інстанції укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм § 3 глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ч.ч.1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст.663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частинами 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Таким чином, двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Згідно з ч.4 ст. 231 Господарського кодексу України розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Цивільним кодексом України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання; стаття 610 Цивільного кодексу України), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що специфікацією до договору обумовлений строк поставки товару: протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з дати отримання відповідачем письмової заявки від позивача.

Заявку за вих. №23-00/6/190-22 від 13.01.2022 відповідачем отримано 18.01.2022, отже, поставка товару мала відбутись до 19.03.2022 (включно). Натомість, поставка товару відбулась лише 21.04.2022, що підтверджено, видатковою накладною № РН-04/18/02 від 12.04.2022, яку, з урахуванням умов підпису первинного документу (п.5.12 договору) підписано позивачем 21.04.2022.

Отже, строк поставки товару є порушеним відповідачем.

Останнім 28.03.2022 листом позивача повідомлено про настання форс-мажорних обставин, за якими він не має нести відповідальність, передбачену умовами договору; до цього листа наданий загальний лист Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, який стосується необмеженого кола осіб.

Оскільки відповідачем цей лист був направлений позивачу з пропуском строку, визначеного п.9.4 та не доведено документами причинно-наслідкового зв`язку між неможливістю виконати зобов`язання і заявленими форс-мажорними обставинами, позивачем цей лист не прийнятий до уваги, та з посилання на п.7.1 договору позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 29611,78 грн та штраф у розмірі 64775,76 грн. за період 20.03.2022 20.04.2022.

Щодо доводів відповідача та висновків суду про існування форс-мажорних обставин, які є підставою для уникнення відповідальності колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 617 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Так, указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 Про введення воєнного стану в Україні, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року станом на 30 діб, строк дії якого в подальшому продовжувався відповідними Указами Президента Україна та триває й на теперішній час. Так, згідно з Указом Президента України № 757/2022 від 07.11.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Загальним офіційним листом Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 підтверджено, що обставини з 24 лютого 2022 року (військова агресія Російської Федерації проти України) до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких (-го) настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких (-го) стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Частина 2 статті 14-1 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні передбачає, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, зокрема: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, захоплення підприємств.

Цей перелік не є вичерпним, отже сторона договору, яка не може його виконати, вправі доводити існування відповідних обставин у загальному порядку.

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами шляхом видання відповідних сертифікатів.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України Про торгово-промислові палати України торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Відповідно до ч. 2 ст. 67, ч.4 ст.179 ГК України, ст.ст.6, 627 ЦК України сторони вільні у виборі предмету договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до п.9.1-9.7 Договору укладеного між сторонами, сторони обумовили наступне.

Пунктом 9.1 Договору сторони погодили, що сторона звільняється від визначеної договором та (або) чинним в Україні законодавством відповідальності за порушення договору, якщо вона доведе, що таке порушення сталося внаслідок дії обставин непереборної сили, визначених у цьому договорі, за умови, що настання таких обставин засвідчено у визначеному договором порядку.

Під обставинами непереборної сили у договорі розуміються будь-які надзвичайні події зовнішнього щодо сторін характеру, які виникають без вини сторін, поза їх волею або всупереч волі чи бажанню сторін, і які не можна за умови вжиття звичайних для цього заходів передбачити та не можна відвернути (уникнути), включаючи (але не обмежуючись) стихійні явища природного характеру (землетруси, повені, урагани, руйнування в результаті блискавки тощо), лиха біологічного, техногенного та антропогенного походження (вибухи, пожежі, вихід з ладу машин й обладнання, масові епідемії, епізоотії, епіфітотії тощо), обставин суспільного життя (війна, воєнні дії, блокади, громадські хвилювання, прояви тероризму, масові страйки, бойкоти тощо), а також видання заборонних або обмежуючих нормативних актів органів державної влади чи місцевого самоврядування, інші законні або незаконні заборонні чи обмежуючі заходи названих органів, які унеможливлюють виконання сторонами цього договору або тимчасово перешкоджають такому виконанню (п. 9.2. Договору).

Відповідно до п. 9.4. договору, сторона, що має намір посилатися на обставини непереборної сили, повинна негайно, із застосуванням технічних засобів миттєвого зв`язку (телеграма, факсограма, електронна пошта), письмово повідомити іншу Сторону про наявність таких обставин та їх вплив на виконання зобов`язань за Договором.

Наявність обставин непереробної сили підтверджується відповідним документом Торгово-промислової палати України або іншого компетентного органу, визначеного законодавством (п. 9.7. договору).

Отже, для застосування умови про збільшення (перенесення) строку виконання зобов`язання з поставки товару по Договору на період дії форс-мажорних обставин насамперед необхідним є чітке додержання у сукупності обох вищезазначених пунктів договору.

Як встановлено колегією суддів, відповідач повідомив позивача про наявність форс-мажорних обставин листом від 28.03.2022, тобто, зі спливом більше, ніж місяця з моменту їх настання (24.02.2022) та вже після спливу строку виконання зобов`язання на 9 днів 28.03.2022 порівняно зі строком виконання 19.03.2022.

Тобто, відповідач не дотримався умови п.9.4 договору.

При цьому, відповідачем і не надано доказів направлення позивачу відповідної довідки (сертифікату), виданого Торгово-промисловою палатою України, враховуючи доступність та роботу ТПП, який засвідчує неможливість виконання зобов`язань за конкретним договором.

Так, введений на території України з 24.02.2022 воєнний стан, який на теперішній час не припинено, є загальновідомою обставиною дії форс-мажорних обставин в Україні до їх офіційного закінчення, що підтверджено Торгово-промисловою палатою України в листі вих. № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022. Проте, запровадження воєнного стану не є безумовною підставою для звільнення від договірних зобов`язань. Даний лист ТПП є лише одним із документів, необхідних для доведення форс-мажору та не є беззаперечним і єдиним доказом наявності форс-мажору у кожному конкретному випадку невиконання договірних зобов`язань.

