ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"18" липня 2023 р. Справа № 924/653/23

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Виноградової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Загроцької А.Ю., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Енерготехцентр", м. Дніпро

до державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція", м. Нетішин Хмельницької області

про стягнення 556325,41 грн

за участю представників:

позивача: не з`явився

відповідача: Козлюк М.М.

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

встановив: товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Енерготехцентр", м. Київ звернулось до суду з позовом до державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція", м. Нетішин Хмельницької області про стягнення 556325,41 грн, з яких 538505,05 грн заборгованості, 16868,53 грн інфляційних втрат, 951,83 грн процентів річних.

Ухвалою суду від 19.06.2023 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 05.07.2023.

Ухвалою суду від 05.07.2023 було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 18.07.2023.

В обґрунтування позову позивач вказує на невиконання відповідачем обов`язку з оплати товару, поставленого за договором поставки від 29.09.2022 №53-124-13-22-18442. Як на правову підставу позову посилається на положення ст. ст. 509, 525, 526, 530, 610-612, 712 ЦК України, ст. ст. 174, 193, 216-218, 230, 265 ГК України.

Відповідач у відзиві (від 29.06.2023) проти позовних вимог заперечив. При цьому підтвердив укладення між сторонами договору поставки від 29.09.2022 №53-124-13-22-18442 та здійснення позивачем поставки товару за договором на суму 590045,05 грн, яка підлягала оплаті до 21.11.2022 включно. Окрім сплачених до подання позову коштів в сумі 51540,00 грн, повідомив про сплату коштів в сумі 170000,00 грн та 41200,00 грн відповідно до платіжних доручень від 19.06.2023. Розрахунки інфляційних втрат та 0,3% річних вважає такими, що проведені без належного врахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі №918/631/19, постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19 та від 20.11.2020 у справі №910/13071/19.

Несвоєчасну оплату товару мотивував важким фінансовим становищем відповідача, в якому він опинився в умовах відсутності належного фінансування ВП ХАЕС через низький рівень розрахунків споживачів за відпущену електричну енергію та в умовах законодавчих змін, що відбулися в енергетичному ринку країни, які в подальшому призвели до зміни функціонування ринку електроенергії, зростання заборгованості перед відповідачем за відпущену на ринок електроенергію в розмірі понад 20,1 мільярд гривень станом на 09.06.2023 (об`єктивні та незалежні від відповідача обставини). Посилаючись на вищезазначені обставини, а також початок військової агресії і введення в Україні воєнного стану, належність відповідача до підприємств, що мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави, вжиття заходів, спрямованих на забезпечення безперебійної роботи підприємства, та використання на такі заходи майже усіх грошових надходжень від реалізації виробленої електроенергії, втрату значної частини виробничих потужностей та наявність збитків, вказує, що це унеможливлює своєчасні та у повному обсязі розрахунки відповідача перед позивачем за договором, а також сплату наведених у позові інфляційних втрат та відсотків річних. У разі ухвалення судом рішення у справі про повне або часткове задоволення позовних вимог просить надати відповідачу відстрочення виконання такого рішення суду тривалістю 2 місяці з моменту набрання ним законної сили.

У відповіді на відзив (від 03.07.2023) позивач не погодився з доводами відповідача. Зважаючи на здійснення відповідачем оплати, повідомив, що станом на 03.07.2023 заборгованість відповідача за договором становить 327305,05 грн та наявне порушення відповідачем строків оплати поставленого товару, з огляду на що останньому нараховано 951,83 грн 0,3% річних та 16868,53 грн втрат від інфляції, що відповідає умовам договору та ст. 625 ЦК України. Вважає посилання відповідача на форс-мажорні обставини як на підставу для невиконання зобов`язань з оплати поставленого товару за договором таким, що суперечить нормам матеріального права України. Зазначає, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і сторона повинна довести, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Також стверджує про відсутність підстав для відстрочення виконання судового рішення відсутні. Зокрема, зазначив, що скрутне фінансове становище відповідача, наявність у нього кредиторської заборгованості є результатом господарської діяльності відповідача як самостійного суб`єкта господарювання, а тому ці обставини не є безумовними самостійними та достатніми підставами для відстрочення виконання судового рішення. Належність відповідача до підприємств, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, не підтверджує наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його виконання неможливим, що є необхідним для відстрочення виконання рішення та підлягає доказуванню з урахуванням положень ст. ст. 73-80 ГПК України. Крім того, відповідачем не обґрунтовано доцільності відстрочення рішення суду саме на 2 місяці та не надано доказів на підтвердження наявності у нього реальної можливості в майбутньому (через 2 місяці з моменту набрання рішенням законної сили) виконати рішення у цій справі.

