ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2023 р. Справа№ 911/349/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Владимиренко С.В.

Корсака В.А.

за участю:

секретаря судового засідання Звершховської І.А.,

від позивача: Білик М.П.;

від відповідача: Шимко А.П.

розглянувши апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю «Тартех»

на рішення Господарського суду Київської області від 12.04.2023 (повний текст складено 14.04.2023)

у справі № 911/349/23 (суддя Ейвазова А.Р.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальність «Комфорт-Вест»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тартех»

про стягнення 5 541 400,65 грн, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.

У лютому 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Комфорт-Вест» (далі - ТОВ «Комфорт-Вест») звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою, у якій просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тартех» (далі - ТОВ «Тартех») 5 541 400,65грн, що складається з: 3 905 711,84 грн основного боргу; 1411 297,63 грн втрат від інфляції, нарахованих за період з 04.03.2021 по 31.12.2022; 224 391,18 грн 3% річних, нарахованих за період з 04.03.2021 по 31.01.2023.

В обґрунтування заявлених вимог ТОВ «Комфорт-Вест» посилається на порушення ТОВ «Тартех» зобов`язань за договором купівлі-продажу №01122020 від 01.12.2020 в частині оплати поставленого позивачем товару у визначений договором строк.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Київської області від 12.04.2023 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Тартех» на користь ТОВ «Комфорт-Вест» 3 905 711,84 грн основного боргу, 1 409 961,97 грн втрат від інфляції, 224 391,17 грн 3 % річних, а також 83 100,97 грн в рахунок часткового відшкодування витрат по оплату позову судовим збором. В частині стягнення 1 335,66 грн втрат від інфляції, 0,01 грн 3% річних відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що під час розгляду справи відповідач не надав доказів оплати товару на суму 3 905 711,84 грн, хоча встановлений п. 4.3 договору строк його оплати закінчився. При цьому у даній справі не надано доказів узгодження сторонами іншого, аніж зазначений у відповідному пункті договору, строку оплати переданого товару. Оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання з оплати товару у встановлений договором строк, він є таким, що порушив взяті на себе зобов`язання. За вказаних обставин господарський суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 3 905 711,84 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Господарський суд першої інстанції перевірив наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних та дійшов висновку, що їх обрахунок здійснено невірно. За таких підстав вказані вимоги задоволено частково.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Київської області від 12.04.2023, ТОВ «Тартех» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ТОВ «Комфорт-Вест» до ТОВ «Тартех» про стягнення 3 905 711,84 грн основного боргу, 1 411 297,63 грн втрат від інфляції, 224 391,18 грн 3% річних відмовити повністю.

Скаржник вважає оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню з підстав нез`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності таких обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

На думку апелянта, суд не звернув увагу на умови п. 3.7 договору, згідно з яким повне виконання обов`язків сторонами вважається погодженим після підписання акта прийому-передачі товару уповноваженими особами сторін. Отже, саме з моменту підписання сторонами акта прийому-передачі товар вважається поставленим постачальником (позивачем) на адресу покупця (відповідача) та саме з цього моменту обраховується визначений п. 4.3 договору 90-денний строк оплати поставленого товару покупцем (відповідача) на користь постачальника (позивача).

Скаржник зазначає, що акт прийому-передачі товару між сторонами не підписувався та позивачем суду не надавався; надані позивачем видаткові накладні умовами договору поставки не передбачені, а тому не можуть бути належним підтвердженням факту поставки.

Заперечуючи проти акта звірки, апелянт відзначає, що такий даний документ не є належним доказом у даній справі, оскільки не містить згоди відповідача з фактом поставки товару позивачем та обов`язком відповідача здійснити оплату поставленого товару.

Посилаючись на наведене вище, відповідач вважає помилковим висновок суду про доведеність факту поставки товару позивачем на адресу відповідача та, відповідно, сплив строку оплати поставленого товару відповідачем на користь позивача, оскільки відсутня обов`язкова умова для підтвердження факту поставки - підписання сторонами акту прийому-передачі товару.

