ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2023 Справа № 917/476/23

Господарський суд Полтавської області у складі судді Ківшик О.В., розглянувши справу

за позовною заявою Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "МОТОР-ГАРАНТ", вул. Вересаєва, 3, м. Запоріжжя, 69068

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Прем`єр Альянс", вул.Пушкіна, 47, м. Полтава, 36039

про стягнення 96 281,00 грн,

Секретар судового засідання Ісенко М.В.

Без виклику учасників справи,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень.

Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "МОТОР-ГАРАНТ" просить суд стягнути з Приватного підприємства "Страхова компанія "Прем`єр Альянс" 96 281,00 грн страхового відшкодування.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що у відповідності до статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України до нього, як до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором № добровільного страхування наземних транспортних засобів від 15.08.2022, в межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, перейшло право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

На підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивач надав наступні докази : копію Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 ; копія Договору добровільного страхування наземного транспорту № від 15.08.2022; Підтвердження валідності полісу №212069330 станом на 20.11.2022; копія схеми місця ДТП; копія Постанови Малиновського районного суду м. Одеси у справі №521/65/23 від 18.01.2023; копія Протоколу огляду транспортного засобу FORD KUGA, р.н. НОМЕР_2 від 21.11.2022; копія рахунку на оплату №106 від 23.11.2022; копія Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (вх.№2559 від 21.11.2022); копія Заяви ТОВ "МД "МЕДІСВІТ" про виплату страхового відшкодування (вх.2577 від 28.11.2022); копія Уставних документів ТОВ "МД "МЕДІСВІТ"; копія страхового акту №69/22-ТР від 19.12.2022; копія розпорядження №1266 від 19.12.2022; копія Платіжного доручення про сплату страхового відшкодування №4455 від 19.12.2022; копія Заяви (претензії) про виплату страхового відшкодування (вих. №210 від 13.02.2023).

Відповідач надав суду відзив вх. № 6080 від 15.05.2023, за мотивами якого визнає позовні вимоги щодо стягнення з нього 66 292,81 грн та заперечує проти стягнення з нього 29 988,19 грн. В обґрунтування заперечень проти позову в цій частині, зокрема, відповідач зазначає наступне :

- наданий позивачем Рахунок № 106 від 23.11.2022 року, на підставі якого здійснювалась виплата страхового відшкодування за умовами договору добровільного страхування, не вважається для ПрАТ "СК "Прем`єр Альянс" оціненою шкодою, оскільки :

- ціна позову позивачем визначалась без урахування фізичного зносу транспортного засобу та франшизи за умовами Полісу № 2120

- ПрАТ "СК "Прем`єр Альянс" не є стороною договору добровільного страхування;

- ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначає інший порядок визначення збитку за умовами поліса обов`язкового страхування, ніж це передбачено умовами договору добровільного страхування;

- визначений ТДВ "СК "Мотор - Гарант" розмір збитку за умовами договору добровільного страхування не узгоджується з положеннями Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, вимоги якої є обов`язковими саме для цілей визначення збитку за обов`язковим видом страхування.

На підтвердження доводів, викладених у відзиві на позов, відповідач надав суду : копію Полісу № 212069330; Розрахунок коефіцієнту фізичного зносу до справи № 0042873.11.22-1 з додатками.

24.05.2023 від відповідача до суду надійшла заява вх. № 6569, в якій останній зазначає, що підтримує доводи викладені у відзиві на позов та визнає позовні вимоги в розмірі 66 292,81 грн.

03.07.2023 від відповідача надійшла заява вх. № 8179 про розподіл судових витрат, згідно якої останній просить суд стягнути з позивача 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

10.07.2023 від позивача надійшли заперечення вх. № 8515 на заяву відповідача про розподіл судових витрат.

19.07.2023 від відповідача надійшли письмові пояснення вх. № 8928 по суті отриманих від позивача заперечень. В даних поясненнях відповідач надає суду уточнений розрахунок суми страхового відшкодування, яка ним визнається та повідомляє суд про сплату позивачу 66 545,46 грн страхового відшкодування, на підтвердження чого відповідач залучив копію платіжної інструкції № ЗНО0094313 від 29.05.2023. Також відповідач просить суд покласти на позивача судові витрати пропорційно до розміру незадоволених позовних вимог.