Позивач представника у засідання не направив. На адресу суду надіслав клопотання (від 10.07.2023), в якому зазначив про підтримання позовних вимог у повному обсязі та просив провести розгляд справи за відсутності представника на підставі наявних матеріалів.

Представник відповідача в засіданні підтримав позицію, викладену у відзиві на позов.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

29.09.2022 між державним підприємством "Національна атомна енергетична компанія "Енергоатом" (відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція") (Покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Енерготехцентр" (Постачальник) укладено договір поставки №53-124-13-22-18442 (далі - договір), відповідно до п. п. 1.1, 1.2 якого Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупцю в передбачені цим договором строки товар: за ДК021:20-9 - магістралі, трубопроводи, труби, обсадні труби, тюбінги та супутні вироби, а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити даний товар згідно з найменуванням, асортиментом, кількістю, кодом УКТ ЗЕД, ціною, які зазначаються в специфікації №1 (додаток №1 до договору) та є невід`ємною частиною договору.

Згідно з п. 1.3 договору місцем виконання цього Договору є місто Нетішин Хмельницької області.

Строк поставки Товару становить 15 календарних днів з дати укладення сторонами цього Договору (п. 3.1 договору).

Пунктом 3.2 договору передбачено, що поставка Товару згідно Специфікації здійснюється транспортом і за рахунок Постачальника на умовах DDP згідно з Інкотермс 2020 на склад Вантажоодержувача.

Постачальник за 3 дні до відвантаження направляє Покупцю письмове повідомлення про готовність Товару до відвантаження на вказану в договорі електронну пошту (п. 3.3 договору).

Відповідно до п. 3.5 договору датою поставки Товару є дата підписання видаткової накладної Вантажоодержувачем. Ризик випадкового пошкодження або випадкового знищення Товару переходить до Покупця з моменту поставки Товару.

Приймання Товару здійснюється на складі Вантажоодержувача у відповідності до супровідних документів (п. 3.7 договору).

За умовами п. 3.8 договору приймання Товару за якістю та кількістю здійснюється згідно з вимогами Стандарту державного підприємства "НАЕК "Енергоатом" СОУ НАЕК 038:2021 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії".

З товаром Постачальник надає наступну супровідну документацію: видаткову накладну, оформлену українською мовою (оригінал, в 3-х примірниках); документ про якість виробника на товар (п. 3.11 договору).

За умовами п. 3.12 договору при поставці товару допускається відхилення фактичних показників щодо загальних об`ємів від зазначених у специфікації в більшу або меншу сторону, пов`язане з особливостями пакування такого товару безпосередньо виробником, а також особливостями їх транспортування, при цьому максимальний розмір відхилення не може перевищувати 5% від встановленого специфікацією показника по кожній позиції і не може перевищувати ціну та загальну ціну договору.

У п. 4.1 договору сторони погодили ціну Товару по договору, що становить 494990,00 грн, крім того ПДВ 20% 98998,00 грн, всього ціна Договору: 593988,00 грн.

Як зазначено у п. 4.2 договору, ціна за одиницю Товару, кількість та загальна ціна Товару по Договору визначається специфікацією №1 (додаток 1 до договору).