На думку відповідача, він не допустив прострочення оплати товару, оскільки його поставку не підтверджено визначеним умовами договору документом - актом прийому-передачі товару, а тому відсутні підстави для висновку про наявність заборгованості з його оплати, а також підстави для нарахування інфляційних втрат і 3% річних.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.05.2023 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Алданова С.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.05.2023 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи №911/349/23 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою ТОВ «Тартех» на рішення Господарського суду Київської області від 12.04.2023 до надходження матеріалів справи №911/349/23.

25.05.2023 матеріали справи №911/349/23 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.05.2023 апеляційну скаргу ТОВ «Тартех» на рішення Господарського суду Київської області від 12.04.2023 у справі №911/349/23 залишено без руху.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Тартех» на рішення Господарського суду Київської області від 12.04.2023 у справі № 911/349/23. Розгляд справи призначено на 24.07.2023.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.07.2023 справа №925/39/23 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Владимиренко С.В., Корсак В.А. (у зв`язку з відпусткою судді Алданової С.О.).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.07.2021 прийнято апеляційну скаргу ТОВ «Тартех» на рішення Господарського суду Київської області від 12.04.2023 у справі №911/349/23 до провадження у визначеному складі суду.

Позиції учасників справи.

ТОВ «Комфорт-Вест» надало відзив на апеляційну скаргу, у якому не погоджується з наведеними у ній доводами в повному обсязі та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

На думку позивача, апеляційна скарга не містить жодного заперечення скаржника (відповідача) щодо факту отримання товару та/або заперечень щодо кількості чи якості поставленого товару. Матеріали справи містять належні докази факту поставки товару за договором, а саме: видаткові накладні: №РН-0000226 від 01.12.2020; №РН-0000227 від 01.12.2020; №РН-0000228 від 01.12.2020; №РН-0000229 від 03.12.2020.

Позивач вважає, що наявні у матеріалах справи видаткові накладні є первинними документами в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів від 24.05.95 №88. Крім того, з правової природи такого документу як видаткова накладна вбачається, що зазначені документи фіксують факт отримання / передачі товару або послуг і по суті завершує купівлю-продаж між покупцем і продавцем.

Додатково позивач звертає увагу, що видаткові накладні оформлені належним чином та в т.ч. містять підпис та печатку відповідача, які є ідентичними зазначеним в Договорі і відповідач не оспорює підписання видаткових накладних. Наведене, на думку позивача, свідчить про те, що відповідач підтвердив факт отримання товару у обсязі, зазначеному у видаткових накладних.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині акта звірки взаємних розрахунків позивач зазначає, що відповідач, підписуючи Акти звірки, зокрема, від 31.12.2020 та від 25.07.2022 і здійснюючи оплату за платіжним дорученням №2144 від 30.04.2021, не тільки визнав відповідну заборгованість, а й фактичними діями (здійснення часткової оплати) її підтвердив.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

01.12.2020 ТОВ «Комфорт-Вест» (постачальник) та ТОВ «Тартех» (покупець) уклали договір купівлі-продажу №01122020 (далі - договір), за умовами п. 1.1 якого постачальник зобов`язується передати у власність покупцеві товарно-матеріальні цінності згідно з номенклатурою (далі - товар), а покупець - прийняти вказаний товар та сплатити грошову суму за товар у повному розмірі на умовах та в порядку, визначених договором.

Згідно з п. 1.2 договору постачальник зобов`язується передавати товар окремими партіями в кількості і асортименті, визначених у заявках-замовленнях покупця; загальна вартість договору визначається вартістю товару, отриманого протягом дії договору згідно видаткових накладних, що є невід`ємними частинами договору.

Ціна на товар, що передбачено п. 2.1 договору, є договірною та може змінюватись (визначатись та коригуватись постачальником в односторонньому порядку залежно від зміни цін на ринку, індексу інфляції, зміни курсу грошової одиниці України гривні стосовно курсів іноземних валют, збільшення розміру податків, зборів, інших обов`язкових платежів тощо). При цьому у п. 2.2 договору визначено, що в разі зміни цін та асортименту товару постачальник зобов`язаний повідомити про це покупця не пізніше ніж за 7 днів до фактичної дати поставки товару, а зміна постачальником цін на товар без попередження про це покупця відповідно до умов договору допускається лише за наявності форс-мажорних обставин.