В обґрунтування того, що дані пояснення подані до суду лише 19.07.2023 відповідач зазначає, що заперечення від позивача на адресу останнього надійшли 18.07.2023 року. З огляду на викладене та з метою непозбавлення його процесуальних прав, повного та всебічного розгляду справи, відповідач просить суд прийняти до розгляду дані пояснення.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 Рішення у справі "Салов проти України" від 06.09.20051. В той же час, у рішенні у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Відповідно до ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

З метою забезпечення повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з метою забезпечення принципу рівності сторін та з урахуванням того, що заперечення були отримані відповідачем 18.07.2023 року, суд приймає письмові пояснення до розгляду.

На підставі вищевикладеного, суд був вимушений вийти за межі строку встановленого статтею 248 Господарського процесуального кодексу України.

2. Процесуальні питання, вирішені судом.

27.03.2023 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "МОТОР-ГАРАНТ" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Прем`єр Альянс" про стягнення 96 281,00 грн страхового відшкодування.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.03.2023 справу № 917/476/23 розподілено судді Ціленку В.А.

Суд ухвалою від 03.04.2023 прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання); встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов - 15 днів з дня вручення ухвали.

З огляду на звільнення судді Ціленка В.А. розпорядженням керівника апарату суду 09.05.2023 року № 36 на підставі п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи № 917/476/23.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.05.2023 справу № 917/476/23 розподілено судді Ківшик О.В.

Суд ухвалою від 15.05.2023 прийняв справу до розгляду.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГПК України дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

3. Обставини, встановлені судом під час розгляду справи.

20.11.2022 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу (FORD KUGA, р.н. НОМЕР_2 ) та автомобіля GЕЕЕУ JL, р.н. НОМЕР_3 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків, потерпілих немає.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу GЕЕЕУ JL, р.н. НОМЕР_3 застрахована у ПрАТ "СК " Прем`єр Альянс" на підставі полісу №212069330, який був чинним на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди - 20.11.2022.

Пошкоджений автомобіль FORD KUGA, р.н. НОМЕР_2 , власником якого є ТОВ "Медичні центри "МЕДІСВІТ", на момент ДТП був застрахований у ТДВ "СК "МОТОР- ГАРАНТ" згідно з Договором добровільного страхування наземного транспорту № від 15.08.2022 (копія наявна у матеріалах справи).

Вина водія ОСОБА_1 (водія транспортного засобу GЕЕЕУ JL, р.н. НОМЕР_3 ) у скоєнні ДТП була встановлена у судовому порядку, що підтверджується Постановою Малиновського районного суду м. Одеси у справі №521/65/23 від 18.01.2023.

Відповідно до Рахунку №106 від 23.11.2022 розмір страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб FORD KUGA р.н. НОМЕР_4 складає 96 281,00 грн.

19.12.2022 ТДВ "СК "МОТОР-ГАРАНТ" визнано подію, яка сталася 20.11.2022 страховим випадком, і на підставі Страхового акту №69/22-ТР від 19.12.2022, Розпорядження №1266 від 19.12.2022 здійснено виплату страхового відшкодування ТОВ "Медичні центри "МЕДІСВІТ" у розмірі 96 281,00 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією платіжного доручення №4455 від 19.12.2022.

13.02.2023 позивач звертався до відповідача з вимогою (вих. №210 від 13.02.2023) у двадцятиденний строк з дня отримання вимоги здійснити виплату відшкодування шкоди, завданої в наслідок ДТП у розмірі 96 281,00 грн.

Враховуючи відсутність реагування на вказану вимогу та вважаючи свої права порушеними, посилаючись на приписи ст. 1166, ст. 1172, ст. 1187, ст. 1192 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 96 281,00 грн.