До ціни Товару включена вартість упакування, маркування, тари, страхування, доставка до складу Вантажоодержувача, витрати, пов`язані з виготовленням, випробуванням, прийманням товару (п. 4.3 договору).

Згідно з п. 5.1 договору оплату за поставлений Товар Покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 30 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатний Товар згідно СОУ НАЕК 038:2021 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії".

Датою проведення розрахунку вважається дата списання коштів з розрахункового рахунку Покупця (п. 5.3 договору).

Пунктом 6.1 договору до обов`язків Покупця віднесено: приймати поставлений Товар у відповідності до умов Договору; своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість поставленого Товару; про дату оформлення ярлика на придатний товар письмово повідомити Постачальника не пізніше 5 робочих днів з дати оформлення ярлика

Натомість Постачальник має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за поставлений Товар; на дострокову поставку Товару за письмовим погодженням з Покупцем (п. 6.4 договору).

Згідно з п. 7.1 договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, зазначених в п. 2 ст. 14-1 Закону України "Про Торгово-промислові палати в Україні", які не існували під час укладання договору та виникли поза волею Сторін. Для виконання цього договору запровадження воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 №64 "Про введення воєнного стану в Україні" (із змінами), не вважається форс-мажорною обставиною.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується відповідним документом, виданим Торгово-промисловою палатою України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно із законодавством України, або іншою довідкою, процесуальним документом, виданим компетентним органом (п. 7.2 договору).

Сторона, що зазнала форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання зобов`язань за договором, письмово повідомляє іншу сторону про їх наявність протягом 5 днів з початку їх дії з наступним наданням протягом 10 днів відповідного підтверджуючого документу. Про закінчення форс-мажорних обставин сторона, яка зазнала їх впливу, письмово в 5-денний строк повідомляє другу сторону (п. 7.3 договору).

Відповідно до п. 8.1 договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену цим Договором та чинним законодавством України.

Зокрема, у випадку порушення строків оплати Товару Покупець на вимогу Постачальника, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, сплачує суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 0,3 % річних від простроченої суми. Пеня за порушення строку оплати товару не нараховується (п. 8.4 договору).

У п. 9.4 договору зазначено, що він пов`язаний з діяльністю відокремленого підрозділу "Хмельницька АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом", якому надано право здійснювати повноваження сторони від імені юридичної особи (ДП "НАЕК "Енергоатом"), в зв`язку з чим територіальна підсудність справ за участю ВП ХАЕС відповідно до вимог статті 29 ГПК України визначається за місцезнаходженням ВП ХАЕС.

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення печатками (за наявності печатки) і діє до 31.12.2022, а в частині оплати за поставлений товар та виконання гарантійних зобов`язань, що передбачені цим Договором, - до повного виконання сторонами узятих на себе зобов`язань (п. 11.1 договору).

У п. 11.2 договору зазначено, зокрема, що він укладений у період дії воєнного стану.

Відповідно до п. 11.4 договору закінчення строку дії Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії Договору.

Додатками до договору є специфікація №1 (додаток №1) та технічна специфікація (додаток №2) (п. п. 13.1, 13.2 договору).

У специфікації №1 сторони погодили, з-поміж іншого, найменування, кількість, ціну та вартість товару, а саме: труби на загальну суму 593988,00 грн з ПДВ; у технічній специфікації - найменування товару, нормативні документи, одиницю виміру та кількість.

Згідно з видатковою накладною від 10.10.2022 №2 позивачем на підставі договору №53-124-13-22-18442 від 29.09.2022 поставлено відповідачу товар: труби на загальну суму 590045,05 грн з ПДВ.

Позивачем на вищезазначену операцію складено податкову накладну від 10.10.2022 №2 та зареєстровано її в Єдиному реєстрі податкових накладних (квитанція №2).

Відповідачем листом від 04.11.2022 направлено позивачу повідомлення про те, що згідно з умовами договору продукція пройшла вхідний контроль та про направлення ярлика на придатну продукцію від 20.10.2022 №Я-5-080-24 (ярлик додано до листа).

