РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.07.2023Справа №910/7605/23

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство "ЕСКО"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Дієса"
про стягнення 1 788 283,05 грн.
Суддя Бойко Р.В.
секретар судового засідання Кучерява О.М.
Представники сторін:
від позивача:Климов А.Р.
від відповідача:Півак О.А.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У травні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство "ЕСКО" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" про стягнення 1 788 283,05 грн.

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство "ЕСКО" вказує, що ним на виконання своїх зобов`язань за Договором №161221-1 від 16.12.2021 було поставлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Дієса" згідно видаткових накладних №УТ-29857 від 02.12.2022 на суму 1 207 979,94 грн., №УТ-1875 від 18.01.2023 на суму 526 664,00 грн. товар загальною вартістю 1 734 643,94 грн., в той час як відповідачем було оплачено такий товар частково - у сумі 297 907,05 грн., у зв`язку з чим в останнього виник борг у розмірі 1 436 736,89 грн.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за Договором №161221-1 від 16.12.2021 з оплати товару, позивач стверджує про наявність правових підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" пені у розмірі 287 622,38 грн., інфляційних втрат у розмірі 46 666,44 грн. та 3% річних у розмірі 17 257,34 грн., нарахованих за період з 17.12.2022 по 10.05.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 відкрито провадження у справі №910/7605/23; вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження; визначено сторонам у справі строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив; підготовче засідання призначено на 15.06.2023.

07.06.2023 засобами поштового зв`язку від Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог з тих підстав, що оскільки позивачем не було передано повного комплекту документів на товар, то строк оплати такого товару не настав.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2023 відкладено підготовче засідання на 29.06.2023.

22.06.2023 засобами поштового зв`язку від Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство "ЕСКО" надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що під час поставки товару ним було передано відповідачу оригінали рахунків-фактури, товарно-транспортні накладні, видаткові накладні, гарантійні талони та інструкції з експлуатації українською мовою на кожну одиницю товару, в той час як сертифікат відповідності не оформлявся в силу постанови Кабінету Міністрів Країни від 03.05.2022 №550. При цьому, позивач звертає увагу суду, що відповідачем не заявлялось жодних претензій щодо укомплектованості товару належною документацією, не заперечувалось щодо реєстрації податкових накладних та було частково оплачено поставлений товар. Крім того, позивач вказує на те, що Договором №161221-1 від 16.12.2021 не передбачається будь-яке письмове оформлення факту передання покупцю передбачених п. 2.9 договору документів.

29.06.2023 засобами поштового зв`язку від Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач вказує, що оскільки ним здійснюється продаж товару роздрібному споживачу, то позивач повинен був передати товар разом із декларацією (сертифікатом) відповідності. Таким чином, відповідач вказує, що ненадання Товариством з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство "ЕСКО" передбачених п.п. 2.9.1, 2.9.2, 2.9.4 Договору №161221-1 від 16.12.2021 документів є відкладальною обставиною для оплати такого товару, а тому даний позов було подано передчасно.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.06.2023 долучено заперечення на відповідь на відзив до матеріалів справи №910/7605/23; закрито підготовче провадження у справі №910/7605/23; встановлено порядок дослідження доказів - в порядку їх розміщення в матеріалах справи; призначено розгляд справи по суті на 13.07.2023.

В судове засідання 13.07.2023 з`явились представники сторін, надали пояснення по суті спору, за змістом яких представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, а представник відповідача проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні.

Окрім того, представником відповідача в судовому засіданні 13.07.2023 було подано клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, яке обґрунтоване тим, що внаслідок повномасштабної військової агресії Російської Федерації проти України поставлений постачальниками товар був знищений у зв`язку з потраплянням снаряду в дах будівлі складу за адресою: Київська обл., Броварський р-н, с. Квітневе, вул. Гоголівська, 1А, та виникненням пожежі. Також відповідач вказує, що через повномасштабну військову агресію ним було втрачено контроль над магазинами, які розташовані на окупованій території, а також припинено роботу деяких магазинів у зв`язку з веденням активних бойових дій. Товариство з обмеженою відповідальністю "Дієса" стверджує, що у зв`язку з наведеним, а також через одночасне звернення всіх постачальників з вимогами оплатити поставлений товар, йому було завдано збитків на суму, що перевищує 890 мільйонів гривень, в той час як Товариство з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство "ЕСКО" не понесло значних втрат, оскільки міжбанківський курс іноземних валют по відношенню до національної валюти України не змінився, а готівковий було значно зменшено.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.07.2023 прийнято клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій до розгляду; відмовлено відповідачу у поновленні строку на подання доказів; долучені до клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій документи повернуто без розгляду.