13.05.2022 на офіційному сайті Торгово-промислової палати України надано роз`яснення щодо засвідчення форс-мажорних обставин, що знаходиться в загальному доступі в мережі Інтернет за посиланням: https://ucci.org.ua/press-center/ucci-news/protsedura-zasvidchennia-fors-mazhornikh-obstavin-z-28-02-2022, за змістом якого зазначено, що вищезгаданий лист, особа, яка порушує свої зобов`язання, у зв`язку із обставинами пов`язаними із військовою агресією Російської Федерації проти України, в період дії введеного воєнного стану, має право долучати до свого повідомлення про форс-мажорні обставини, які унеможливили виконання зобов`язань за умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів у встановлений термін для можливості обґрунтованого перенесення строків виконання зобов`язань та вирішення спірних питань мирним шляхом. При цьому, у разі необхідності, сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, також має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного Сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) дотримуючись порядку встановленого Регламентом https://ucci.org.ua/dokumienti-dlia-zavantazhiennia за кожним зобов`язанням окремо.

При цьому колегія суддів також враховує наступне.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Сторона, яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом. Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, від 25.01.2022 у справі №904/3886/21, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд і у постанові від 16.07.2019 по справі №917/1053/18, зазначивши, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Відповідач не надав належних та допустимих доказів щодо наявності форс-мажорних обставин у взаємовідносинах з позивачем за договором поставки №23-01/153-21 від 10.01.2022, згідно зі статтями 76 та 77 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, не було надано обґрунтованих причинно-наслідкових зв`язків між введенням воєнного стану в Україні 24.02.2022 та неможливістю виконання відповідачем своїх зобов`язань за згаданим договором.

Таким чином, самого лише зазначення про загальновідомий факт форс-мажорних обставин засвідчений листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 недостатньо.

До того ж, Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 зазначено, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18).

Вказаного у сукупності господарський суд не врахував та безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 29611,78 грн та штрафу у розмірі 64775,76 грн.

Розрахунок цих вимог судом апеляційної інстанції перевірено, встановлена їх арифметична правильність, відтак, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

В той же час, відповідачем у справі заявлялось клопотання про зменшення позовних вимог (неустойки) на 90%.

Розглянувши вказане клопотання, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Апеляційний господарський суд зазначає, що можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені) передбачені ст. 233 Господарського кодексу України та ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання; строк прострочення виконання; наслідки порушення зобов`язання, відповідність / невідповідність розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінку винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 19.10.2018 у справі № 904/10558/17).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

Тому, з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат.

Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 Цивільного кодексу України.

Оцінивши у сукупності доводи клопотання та взявши до уваги те, що:

- ТОВ МІК в умовах воєнного стану має для країни важливе стратегічне значення, оскільки власними силами, засобами та коштами виконує завдання із задоволення потреб Збройних Сил, інших військових формувань, зокрема, з виготовлення форменого одягу;

- зобов`язання за договором є виконаним в повному обсязі;

- відповідач втратив 4 виробничі об`єкти, що суттєво вплинуло на можливість повноцінно вести господарську діяльність,

суд апеляційної інстанції вважає за можливе зменшити присуджену до стягнення неустойку (штраф і пеню) на 70%, що відповідатиме принципу справедливості, добросовісності і розумності, балансу інтересів сторін. Оскільки зменшення неустойки у більшій пропорції нівелює сам принцип застосування майнової відповідальності за порушення зобов`язання, яке мало місце у даному випадку, та про настання форс-мажорних обставин, як встановлено матеріалами справи, що б звільнило відповідача від відповідальності, останній попередив позивача з порушенням строків, визначених п.9.4 договору, і власне з порушенням строків їх безпосереднього настання.

З урахуванням зазначеного, позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача 8 883,53 грн. пені та 19 432,73 грн. штрафу, в решті вимог позову слід відмовити.

При цьому, зменшення сум неустойки не впливає на розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі.

Відповідно до п.п. 1, 3, 4 до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є не з`ясування обставин, що мають значення справи, невідповідність висновків, що викладені у рішенні, фактичним обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

За наведених вище обставин, які були встановлені у ході апеляційного провадження у даній справі, колегія суддів апеляційного господарського суду, проаналізувавши застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, доходить висновку, що доводи апеляційної скарги Позивача про неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків, що викладені у рішенні, фактичним обставинам справи, знайшли своє підтвердження.

При цьому, з урахуванням розгляду і задоволення клопотання відповідача про зменшення неустойки, позовні вимоги слід задовольнити частково.

Зважаючи на часткове задоволення апеляційної скарги, яке відбулось за рахунок зменшення неустойки, судові витрати, понесені у зв`язку із поданням позову і апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача у повному обсязі.

Оскільки загальна ціна позову становить 94 387,54 грн., тобто не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України дана справа відноситься до категорії малозначних справ, у зв`язку з чим відповідно до ст. 287 ГПК України судові рішення у даній справі не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 281, 282-284, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Укртранснафта на рішення Господарського суду Запорізької області від 15.03.2023 у справі № 908/2717/23 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 15.03.2023 у справі №908/2717/23 скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства Укртранснафта до Товариства з обмеженою відповідальністю МІК про стягнення 94387,54 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю МІК на користь Акціонерного товариства Укртранснафта пеню в сумі 8883,53 грн та штраф в сумі 19 432,73 грн., судовий збір за подачу позову в сумі 2481,00 грн. та 3721,50 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Видачу відповідного наказу, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Запорізької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 01.08.2023.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя М.О. Дармін

Суддя Т.А. Верхогляд