Позивач звернувся до відповідача із претензією (від 21.12.2022), в якій з огляду на виконання ним умов укладеного між сторонами договору запропонував у місячний строк з дня отримання претензії сплатити суму заборгованості у розмірі 590195,39 грн, з яких 590045,05 грн заборгованості зі сплати за поставлений товар та 150,34 грн 0,3% річних (опис вкладення до листа, накладна відділення поштового зв`язку від 23.12.2022).

У відповідь відповідач повідомив, що затримка у здійсненні платежів обумовлена відсутністю належного фінансування ВП ХАЕС через низький рівень розрахунків споживачів та надзвичайно складну ситуацію в енергетичному секторі в умовах воєнного стану. Пояснив, що більша частина надходжень спрямовується для забезпечення безпеки та стабільної роботи ВП ХАЕС та оплати першочергових платежів; несвоєчасність оплати є наслідком дії об`єктивних та незалежних від ВП ХАЕС обставин. Запевнив, що докладає всіх зусиль для погашення заборгованості та просив надати можливість здійснити її погашення в добровільному порядку (лист від 03.01.2023).

07.03.2023 платіжними інструкціями №1926, №1947 та №2001 відповідачем на виконання договору сплачено позивачу 12950,00 грн, 36000,00 грн та 2590,00 грн відповідно (всього 51540,00 грн).

Також 19.06.2019 платіжними інструкціями №5095 та №5139 відповідачем на виконання договору сплачено позивачу 170000,00 грн та 41200,00 грн відповідно (всього 211200,00 грн).

У матеріали справи відповідачем надано: витяг з інформаційного звіту про роботу ДП "НАЕК "Енергоатом" за травень та 5 місяців 2023 року щодо простроченої заборгованості перед ДП "НАЕК "Енергоатом"; звіти про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) ВП "Хмельницька АЕС" за І квартал 2022 року, за півріччя 2022 року, за 9 місяців 2022 року, за 2022 рік.

Аналізуючи подані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд до уваги бере таке.

Частиною 2 п. 1 ст. 175 Господарського кодексу України передбачено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями статей 11 Цивільного кодексу України та 174 Господарського кодексу України унормовано, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Стаття 627 ЦК України закріплює свободу договору, тобто відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як убачається з матеріалів справи, 29.09.2022 між сторонами укладено договір поставки №53-124-13-22-18442, відповідно до п. п. 1.1, 1.2 якого позивач зобов`язався поставити і передати у власність відповідачу в передбачені цим договором строки товар: за ДК021:20-9 - магістралі, трубопроводи, труби, обсадні труби, тюбінги та супутні вироби, а відповідач зобов`язався прийняти і оплатити даний товар згідно з найменуванням, асортиментом, кількістю, кодом УКТ ЗЕД, ціною, які зазначаються в специфікації №1 (додаток №1 до договору) та є невід`ємною частиною договору.

У специфікації №1 до договору сторони визначили, зокрема найменування, кількість, загальну вартість товару: труби на загальну суму 593988,00 грн з ПДВ.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У підтвердження поставки товару за договором на загальну суму 590045,05 грн позивачем надано підписану сторонами видаткову накладну від 10.10.2022 №2, а також зареєстровану податкову накладну від 10.10.2022 №2.

Відповідачем отримання ним товару за вказаною вище видатковою накладною не заперечується.

Статтями 526 Цивільного кодексу України, 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч. 7 ст. 193 ГК України).

Частиною 1 ст. 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ст. 692 ЦК України).

Строк виконання відповідачем обов`язку з оплати отриманого товару визначений п. 5.1 договору.

Так, оплату за поставлений Товар Покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 30 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатний Товар згідно СОУ НАЕК 038:2021 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії".

Пунктом 6.1 договору до обов`язків покупця віднесено, зокрема: приймати поставлений товар у відповідності до умов договору; про дату оформлення ярлика на придатний товар письмово повідомити Постачальника не пізніше 5 робочих днів з дати оформлення ярлика.