В судовому засіданні 13.07.2023 судом завершено розгляд справи №910/7605/23 по суті, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У засіданнях здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

16.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство "ЕСКО" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дієса" (покупець) було укладено Договір №161221-1 (надалі - Договір), у відповідності до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупця товари народного споживання, а саме електропобутові товари (побутові холодильники, морозильники машини і прилади для механізації побутових робіт, побутові прилади для очищення, зволоження, кондиціонування повітря, електроосвітлювальну арматуру і електролампи, електронагрівальні прилади, провідникові вироби і т.д. і т.п.), телерадіотовари (електропрогравальну, звукозаписувальну апаратура, апаратуру для відеозапису та відтворення зображення і звуку, носії для запису звуку, платівки, телевізійні приймачі, частини, вузли, а також деталі до них і т. д. і т.п.), комп`ютерну техніку (комп`ютерна техніка та її комплектуючі, носії інформації, очищуючі засоби), а покупець зобов`язується прийняти цей товар та оплатити його на умовах, визначених цим договором.

Товар поставляється партіями. Номенклатура партії товару, його кількість і ціна встановлюються за погодженням сторін на підставі заявки покупця на поставку відповідної партії товару і вказуються в розрахункових документах (рахунках-фактури) та/або у відвантажувальних документах (видаткових накладних) на товар, які є специфікацією в розумінні ст. 266 Господарського кодексу України (п. 2.1 Договору).

Згідно п. 2.5 Договору поставка товару (партії товару) здійснюється постачальником на базі поставки DDP (доставка з оплатою мита) - рампа складу покупця (Україна, Київська область, Броварський район, с. Квітневе, вул. Гоголівська, 1А) Incoterms 2010, або за будь-якою іншою адресою, обумовленою сторонами при узгодженні заявки.

Датою поставки товару вважається дата підписання сторонами відвантажувальних документів (видаткових накладних, ТТН) на товар (п. 2.7 Договору).

Відповідно до п. 2.8 Договору право власності на товар від постачальника до покупця переходить у момент підписання відвантажувальних документів (видаткових накладних, ТТН) покупцем. До моменту підписання покупцем відвантажувальних документів на товар, всі ризики, пов`язані з пошкодженням або втратою товару, несе постачальник.

За умовами п. 2.9 Договору постачальник разом з товаром зобов`язується передати покупцеві наступні документи:

2.9.1 оригінал рахунку-фактури із зазначенням товару, кількості, ціни за одиницю та вартості всієї партії товару. Рахунок фактура, який виставляється постачальником, якщо дозволяють технічні можливості постачальника, повинен містити посилання на номер та дату укладання цього договору;

2.9.2 товарно-транспортну накладну або інший рівнозначний транспортний документ;

2.9.3 видаткову накладну (при розбіжностях у фактичній кількості прийнятого товару з кількістю товару, зазначеного в супровідній документації, невід`ємною частиною видаткової накладної є акт приймання товару, складений за формою, погодженою сторонами в Додатку №1 до Договору);

2.9.4 копію декларації відповідності та/або сертифіката відповідності вимогам технічних регламентів (по кожному найменуванню товару). При наступних поставках таких найменувань товару допускається надання додатків до товаросупровідних первинних документів, що містять відомості про реєстрацію декларації (реєстраційний номер, дата видачі, інформація про термін дії, орган видачі), паспорт якості, санітарно-гігієнічне свідоцтво, екологічні висновки, якщо такі документи потрібні до певного виду товару відповідно до законодавства України;

2.9.5 інформацію про продукцію (гарантійний талон від виробника на кожну одиницю товару; інструкцію з експлуатації українською мовою на кожну одиницю товару; документи, які підтверджують якість товару та інші документи, необхідні відповідно до чинного законодавства України).

Пунктом 3.5 Договору передбачено, що покупець оплачує кожну партію фактично прийнятого товару протягом 14 календарних днів з дати поставки відповідної партії товару, але в кожному разі не раніше дати отримання комплекту документів на товар (партію товару), зазначеного у п. 2.9 цього договору. Форма оплати - безготівковий розрахунок.