Товар поставляється покупцю партіями в кількості та за ціною в межах наявного у продавця асортименту, протягом строку дії договору, відповідно до заявок на умовах EXW-франко-завод (означає, що постачальник виконав свої зобов`язання щодо поставки, коли він надав товар у розпорядження покупця в названому місці (наприклад, на фабриці або складі), і це назване місце може бути чи не бути приміщенням постачальника; постачальник не відповідає за навантаження товару на транспортний засіб, а також не справляє експортне митне оформлення, якщо є (п. 3.1 договору).

За умовами п. 3.5 договору право власності, а також перехід усіх комерційних ризиків (ризиків випадкової загибелі товару), пов`язаних з транспортуванням, зберіганням товару, відбувається в момент передачі товару.

Повне виконання обов`язків сторонами вважається погодженим після підписання акта прийму-передачі товару уповноваженими особами сторін. Після цього претензії по кількості та якості товару не приймаються (п. 3.7 договору).

Згідно з п. 4.1 договору покупець оплачує поставлені товари за цінами, вказаними у заявках та товаросупроводжувальній документації, на умовах договору в порядку і формі, які не суперечать чинному законодавству України.

Підставою для оплати є рахунок, виставлений постачальником (п. 4.2 договору).

Відповідно до п. 4.3 договору розрахунки за поставлений товар здійснюються протягом 90 календарних днів після фактичного отримання товару покупцем, або в інший строк за попередньою домовленістю між сторонами.

Датою здійснення платежу є дата зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника (п. 4.5 договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до 30.11.2021, а у разі якщо за тридцять календарних днів до закінчення строку дії договору жодна сторона не виявить бажання розірвати його, то його дія автоматично продовжується на один рік на тих же умовах (п. п. 7.1, 7.2 договору).

На виконання договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 4 105 711,84 грн, про що свідчать видаткові накладні:

- №РН-0000226 від 01.12.2020 на суму 2 340 000 грн;

- №РН-0000227 від 01.12.2020 на суму 348 550,85 грн;

- №РН-0000228 від 01.12.2020 на суму 12 006,59 грн;

- №РН-0000229 від 03.12.2020 на суму 1 405 154,40 грн.

Наведені вище видаткові накладні містять підпис представника відповідача та відтиск печатки, що підтверджують отримання товару.

За твердженням позивача, борг за поставлений згідно з цим договором та переданий за вказаними накладними товар становить 3 905 711,84 грн.

Наявність у відповідача боргу перед позивачем за поставлений товар у відповідному розмірі підтверджується актом звірки, підписаним сторонами, станом на 25.07.2022.

Звертаючись з позовом у цій справі, позивач просить стягнути з відповідача 3 905 711,84 грн заборгованості, а також 1411 297,63 грн втрат від інфляції (нарахованих за період з 04.03.2021 по 31.12.2022) та 224 391,18 грн 3% річних (нарахованих за період з 04.03.2021 по 31.01.2023).

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Згідно з нормами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. ст. 625, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 ЦК України).

Частиною 1 ст. 253 ЦК України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Суд встановив, що на виконання умов договору позивач поставив відповідачеві товар, передачу-приймання якого сторони оформили видатковими накладними. Переданий йому 01.12.2020 товар відповідач мав оплатити до 01.03.2021 включно, а переданий 03.12.2020 товар - до 03.03.2021 включно.

З огляду на доводи апеляційної скарги про те, що за умовами п. 3.7 договору повне виконання обов`язків сторонами вважається погодженим після підписання акта прийому-передачі, апеляційний господарський суд зазначає таке.

З узгоджених сторонами умов договору вбачається, що акт приймання-передачі товару - це спосіб засвідчення події, а саме погодження сторонами повного виконання ними своїх обов`язків.

Нормами чинного законодавства не передбачено чітко визначеного порядку та вимог до складення акта приймання-передачі товару. Водночас, незалежно від обраної постачальником та покупцем форми такого документа, цей акт має містити усі обов`язкові реквізити первинного документа визначені ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Колегія суддів вважає, що наявні у матеріалах справи видаткові накладні містять всі обов`язкові реквізити первинного документа, зокрема, щодо товару, кількості, вартості, хто прийняв (покупець), хто передав (постачальник), підписи, дата, місце операції.