Згідно з листом відповідача (від 04.11.2022) ярлик на придатну продукцію відповідачем оформлено 20.10.2022.

З огляду на наведене, а також беручи до уваги умови п. 5.1 договору, положення ч. 5 ст. 254 ЦК України, згідно з якою якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день, оплата отриманого товару мала бути здійснена відповідачем до 21.11.2022 включно.

Однак відповідач свої договірні зобов`язання щодо проведення розрахунків за отриманий товар у визначений договором строк не виконав, здійснивши часткову оплату товару 07.03.2023 на суму 51540,00 грн та 19.06.2023 на суму 211200,00 грн згідно з наявними у матеріалах справи платіжними інструкціями.

Виходячи з наведеного, вартість отриманого відповідачем товару, що залишилась несплаченою, станом на час розгляду справи становить 327305,05 грн, що не спростовується відповідачем.

Отже, за наведених обставин справи позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу підлягають задоволенню в частині стягнення 327305,05 гривні.

При цьому судом враховується, що часткове погашення заборгованості, а саме: в сумі 211200,00 грн відбулось 19.06.2023, тобто після звернення позивача до суду з цим позовом (15.06.2023).

З приводу наведеного судом враховується, що предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

При цьому відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи, зокрема, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи, у тому числі шляхом перерахування боргу після звернення кредитора з позовом за умови подання доказів такого врегулювання.

За таких обставин, подальше продовження процесу стає недоцільним.

Верховний Суд у постанові від 09.12.2020 у справі № Б-7732/2-25 звернув увагу на те, що "відсутність предмета спору" в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України означає припинення існування спірних правовідносин внаслідок певних обставин (оплати боргу, знищення предмета спору, скасування оспорюваного акту).

Отже, враховуючи те, що відповідачем після звернення позивача до суду з позовом до суду було сплачено частину заявленої до стягнення заборгованості - в сумі 211200,00 грн, предмет спору у справі у вказаній частині припинив існувати.

З огляду на наведене провадження у справі в частині стягнення 211200,00 грн заборгованості підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

При цьому звертається увага на те, що відповідно до ч. 3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Згідно зі ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Позивач з огляду на несвоєчасне виконання зобов`язання з оплати вартості товару просить стягнути з відповідача 951,83 грн 0,3% річних (за період з 22.11.2022 по 14.06.2023), 16868,53 грн інфляційних втрат (за період грудень 2022 року - травень 2023 року) згідно з поданими розрахунками.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У п. 8.4 договору сторони узгодили, що у випадку порушення строків оплати товару покупець на вимогу постачальника, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, сплачує суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 0,3 % річних від простроченої суми.

Суд, перевіривши розрахунки 0,3 % річних, зазначає, що останні проведено правомірно та у можливих межах нарахування. Відтак, беручи до уваги зазначене, позовні вимоги про стягнення 951,83 грн відсотків річних заявлені обґрунтовано.

Разом з тим, в ході перевірки заявлених до стягнення інфляційних втрат за допомогою ІПС «Законодавство» судом встановлено, що інфляційні втрати на суму заборгованості в розмірі 590045,05 грн за грудень 2022 року - лютий 2023 становлять 13076,22 грн, тоді як позивачем нараховано 13099,00 грн; на заборгованість в розмірі 538505,05 грн за квітень-травень 2023 року інфляційні нарахування на суму 3769,53 грн проведено позивачем у можливих межах.

Таким чином, враховуючи наведене та виходячи із визначених позивачем періодів нарахування, суд доходить висновку, що обгрунтованими є позовні вимоги в частині 16845,75 грн інфляційних втрат, які і підлягають стягненню. Відповідно, у позові в частині стягнення 22,78 грн інфляційних втрат належить відмовити.