У пункті 7.24 Договору сторонами погоджено, що за прострочення оплати за поставлений товар покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який оплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше 20% від вартості поставленого товару.

Договір набуває чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2026 (п. 9.1 Договору).

Спір у справі виник у зв`язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем свого зобов`язання по оплаті поставленого згідно Договору товару, у зв`язку з чим у Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" наявний борг перед Товариством з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство "ЕСКО" у розмірі 1 436 736,89 грн. Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство "ЕСКО" стверджує про наявність правових підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" пені у розмірі 287 622,38 грн., інфляційних втрат у розмірі 46 666,44 грн. та 3% річних у розмірі 17 257,34 грн.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд прийшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст.ст. 165, 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 202, 662, 692, 712 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Також з аналізу умов Договору вбачається, що він є рамковим договором, тобто таким, що укладений з метою багаторазового застосування, який містить загальні умови поставки товару постачальником, та при цьому погодження істотних умов (найменування товару, кількість, вартість тощо) кожного окремого зобов`язання з поставки товару (партії товару) погоджується сторонами, зокрема, у заявках покупця, рахунках-фактури постачальника та накладних.

За приписами ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Із наявних в матеріалах справи видаткових накладних вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство "ЕСКО" протягом грудня 2022 року-січня 2023 року було поставлено, а Товариством з обмеженою відповідальністю "Дієса" прийнято товар загальною вартістю 1 734 643,94 грн., а саме:

- 02.12.2022 на суму 1 207 979,94 грн. згідно видаткової накладної №УТ-29857 від 02.12.2022;

- 18.01.2023 на суму 526 664,00 грн. згідно видаткової накладної №УТ-1875 від 18.01.2023.

Вказані видаткові накладні підписані представниками та скріплені печатками сторін.

Варто відзначити, що відповідач не заперечує факт поставки товару, а лише вказує про ненастання строку його оплати з огляду на ненадання позивачем передбачених п. 2.9 Договору документів на товар.

Таким чином, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується постачання Товариством з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство "ЕСКО" Товариству з обмеженою відповідальністю "Дієса" товару вартістю 1 734 643,94 грн.

Положеннями ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3.5 Договору передбачено, що покупець оплачує кожну партію фактично прийнятого товару протягом 14 календарних днів з дати поставки відповідної партії товару, але в кожному разі не раніше дати отримання комплекту документів на товар (партію товару), зазначеного у п. 2.9 цього договору. Форма оплати - безготівковий розрахунок.

Відповідач у своєму відзиві на позов заперечує проти заявлених вимог позивача, посилаючись на відсутність доказів передачі позивачем відповідачу документів, передбачених п. 2.9 Договору, та вказує про передчасність даного позову, у зв`язку із відсутністю підстав для твердження про те, що строк виконання зобов`язання з оплати товару сплив.

Суд не погоджується із наведеними доводами Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" з огляду на наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство "ЕСКО" стверджує, що ним було передано відповідачу оригінали рахунків-фактури, товарно-транспортні накладні, видаткові накладні, гарантійні талони та інструкції з експлуатації українською мовою на кожну одиницю товару.

Обумовлений договором товар був прийнятий Товариством з обмеженою відповідальністю "Дієса" без жодних зауважень, що, не заперечувалось самим відповідачем. При цьому, умовами Договору не вимагається будь-яке письмове оформлення факту передання покупцю документів за переліком, визначеним п. 2.9. Договору. Доказом відсутності будь-яких претензій та зауважень з боку відповідача щодо комплектності товару та документів, що мають бути надані разом з товаром, є саме підписані відповідачем без зауважень видаткові накладні. Доказів існування спору між сторонами з приводу якості та кількості переданого товару у справі немає.

Суд критично ставиться до можливості існування ситуації, коли Товариством з обмеженою відповідальністю "Дієса" було прийнято у власність та володіння товар, який він не може реалізовувати у мережі своїх магазинів з огляду на відсутність документів на нього, проте майже 4 місяці (до звернення позивача із позовом до суду) жодного разу не звертався до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство "ЕСКО" з вимогою надати документи на такий товар. Однак відповідачем доказів такого звернення до позивача суду не надано, у зв`язку з чим наявні підстави для висновку про виникнення у відповідача таких доводів після звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" до суду із даним позовом.

