ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

27.07.2023 Справа № 917/1061/23

Суддя Кльопов І.Г. , розглянувши

заяву Управління Полтавської єпархії Української Православної Церкви, юридична адреса: вул. Раїси Кириченко,62-А, м.Полтава

про забезпечення позову у справі №917/1061/23

за позовною заявою Управління Полтавської єпархії Української Православної Церкви, юридична адреса: вул. Раїси Кириченко,62-А, м.Полтава, 36000, фактична адреса: вул.Героїв Сталінграду, 1-Б, м.Полтава, 36040, адреса для листування: вул.Великотирнівська,31, кв.120, м.Полтава, 36034, ел.адреса:

до Миргородської міської ради, вул. Незалежності,17, м.Миргород, Полтавська область, 37600, ел.адреса:

про визнання незаконним та скасування рішення

встановив:

Управління Полтавської єпархії Української Православної Церкви звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Миргородської міської ради, в якому просить суд:

1. Визнати незаконними (протиправними) та скасувати пункти 1-7 (з підпунктами) рішення тридцять другої сесії восьмого скликання Миргородської міської ради Полтавської області №95 від 24 травня 2023 року "Про заборону діяльності релігійних організацій Української православної церкви "Московського патріархату" та припинення їх права користування земельними ділянками Миргородської міської територіальної громади".

2. Визнати за Управлінням Полтавської єпархії Української Православної Церкви () право постійного користування земельною ділянкою площею 0,1577 га, кадастровий номер :50:046:0143) за адресою: вул.Єрківська,33, м.Миргород.

3. Визнати за Управлінням Полтавської єпархії Української Православної Церкви () право постійного користування земельною ділянкою площею 0,0304га, кадастровий номер :50:046:0078) за адресою: вул.Єрківська,31, м.Миргород.

4. Визнати за Управлінням Полтавської єпархії Української Православної Церкви () право постійного користування земельною ділянкою площею 0,5600га, кадастровий номер :50:010:0024) за адресою: вул.Українська,74 м.Миргород.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 03.07.2023 суд ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду і відкрити провадження у справі; справу розглядати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 25.07.2023.

25.07.2023 за вхід. №9155 від Управління Полтавської єпархії Української Православної Церкви надійшла заява про забезпечення позову.

В заяві про забезпечення позову позивач просить забезпечити наведений позов шляхом заборони вчиняти відповідачу або іншим особам будь-які дії щодо земельної ділянки площею 0,1577 га, кадастровий номер :50:046:0143 за адресою: вул.Єрківська,33, м.Миргород; земельної ділянки площею 0,0304га, кадастровий номер :50:046:0078 за адресою: вул.Єрківська,31, м.Миргород; земельної ділянки площею 0,5600га, кадастровий номер :50:010:0024 за адресою: вул.Українська,74 м.Миргород до набрання чинності судовим рішенням у справі.

В обґрунтування заяви заявник вказує наступне.

В оскаржуваному Управлінням Полтавської єпархії Української Православної Церкви рішенні Миргородської міської ради Полтавської області №95 від 24 травня 2023 року "Про заборону діяльності релігійних організацій Української православної церкви "Московського патріархату" зазначено, зарахувати спірні земельні ділянки до земель запасу Миргородської міської ради.

Проте, на земельних ділянках :50:046:0143 за адресою вул.Єрківська,33, м.Миргород та :50:046:0078 вул.Єрківська,31, м.Миргород зареєстровані об"єкти нерухомого майна, храмові комплекси, що належать на праві власності Управлінню Полтавської єпархії Української Православної Церкви, а на земельній ділянці :50:010:0024 за адресою: вул.Українська,74 м.Миргород Управлінням Полтавської єпархії Української Православної Церкви замовлено роботи з улаштування електропостачання для будівництва майбутнього храму, проект якого перебуває на стадії розробки та погодження.

Зарахування цих земельних ділянок до земель запасу Миргородської міської ради дасть можливість відповідачу передати їх у власність або постійне користування іншим підприємствам, установам, організаціям або громадянам, що потягне за собою спори щодо будівель, які знаходяться на спірних земельних ділянках, і унеможливить ефективний спосіб захисту прав та інтересів позивача, істотно ускладнить або унеможливить виконання рішення суду.

Розглянувши заяву Управління Полтавської єпархії Української Православної Церкви про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи до забезпечення позову можуть вживатися лише за умов, визначених статтею 136 ГПК України, а саме, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити : виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом частини 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України у вирішенні питання щодо забезпечення позову слід враховувати зокрема, за захистом якого порушеного чи оспорюваного права або інтересу звернувся позивач, не обмежуючись лише неможливістю виконання рішення суду та позовними вимогами.

В силу положень п.2 ч.1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України у якості одного з видів забезпечення позову господарським судом може бути застосовано заборона відповідачу вчиняти певні дії.

З точки зору законодавця, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (боржника) або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача або особи, яка звернулася з відповідними вимогами у справі.