Повноваження особи, що отримувала товар від імені покупця, підтверджені відповідними довіреностями від відповідача.

Таким чином, у даному випадку видаткові накладні за своєю суттю і є актами приймання-передачі товару, в той час як назва такого первинного документу не змінює його правової природи.

В цьому апеляційний суд враховує і позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 08.09.2021 у справі № 913/690/20.

Апеляційний суд вважає, що превалювання змісту над формою є важливим принципом справедливого судочинства, на необхідності дотримання якого наголошує Європейський суд з прав людини. У рішенні у справі «Бентем проти Нідерландів» від 23.10.1985 (заява №8848/80, п. 32) Європейський суд з прав вказує, що одним із елементів передбаченого п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий розгляд справи судом є змістовне, а не формальне тлумачення правової норми.

Колегія суддів також відзначає, що у п. п. 4.1-4.3 договору сторони погодили, що покупець оплачує поставлені товари на умовах договору в порядку і формі, які не суперечать чинному законодавству України; підставою для оплати є рахунок, виставлений постачальником; розрахунки за поставлений товар здійснюються протягом 90 календарних днів після фактичного отримання товару покупцем, або в інший строк за попередньою домовленістю між сторонами.

При цьому апеляційний суд окремо зауважує, що п. 3.7 договору не узгоджується з п. п. 3.5, 4.2 та 4.3.

Наведене свідчить про обов`язок покупця оплатити поставлений товар протягом 90 календарних днів після фактичного отримання товару (докази узгодження іншого строку у матеріали справи не надано). Тобто, за умовами договору строк на оплату товару починає свій відлік від дати його фактичного прийняття покупцем, а не від дати підписання акта прийму-передачі.

Отже, підписанням видаткових накладних сторони визнали факт передачі позивачем відповідачу товару, а отже строк виконання зобов`язання покупцем настав одночасно із самою подією (передачею товару, що підтверджується первинними документами), а не з підписанням документу, який цю подію засвідчує.

Наведеним спростовуються доводи відповідача про те, що зобов`язання щодо оплати товару не настало.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині наданого позивачем акта звірки взаємних розрахунків станом на 25.07.2022, згідно з яким у відповідача наявний борг перед позивачем за поставлений товар у відповідному розмірі, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з тим, акт звірки може вважатися доказом у справі на підтвердження певних обставин, зокрема на підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак за умови, що інформація, відображена в акті, підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у т. ч. здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність у акта звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акта звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Колегія суддів відзначає, що у цьому випадку суд надав оцінку усім наданим у матеріали справи доказам у їх сукупності, а не тільки акту звірки, та встановив наявність у відповідача заборгованості у заявленому до стягнення розмірі.

Відповідач не надав до матеріалів справи доказів оплати товару за договором на суму 3 905 711,84 грн, хоча строк його оплати, визначений п. 4.3, закінчився.

За таких підстав колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача 3 905 711,84 грн основного боргу.

Щодо вимог позову про стягнення з відповідача 1411297,63 грн втрат від інфляції за період березень 2021 року-грудень 2022 року та 224391,18 грн - 3% річних за період з 04.03.2021 по 31.01.2023, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором) в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №910/12604/18 від 01.10.2019 та у постанові Верховного Суду України у справі №3-12г10 від 08.11.2010).

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18).

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши наданий позивачем та здійснений місцевим господарським судом розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 1 409 961,97 грн інфляційних та 224 391,17 грн 3% річних.

Вимоги про стягнення 1 335,66 грн інфляційних втрат та 0,01 грн 3% річних задоволенню не підлягають.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається; підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тартех» на рішення Господарського суду Київської області від 12.04.2023 у справі №911/349/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 12.04.2023 у справі №911/349/23 залишити без змін.

3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.

4. Справу №911/349/23 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 25.07.2023.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді С.В. Владимиренко

В.А. Корсак