При цьому з приводу тверджень відповідача про неврахування позивачем при проведенні розрахунків позицій, які викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19, Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19, від 20.11.2020 у справі №910/13071/19, суд зазначає, що хоча позивачем не здійснюються, зокрема щомісячні нарахування на заборгованість з урахуванням інфляційної складової за попередній місяць, однак розрахунки у відповідних частинах, які судом визнано обгрунтованими, проведено в межах можливих нарахувань.

Контррозрахунку заявлених до стягнення нарахувань у підтвердження своїх аргументів відповідачем не надано.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частин 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищезазначені обставини справи у їх сукупності, положення законодавства, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме: в частині стягнення 327305,05 грн заборгованості, 951,83 грн 0,3% річних, 16845,75 грн інфляційних втрат. У позові в частині стягнення 22,78 грн інфляційних втрат необхідно відмовити. Провадження у справі в частині стягнення 211200,00 грн заборгованості підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із частковим задоволенням позову покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (з урахуванням ч. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»).

Разом з тим відповідач просить у випадку ухвалення судом рішення про повне або часткове задоволення позовних вимог відстрочити виконання такого рішення суду тривалістю 2 місяці з моменту набрання ним законної сили.

З приводу наведеного судом враховується, що відповідно до ч. 1 ст. 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може, зокрема відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України підставою відстрочки та розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 4 ст. 331 ГПК України).

З аналізу вищенаведених приписів чинного законодавства вбачається, що підставами для задоволення заяви про відстрочку, розстрочку виконання рішення можуть бути обставини, якими його виконання ускладнюється чи видається неможливим. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо.

Суд враховує, що Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання у зв`язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 86 вказаного Кодексу.

Таким чином, відстрочити виконання судового рішення суд може лише у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його виконання неможливим. При цьому, відстрочення виконання рішення є правом, а не обов`язком суду, і такі виняткові обставини визначаються судом з огляду на матеріали справи, у тому числі подані стороною докази на обґрунтування такої заяви.

В обґрунтування неможливості виконання зобов`язань перед позивачем, відповідач посилається на зокрема, наявність значної заборгованості контрагентів перед відповідачем та його важкий фінансовий стан, належність відповідача до підприємств, що мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави, введення в Україні воєнного стану та окупації значної частини виробничих потужностей.

Суд зауважує, що відповідно до частини 1 статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Стаття 42 Господарського кодексу України передбачає, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Як вказано у частині 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Тобто юридична особа самостійно, на власний ризик здійснює свою господарську діяльність, в тому числі укладає господарські договори і відповідає за наслідки їх невиконання.

Відповідно до ст. 218 ГК України, ст. 617 ЦК України, практики Європейського суду з прав людини (справа "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002 (заява №59498/00), справа "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року (заява № 18357/91) та інші) відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не може бути підставою відмови від виконання грошових зобов`язань та не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.

Також суд звертає увагу на те, що для господарсько-правових відносин характерна юридична рівність сторін, а частиною 2 ст. 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Необхідність відстрочення виконання рішення суду повинно обґрунтовуватися належними та допустимими доказами, що подаються стороною.

Скрутне фінансове становище відповідача, наявність у нього кредиторської заборгованості в істотному розмірі є результатом господарської діяльності відповідача як самостійного суб`єкта господарювання, а тому вказані обставини не є безумовними самостійними та достатніми підставами для відстрочення виконання судового рішення.

Належність відповідача до підприємств, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, не підтверджує наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його виконання неможливим, що є необхідним для відстрочення виконання рішення та підлягає доказуванню з урахуванням положень ст. ст. 73-80 ГПК України.

Крім того, відповідачем не обґрунтовано доцільності відстрочення рішення суду саме на два місяці та не надано доказів на підтвердження наявності у нього реальної можливості в майбутньому виконати рішення у цій справі.

При цьому, надані відповідачем докази об`єктивно не відображають реальний фінансовий стан відповідача станом на час ухвалення судом рішення. Зокрема, відповідачем не було подано до суду доказів на підтвердження своєї неплатоспроможності (довідки з обслуговуючих банків про відсутність грошових коштів на рахунках, довідки про відсутність майна у власності тощо). Суд зауважує, що при вирішенні питання про надання відстрочки необхідно врахувати, що спір у цій справі виник саме з вини відповідача, у зв`язку з несвоєчасною сплатою відповідних платежів.

