ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2023 р. Справа№ 920/131/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Барсук М.А.

Пономаренка Є.Ю.

за участю секретаря судового засіадння Зорі В.С.

за участю представників сторін зігдно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державної екологічної інспекції у Сумській області на рішення Господарського суду Сумської області від 12.04.2023 (повний текст складено 17.04.2023)

у справі № 920/131/23 (суддя Є.А. Жерьобкіна)

за позовом Керівника Роменської окружної прокуратури в інтересах держави в особі:

1) Державної екологічної інспекції у Сумській області

2) Роменської міської ради Сумської області

до Комунального підприємства Міськводоканал Роменської міської ради

про стягнення 60783 грн 71 коп.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

09.02.2023 прокурор в інтересах держави в особі позивачів звернувся до Господарського суду Сумської області з позовом про стягнення з відповідача збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, внаслідок використання водних ресурсів без дозволу на спеціальне водокористування, в сумі 60783 грн 71 коп., зарахувавши кошти до спеціального фонду Державного бюджету України в сумі 18235 грн 11 коп. (30%) шкоди та до спеціального фонду місцевих бюджетів територіальної громади міста Ромни та Сумської обласної ради в сумі 42548 грн 60 коп. (70%) шкоди, а також стягнення витрат зі сплати судового збору на користь Сумської обласної прокуратури.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Сумської області від 12.04.2023 у справі № 920/131/23 позов задоволено частково; стягнуто з Комунального підприємства Міськводоканал Роменської міської ради на користь держави в особі Державної екологічної інспекції у Сумській області 18235 грн 11 коп. збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, внаслідок використання водних ресурсів без дозволу на спеціальне водокористування, зарахувавши кошти на рахунок IBAN UA0018546, код платежу бюджету 240621 (грошові стягнення за шкоду заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності), ідентифікаційний код 37970404, отримувач: ГУК Сумської області /Роменська МТГ, банк: Казначейство України, з перерахуванням коштів до спеціального фонду державного бюджету України 5470 грн. 53 коп. (30%) шкоди та до спеціального фонду місцевих бюджетів територіальної громади міста Ромни та Сумської обласної ради 12764 грн 58 коп. (70%); стягнуто з Комунального підприємства Міськводоканал Роменської міської ради на користь Сумської обласної прокуратури 2684 грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору; у позові в частині стягнення з Комунального підприємства Міськводоканал Роменської міської ради 42548 грн 60 коп. збитків відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення збитків в розмірі 18235 грн 11 коп, суд першої інстанції виходив з встановленої ним наявності всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, яка полягала у самовільному використанням відповідачем водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води) в період з 01.07.2021 по 30.09.2021; причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою відповідача, адже шкода виступає об`єктивним наслідком поведінки відповідача через недотримання вимог природоохоронного законодавства; самої шкоди. Судом відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача збитків в сумі 42548 грн 60 коп., у зв`язку з необґрунтованістю розміру шкоди в цій частині.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із вказаним рішенням Державна екологічна інспекція у Сумській області звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 12.04.2023 у справі № 920/131/23 в частині відмови у стягненні 42548,60 грн. та просить задовольнити вимоги у повному обсязі на суму 60783, 71 грн.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в ухвалі місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що норми Водного кодексу України та Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14.08.2009 за № 767/16783, є спеціальними нормами з питань правового регулювання визначення розміру заподіяних збитків водним ресурсам та мають переважне право для застосування до правовідносин у яких виник спір, отже висновки суду першої інстанції про застосування понижувального коефіцієнту до ставок рентної плати в розмірі 0,3 є хибними.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких сторона просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги Державної екологічної інспекції у Сумській області, а оскаржуване рішення - залишити без змін.