4. Норми права, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення, та висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (ч.1 ст.16 Закону України "Про страхування").

Дана норма кореспондується зі ст. 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 3 ст. 20 ЗУ "Про страхування", страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 ЗУ "Про страхування" передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно статті 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Згідно з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. В таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора, а саме потерпілій (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди.

Таким чином, за суброгацією відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов`язанні (зміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов`язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав.

Отже, суброгація допускається тільки у договорах майнового страхування і правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК та стаття 27 Закону України "Про страхування".

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну Фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦКУ шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Матеріалами справи підтверджується, що Позивачем на виконання умов Договору добровільного страхування наземного транспорту № від 15.08.2022, було здійснено виплату потерпілій особі страхового відшкодування в розмірі 96 281,00 грн. Даний факт підтверджується наявною у матеріалах справи копією платіжного доручення №4455 від 19.12.2022 року.

Вина водія ОСОБА_1 (водія транспортного засобу GЕЕЕУ JL, р.н. НОМЕР_3 ) у скоєнні ДТП була встановлена у судовому порядку, що підтверджується Постановою Малиновського районного суду м. Одеси у справі №521/65/23 від 18.01.2023.

Відповідно до Постанови Малиновського районного суду м. Одеси у справі №521/65/23 від 18.01.2023, вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 правил дорожнього руху.

Таким чином, оскільки позивач виплатив застрахованій ним потерпілій особі страхові платежі за договором майнового страхування, що підтверджується матеріалами справи, до нього перейшло право вимоги щодо стягнення зі власника транспортного засобу, який завдав збитки, вказаного страхового відшкодування в межах сум, зазначених у відповідному страховому полісі.

При цьому, судом оцінюються як правоміріні посилання відповідача про те, що заявлене до стягнення з відповідача страхове відшкодування у розмірі 29 735,54 грн суперечать положенням Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають за наступного мотивування.

Статтею 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач залучив суб`єкта оціночної діяльності для оцінки коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу.

Відповідно до Розрахунку коефіцієнту фізичного зносу до справи № 0042873.11.22-1, коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу FORD KUGA р.н. НОМЕР_4 складає 0,3887 (копія наявна у матеріалах справи, а.с. 58-61).

Підставою для розрахунку коефіцієнту фізичного зносу є п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів - строк експлуатації транспортного засобу перевищує 7 років (7.16 років).

Відповідно до п. 8.1 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу розраховується за формулою: Сврз =Ср +См +Сс*(1-Ез) де:

Ез - коефіцієнт зносу;

Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн.;

См- вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.;

Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.

Як вбачається з наданого позивачем Рахунку № 106 від 23.11.2022 року :

- Ср (роботи) складають 12 505,00 грн.;

- См (матеріали) складають 13 315,00 грн.;

- Сс (вартість нових складників) складає 70 461,00 грн.

Відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів фізичний знос нараховується на запчастини, тобто на суму 70 461,00 грн.

При цьому, в суму 70 461,00 грн входить вартість кліпсів кріпильних 450,00 грн та розхідні матеріали 200,00 грн. За своєю суттю вказані елементи не є запчастинами та на них не нараховується фізичний знос. Вказане включається до складової "матеріали".

Враховуючи викладене, фізичний знос нараховується на запчастини, тобто на суму 69 811,00 грн і відповідно до п. 8.1 Методики розрахунок вартості відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу становить 69 145,46 грн.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до умов Поліса № 212069330, франшиза складає 2 600,00 грн.

Отже, розмір страхового відшкодування складає : 69 145,46 грн (відновлювальний ремонт з урахуванням фізичного зносу) - 2 600,00 грн (франшиза за умовами Поліса №212069330) = 66 545,46 грн.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Отже, обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування.

Відповідно до. ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Тобто, всі спори щодо можливих доплат різниці завданої майнової шкоди, в силу вимог ст. 1194 ЦК України, мають бути вирішені виключно між позивачем - ТДВ "СК "Мотор - Гарант" та безпосередньо винною особою (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07. 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-17бцс18).