Також суд враховує, що договір, за яким у відповідача виникла заборгованість у цій справі, було укладено 29.09.2022, в якому визначено строки виконання зобов`язань сторонам (п. п. 3.1, 5.1 договору). Тобто відповідач, укладаючи вищевказаний договір на визначених у ньому умовах, погодився взяти на себе відповідні зобов`язання, незважаючи на існування тих обставин, на які він посилається, обгрунтовуючи відстрочення виконання рішення, - в країні діяв воєнний стан, відповідач уже перебував у скрутному фінансовому становищі та уже мали місце всі інші обставини, зазначені відповідачем у відзиві.

Крім того, у п. 7.1 договору сторони погодили, що для виконання цього договору запровадження воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 №64 "Про введення воєнного стану в Україні" (із змінами) не вважається форс-мажорною обставиною.

Також суд бере до уваги, що основна частина коштів, заявлених позивачем до стягнення у даній справі, є основним боргом і позивач розраховує на отримання цих коштів для здійснення своєї господарської діяльності, що, у свою чергу, впливає і на його фінансовий стан.

Судом враховується, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19.03.1997, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (рішення у справі "ІммобільяреСаффі" проти Італії", № 22774/93).

Враховуючи те, що існування заборгованості підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008), то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як "потерпілої сторони"; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Тобто у цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення. Водночас, оскільки пункт 1 статті 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції", у справі "Бурдов проти Росії", у справі "Ясюнієне проти Литви").

З огляду на вищевикладене, враховуючи заперечення позивача, наявність простроченої заборгованості відповідача з оплати товару за укладеним із позивачем договором, матеріальні інтереси обох сторін та беручи до уваги недоведення відповідачем належними, допустимими і достатніми доказами неможливості чи утруднення на даний час виконання рішення суду, відсутності коштів та винятковості випадку, з яким процесуальний закон пов`язує можливість надання відстрочення виконання судового рішення, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду у справі №924/653/23.

При цьому суд звертає увагу на те, що відповідач не позбавлений права на звернення до суду із заявою про відстрочення, розстрочення виконання рішення суду за наявності доказів існування підстав для відстрочення, розстрочення виконання рішення.

Судом враховується, що Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 74, 86, 129, 231, 233, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Енерготехцентр", м. Дніпро до державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція", м. Нетішин Хмельницької області про стягнення 556325,41 грн, з яких 538505,05 грн заборгованості, 16868,53 грн інфляційних втрат, 951,83 грн процентів річних, задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3 (код 24584661) в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" ДП "НАЕК" "Енергоатом", Хмельницька область, м. Нетішин, вул. Енергетиків, буд. 20 (код ВП 21313677) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Енерготехцентр", Дніпропетровська область, м. Дніпро, проспект Мануйлівський, буд. 11, прим. 32 (код 41623455) 327305,05 (триста двадцять сім тисяч триста п`ять гривень 05 коп.) заборгованості, 951,83 грн (дев`ятсот п`ятдесят одну гривню 83 коп.) 0,3% річних, 16845,75 грн (шістнадцять тисяч вісімсот сорок п`ять гривень 75 коп.) інфляційних втрат, 4141,23 грн (чотири тисячі сто сорок одну гривню 23 коп.) витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ.

У позові в частині стягнення 22,78 грн інфляційних втрат відмовити.

Провадження у справі в частині стягнення 211200,00 грн заборгованості закрити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України.

Повне рішення складено 21.07.2023.

Суддя В.В. Виноградова

1 - до справи,

2 - позивачу (49023, м. Дніпро, проспект Мануйлівський, 11, прим. 32; , ),

3, 4 - відповідачу (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3; 30100, Хмельницька область, м. Нетішин, вул. Енергетиків, 20; , ; ).