Зокрема, відповідачем не надано доказів надання відповіді із зазначеними доводами на вимогу Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство "ЕСКО" про виконання грошового зобов`язання, яка була отримана Товариством з обмеженою відповідальністю "Дієса" 19.04.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №855.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зважаючи на відсутність у Договорі умов, які б передбачали письмове оформлення передачі документів на товар, за наявності підтвердженого доказами у справі факту отримання відповідачем товару за Договором вартістю 1 734 643,94 грн., враховуючи, що відповідачем було частково оплачено поставлений йому товар та не висловлювалось жодних зауважень з приводу некомплектності переданих на нього документів до звернення позивача із даним позовом до суду, у суду наявні підстави для висновку, що доводи Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство "ЕСКО" з приводу передання Товариству з обмеженою відповідальністю "Дієса" відповідних документів (крім декларації відповідності та/або сертифіката відповідності) на товар є більш вірогідними, ніж заперечення відповідача з даного приводу.

Щодо передбаченого пунктом 2.9 Договору обов`язку позивача передати відповідачу разом із товаром декларацію відповідності та/або сертифікат відповідності на нього, то суд відзначає, що спірний договір був укладений до початку повномасштабної військової агресії Російської Федерації проти України та на момент його укладення митними органами здійснювався державний контроль нехарчової продукції (ч. 1 ст. 12 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції").

Однак, у зв`язку з початком повномасштабної військової агресії пунктом 6-1 Розділу IX "Прикінцеві положення" Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" було установлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного, надзвичайного стану в Україні, Кабінет Міністрів України може встановлювати особливості здійснення митними органами державного контролю нехарчової продукції.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.2022 №550 "Про припинення здійснення державного контролю нехарчової продукції в умовах воєнного стану" було тимчасово, до припинення або скасування воєнного стану в Україні, припинено здійснення митними органами державного контролю нехарчової продукції.

Як вбачається із видаткових накладних №УТ-29857 від 02.12.2022 та №УТ-1875 від 18.01.2023, Товариством з обмеженою відповідальністю "Дієса" здійснювалось постачання портативних зарядних пристроїв, країною виробника яких є Китайська Народна Республіка.

Таким чином, при імпорті даних товарів на територію України митні органи не здійснювали контроль даної продукції та відповідно не вимагали декларацію відповідності та/або сертифікат відповідності на нього.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що ненадання Товариством з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство "ЕСКО" декларації відповідності та/або сертифікату відповідності на портативні зарядні пристрої разом із товарами при їх постачанні не є відкладальною обставиною для Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" щодо виконання останнім свого обов`язку із оплати прийнятого у власність більш як півроку тому товару.

Відтак, суд дійшов висновку, що у відповідності до п. 3.5 Договору Товариство з обмеженою відповідальністю "Дієса" повинне було оплати поставлений за видатковою накладною №УТ-29857 від 02.12.2022 товар до 16.12.2022 включно та за видатковою накладною №УТ-1875 від 18.01.2023 - до 01.02.2023 включно.

На виконання своїх зобов`язань за Договором Товариством з обмеженою відповідальністю "Дієса" було перераховано Товариству з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство "ЕСКО" кошти у розмірі 100 000,00 грн. в якості оплати товару за видатковою накладною №УТ-1875 від 18.01.2023, що підтверджується платіжною інструкцією №003774146 від 21.02.2023.

Крім того, на підставі листа Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство "ЕСКО" вих. №03/27/6 від 27.03.2023 передплату по замовленню №УТ-44525 від 23.11.2022 в сумі 197 907,05 грн. було зараховано в рахунок оплати товару за видатковою накладною №УТ-1875 від 18.01.2023.