Таким чином, суд приходить до висновку, що у ПрАТ "СК "Прем`єр Альянс", в силу положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", виник обов`язок щодо виплати страхового відшкодування в розмірі 66 545,46 грн. В частині стягнення з відповідача 29 735,54 грн страхового відшкодування позовні вимоги не обґрунтовані, суперечать приписам Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а тому задоволенню не підлягають.

При прийнятті даного рішення судом враховано правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду викладену в Постанові від 10.07.2018 року по справі № 922/1436/17, в Постанові від 17.04.2019 року по справі № 500/3802/16-ц.

Під час розгляду даної справи відповідачем сплачено 66 545,46 грн страхового відшкодування, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією платіжної інструкції, а тому в частині позовних вимог щодо стягнення 66 545,46 грн страхового відшкодування між сторонами відсутній предмет спору, що є підставою для закриття провадження у справі в цій частині вимог відповідно до п. 2 ст. 231 ГПК України.

Згідно із ч. 2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що в частині позовних вимог щодо стягнення 66 545,46 грн страхового відшкодування провадження у справі підлягає закриттю відповідно до п. 2 ст. 231 ГПК України, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 29 735,54 грн страхового відшкодування позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить із наступного.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що сума судового збору в частині страхового відшкодування (66 545,46 грн), по якій закрито провадження у справі на підставі п. 2 ст. 231 ГПК України, підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України після надходження від позивача відповідного клопотання.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у розмірі 828,30 грн покладається на позивача.

Відповідачем також заявлено до стягнення 10 000,00 грн витрат відповідача на правову допомогу.

На підтвердження отримання правової (правничої) допомоги відповідач надав копії : Договору про надання правничої допомоги № 04/2022-АБ від 14.02.2022, акт виконаних послуг від 03.07.2023, згідно якого вартість наданих послуг адвоката становить 10 000,00 грн та ордеру.

Щодо відшкодування витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI Про адвокатуру та адвокатську діяльність (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Аналогічна правова позиція викладена додатковій у постанові Великої Палати Верховного суду у справі № 910/12876/19 від 15 червня 2022 року.

Крім того, у даній постанові суд дійшов висновку, що поряд з вищевикладеним чинним процесуальним законодавством визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", пункти 79 і 112 відповідно).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід / Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В цілому нормами процесуального законодавства (ч. 4 ст. 126 та ч. 5 ст. 129 ГПК України) передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).

Отже, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивач у заяві вх. № 8515 від 10.07.2023 просить суд відмовити відповідачу у розподілі витрат на професійну правничу допомогу, обґрунтовуючи тим, що останні є необґрунтовані та безпідставно заявлені.

Суд не оцінює як правомірні доводи позивача, оскільки вказані вище твердження є неаргументованими, жодним доказом чи розрахунком не підтверджені.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, постановах від 22.11.2019 року у справі № 910/906/18, від 04.06.2020 року у справі № 906/598/19 та від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17.

Отже, матеріалами справи підтверджуються понесення Відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн.

З огляду на надані докази, суд дійшов висновку, що розмір заявлених витрат на правничу допомогу є підтверджений матеріалами справи, співрозмірним наданому об`єму адвокатських послуг. Враховуючи вищевикладене та приписи п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з позивача пропорційно до розміру позовних вимог у задоволенні яких судом відмовлено у сумі 3 089,00 грн.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 231-233, 237-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

1. В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 66 545,46,00 грн страхового відшкодування закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю предмету спору.

2. В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 29 735,54 грн страхового відшкодування відмовити.

3. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "МОТОР-ГАРАНТ" (вул. Вересаєва, 3, м. Запоріжжя, 69068, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Прем`єр Альянс" (вул. Пушкіна, 47, м. Полтава, 36039 ) 3 089,00 витрат на правову допомогу.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

4. Копію рішення направити учасникам (сторонам) справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Рішення підписане 24.07.2023 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

Суддя О.В.Ківшик