Системний аналіз приписів частини 1 статті 136 і 137 Господарського процесуального кодексу України дає суду підстави для висновку про те, що під час вирішення питання про необхідність забезпечення позову чи відмови у застосуванні цього заходу, відповідні заяви слід розглядати із застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені у частинах 2, 5, 6, 7 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою забезпечення позову є вжиття судом відповідних заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій інших осіб з тим, щоб забезпечити позивачу реальний захист порушених прав.

Суд зазначає, що обрання належного, відповідного до предмету спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Із змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що предметом позову Управління Полтавської єпархії Української Православної Церкви є, зокрема, визнання незаконними (протиправними) та скасувати пункти 1-7 (з підпунктами) рішення тридцять другої сесії восьмого скликання Миргородської міської ради Полтавської області №95 від 24 травня 2023 року "Про заборону діяльності релігійних організацій Української православної церкви "Московського патріархату" та припинення їх права користування земельними ділянками Миргородської міської територіальної громади".

Спосіб забезпечення визначено як заборону відповідачу або іншим особам вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки площею 0,1577 га, кадастровий номер :50:046:0143 за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки площею 0,0304га, кадастровий номер :50:046:0078 за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки площею 0,5600га, кадастровий номер :50:010:0024 за адресою: АДРЕСА_2 до набрання чинності судовим рішенням у справі.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Підставою позовної заяви визначено той факт, що оскаржуване рішення є незаконним, оскільки ним міською радою прийнято зарахувати земельні ділянки до земель запасу Миргородської міської ради.

Так, судом має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому в немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем реальних дій, спрямованих на подальшу неможливість захисту порушеного права позивача (у даному випадку, наприклад реалізація майна чи вчинення підготовчих дій до його реалізації, укладення попередніх договорів, підготовка чи подання державному реєстратору документів для здійснення перереєстрації спірного об`єкта, поділ земельної ділянки, тощо).

Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову заявник вказує на те, що реалізація оскаржуваного рiшення чи передачу в користування спірних земельних ділянок iншим особам, у випадку встановлення судом обґрунтованості позовних вимог та їх задоволення, призведе до неможливостi чи утруднення ефективного реального захисту прав Компанії та їх поновлення.

За приписами процесуального закону особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою та подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем тих чи інших дій.

Відповідно до п.п.1, 3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (п.1 ст.77 ГПК України).

Згідно з ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Всупереч наведеним процесуальним нормам, у поданій заяві Управління Полтавської єпархії Української Православної Церкви обґрунтовує необхідність вжиття заходів забезпечення позову лише з посиланням на факт незаконності пунктів 1-7 рішення органу місцевого самоврядування. Однак це питання входить до предмета доказування під час розгляду справи. Тому, у разі задоволення поданої Управлінням Полтавської єпархії Української Православної Церкви заяви саме з підстави констатування наявності факту незаконності пунктів 1-7 рішення № 95 від 24.05.2023 матиме місце підтвердження судом обставини, яка повинна доказово підтверджуватися позивачем під час розгляду господарського спору про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, що суперечить приписам ч.11 ст.137 ГПК України.

При цьому суд констатує, що заявником документально не підтверджено наміру міської ради прийняти інше рішення з приводу спірних земельних ділянок

Вказуючи на необхідність заборони органу місцевого самоврядування або іншим особам будь-які дії щодо земельних ділянок, заявник не наводить жодного факту, який би свідчив про бажання міської ради подібним чином розпорядитись ними.

З огляду на це суд констатує, що заявником не доведено того, що невжиття заявленого заходу забезпечення позову призведе до неможливості ефективного захисту порушених чи оспорюваних його прав або інтересів, за захистом яких останній звернувся до суду.

Суд звертає увагу також на те, що до самої заяви про забезпечення позову заявником не було додано доказів, що на земельних ділянках :50:046:0143 за адресою АДРЕСА_1 та :50:046:0078 АДРЕСА_1 зареєстровані об"єкти нерухомого майна, храмові комплекси, що належать на праві власності Управлінню Полтавської єпархії Української Православної Церкви, а на земельній ділянці :50:010:0024 за адресою: АДРЕСА_2 єпархії Української Православної Церкви замовлено роботи з улаштування електропостачання для будівництва майбутнього храму, проект якого перебуває на стадії розробки та погодження.

З наведеного в сукупності, зважаючи що у поданій заявником заяві про забезпечення позову не наведено обґрунтованих мотивів та посилань на докази щодо вчинення дій по реалізації рішення органу місцевого самоврядування, та відсутність у матеріалах справи доказів, на підставі яких суд може дійти висновку щодо обґрунтованості, доцільності та необхідності забезпечення позову у визначений заявником спосіб, суд доходить висновку про відмову у задоволенні його заяви з даного приводу. Вказане не позбавляє заявника права на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову за наявності нових обставин та доказів на підтвердження їх існування.

Керуючись 2, 4, 5, 7 13, 14, 15, 136-140, 232-235, 255 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Полтавської єпархії Української Православної Церкви (вх. №9155) від 25.07.2023 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її прийняття шляхом подання апеляційної скарги через відповідний суд згідно з підп.17.5 п. 17 ч. 1 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу підписано 27.07.2023

Суддя Кльопов І.Г.