Отже, загалом Товариством з обмеженою відповідальністю "Дієса" було оплачено спірний товар кошти у сумі 297 907,05 грн.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Доказів сплати Товариством з обмеженою відповідальністю "Дієса" Товариству з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство "ЕСКО" коштів у розмірі 1 436 736,89 грн. (1 734 643,94 грн. загальної вартості товару - 297 907,05 грн. часткової оплати) станом на дату розгляду даної справи відповідачем суду не надано.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено обов`язок сторін довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на приписи ст.ст. 13, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд приходить до висновку, що відповідачем було прострочено виконання своїх грошових зобов`язань з оплати поставленого позивачем згідно Договору товару та станом на дату розгляду даної справи у Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" наявний перед Товариством з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство "ЕСКО" борг у розмірі 1 436 736,89 грн., у зв`язку з чим позовна вимога про стягнення суми основного боргу підлягає задоволенню.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за Договором №161221-1 від 16.12.2021 з оплати товару, позивач стверджує про наявність правових підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" пені у розмірі 287 622,38 грн., інфляційних втрат у розмірі 46 666,44 грн. та 3% річних у розмірі 17 257,34 грн., нарахованих за період з 17.12.2022 по 10.05.2023.

Судом встановлено, що відповідач обов`язку по сплаті коштів у визначений Договором строк не виконав, допустивши прострочення виконання зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дієса" не навело обставин, з якими законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання.

Щодо посилань відповідача на свою важку економічну ситуацію, спричинену активними військовими діями та знищенням належного йому товару в багатьох містах України, то суд відзначає, що воєнний стан та військова агресія Російської Федерації проти України в рівній мірі має негативний влив на діяльність сторін, в той час як відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Принципи підприємницької діяльності визначено ст. 44 Господарського кодексу України, а саме: підприємництво здійснюється на основі: вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності; самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону; вільного найму підприємцем працівників; комерційного розрахунку та власного комерційного ризику; вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом; самостійного здійснення підприємцем зовнішньоекономічної діяльності, використання підприємцем належної йому частки валютної виручки на свій розсуд.

Таким чином, у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така діяльність здійснюється нею на власний ризик. Юридична особа самостійно розраховує ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймає рішення про вчинення чи утримання від таких дій. Настання несприятливих наслідків в господарській діяльності юридичної особи є її власним комерційним ризиком, на основі якого і здійснюється підприємництво.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Тотожні приписи містяться в ст. 617 Цивільного кодексу України.

Окрім того, суд враховує, що спірний товар було поставлено Товариством з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство "ЕСКО" Товариству з обмеженою відповідальністю "Дієса" наприкінці 2022 року - на початку 2023 року, тобто майже через 10 місяців після початку повномасштабної військової агресії проти України та відповідно відповідач станом на дату купівлі спірного товару був обізнаний із завданням йому збитків у значному розмірі та наявністю труднощів у своїй фінансовій ситуації.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

У пункті 7.24 Договору сторонами погоджено, що за прострочення оплати за поставлений товар покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який оплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше 20% від вартості поставленого товару.

З аналізу даної умови Договору вбачається, що сторонами було визначено розмір пені (подвійна облікова ставка НБУ, що діяла в період порушення зобов`язання, але не більше 20% від вартості поставленого товару), порядок нарахування пені (від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення платежу), однак не визначено строк нарахування пені.

Судом, враховано положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, якими обмежено нарахування пені піврічним строком, однак відповідно до п. 7 Прикінцевих положень Господарського кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Так, постановою Кабінетом Міністрів України №211 від 11.03.2020 по всій території України було введено карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), наразі строки дії карантину були продовженими до 30.06.2023 (згідно постанови Кабінетом Міністрів №383 від 25.04.2023).

Таким чином, строки нарахування пені, які встановлені у ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, були продовженими до закінчення дії карантину.

Здійснивши перерахунок заявленої до стягнення пені у інформаційно-пошуковій системі "Ліга:Закон" з врахуванням визначеного позивачем періоду їх нарахування, суд приходить до висновку, що правомірним є нарахування Товариству з обмеженою відповідальністю "Дієса" пені у розмірі 287 622,38 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат у інформаційно-пошуковій системі "Ліга:Закон" та враховуючи імперативність приписів ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку суду розглядати спір не інакше як в межах заявлених вимог в частині вимоги про стягнення інфляційних втрат, суд приходить до висновку, що правомірним є стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" інфляційних втрат у розмірі 46 666,44 грн. та 3% річних у розмірі 17 257,34 грн.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій.

Відповідно до частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (частина перша статті 233 Господарського кодексу України).

На підставі частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, частини 1 статті 233 Господарського кодексу України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені) до її розумного розміру (аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 15.02.2023 у справі №910/437/22, від 13.07.2022 у справі №925/577/21, від 28.06.2022 у справі №902/653/21).

Аналіз приписів статей 551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського кодексу України свідчить, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання (постанова Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 914/1517/18).

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (пункт 88 постанови Верховного Суду від 02.03.2023 у справі №905/1409/21).

Частиною 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Загальновідомі факти не потребують доказування тоді, коли вони визнані такими судом. Загальновідомість того чи іншого факту може мати різні межі. Він може бути відомий у межах країни, окремої області, населеного пункту. Це об`єктивні межі загальновідомості певного юридичного факту. Але крім об`єктивних меж загальновідомість певного юридичного факту має і суб`єктивні межі: даний факт повинен бути відомий не тільки певним особам (наприклад, мешканцям населеного пункту), але й всьому складу суду, який розглядає справу (постанови Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №922/3946/16 та від 26.10.2021 у справі №922/3990/19).

Як суду, так і мешканцям України, відомо, що наприкінці лютого 2022 року внаслідок повномасштабної військової агресії Російської Федерації проти України почалась окупація багатьох міст України, внаслідок якої стали поширеними випадки мародерства та пограбувань на цих територіях, особливо об`єктів торгівлі, а також знищення відповідних магазинів внаслідок артилерійських та ракетних обстрілів.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дієса" здійснює продаж товарів в мережі магазинів "Eldorado".

Загальновідомими є обставини, що один із магазинів "Eldorado" розміщувався у ТРЦ Retroville, який 20 березня 2022 року російським ракетним обстрілом був частково зруйнований. Зважаючи на те, що мережа магазинів "Eldorado" є досить поширеною та мала свої відділення у кожному місті обласного значення та у багатьох містах районного значення, є очевидними обставинами знищення та пограбування таких магазинів на окупованих територіях та на територіях, на яких ведуться активні бойові дії.

Зокрема, в мережі Інтернет є багато публікацій з приводу пограбувань та знищення складів мережі "Eldorado" на сході України.

Суд не виключає, що позивач також може нести негативні наслідки через повномасштабну військову агресію Російської Федерації, однак в матеріалах справи не міститься доказів, а суду не відомі загальновідомі обставини, які б свідчили про аналогічний чи більший негативний вплив військової агресії на діяльність позивача, ніж на діяльність відповідача.

При цьому, права та інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство "ЕСКО" компенсуються за рахунок інфляційних втрат та 3% річних, в той час як матеріали справи не містять доказів завдання позивачу збитків.

Таким чином, з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів сторін, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення неустойки (пені), яка підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство "ЕСКО" до 50% (зменшує на 50%).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, позиція суду ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у їх заявах по суті спору не спростовують висновків суду.

Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство "ЕСКО" підлягають задоволенню частково, а з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" підлягає стягненню сума боргу у розмірі 1 436 736,89 грн., пеня у розмірі 143 811,19 грн., інфляційні втрати у розмірі 46 666,44 грн. та 3% річних у розмірі 17 257,34 грн.

В іншій частині в задоволенні позову необхідно відмовити з викладених підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, судовий збір покладається на відповідача з огляду те, що спір у даній справі виник у зв`язку з неправильними діями останнього, а часткове задоволення позовних вимог обумовлене реалізацією судом свого права на зменшення неустойки.

На підставі викладеного та керуючись статтями 13, 74, 76-79, 126, 129, 232, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство "ЕСКО" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 45; ідентифікаційний код 36483471) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство "ЕСКО" (01015, м. Київ, вул. Старонаводницька, буд. 4, кв. 55; ідентифікаційний код 22579667) суму боргу у розмірі 1 436 736 (один мільйон чотириста тридцять шість тисяч сімсот тридцять шість) грн. 89 коп., пеню у розмірі 143 811 (сто сорок три тисячі вісімсот одинадцять) грн. 19 коп., 3% річних у розмірі 17 257 (сімнадцять тисяч двісті п`ятдесят сім) грн. 34 коп., інфляційні втрати у розмірі 46 666 (сорок шість тисяч шістсот шістдесят шість) грн. 44 коп. та судовий збір у розмірі 26 824 (двадцять шість тисяч вісімсот двадцять чотири) грн. 25 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У відповідності до положень ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено 25.07.2023.

Суддя Р.В. Бойко