Узагальнені доводи відповідача зводились до того, що оскаржуване рішення прийнято на підставі вірної оцінки наявних у справі доказів з вірним застосуванням норм матеріального і процесуального права, оскільки Підприємство є житлово-комунальним в розумінні ст. 14 Податкового кодексу України та Закону України Про житлово-комунальні послуги, тому розмір, аналогічний ставці рентної плати за спеціальне використання води житлово-комунального підприємства, повинен розраховуватись з урахуванням наступних коефіцієнтів: 70,1 грн за 100 куб. м. х 0,3 (в розрахунку для житлово-комунальних підприємств повинен застосовуватись коефіцієнт 0,3).

Від в.о Керівника Роменської окружної прокуратури надійшли письмові пояснення, в яких сторона просила задовольнити апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Сумській області, а оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у стягненні 42548,60 грн.

Узагальнені доводи прокурора зводились до того, що Методикою визначено чіткий порядок здійснення розрахунку розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозволу на спеціальне водокористування, згідно з встановленою формулою, в якій, відповідно до її змісту, складова «Тар» - це не розмір ставки рентної плати, встановленої статтею 255 Податкового кодексу України, а певна грошова сума, аналогічна розміру такої ставки, чинної на дату виявлення порушення.

Таким чином, вважав прокурор, пункт 255.7 статті 255 Податкового кодексу України застосовується лише при обчисленні рентної плати за спеціальне використання води, тобто при сплаті відповідачем, як суб`єктом господарювання, податків та не підлягає застосуванню у спірних правовідносинах.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Кропивна Л.В., Барсук М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної екологічної інспекції у Сумській області на рішення Господарського суду Сумської області від 12.04.2023 у справі № 920/131/23 та призначено апеляційний розгляд справи № 920/131/23 в судовому засіданні на 05.07.2023 о 12 год. 00 хв.

Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій у даній справі

З 28.09.2021 по 08.10.2021 державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Сумської області (Шерстюк М.М., Динник О.М., Литвин В.М.) в присутності директора КП Міськводоканал Роменської міської ради Магденко Ю.А., на підставі наказу на перевірку №556-П від 24.09.2021 та направлення на перевірку № 518/04 від 24.09.2021, проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо додержання відповідачем вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, за результатами якого складений акт № 462/04 від 08.10.2021.

Під час державного нагляду (контролю) виявлено порушення ст. ст. 44, 48 Водного кодексу України та п. 70 Додатку Закону України Про перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності, зокрема, встановлено факти самовільного водокористування у період з 01.07.2021 по 30.09.2021 включно, а саме: забору підземних вод без дозволу на спеціальне водокористування.

З метою усунення виявлених порушень природоохоронного законодавства, державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Сумської області (Шерстюк М.М., Динник О.М., Литвин В.М.) винесено Припис № 255/04 від 08.10.2021, яким зобов`язано підприємство отримати дозвіл на спеціальне водокористування водними свердловинами (27 од.) переданими в користування підприємству на підставі додаткових угод до договору господарського відання в 2021 році.

Згідно з даними Довідки КП Міськводоканал Роменської міської ради № 548 від 07.10.2021 об`єм забраної води із підземних водоносних горизонтів складає 17342 м.куб. підземних вод, що не заперечується відповідачем.

Дозвіл Державного агентства водних ресурсів України на спеціальне водокористування №23/СМ/49д-21 відповідачем отримано 17.03.2021 р. Строк дії дозволу - з 17.03.2021 по 17.03.2024.

Крім того, відповідач був обізнаний про необхідність отримання ним дозволу на спеціальне водокористування водними свердловинами (27 одиниць), переданими в користування відповідачу на підставі додаткових угод у 2021 році. Вказаний дозвіл був отриманий відповідачем лише 12.01.2022 Дозвіл на спеціальне водокористування № 2/СМ/49д-22, що підтверджено листом КП «Міськводоканал» Роменської міської ради № 18 від 12.01.2022, який направлено Державній екологічній інспекції у Сумській області, на виконання припису № 255/04 від 08.10.2021.

На підставі матеріалів перевірки та Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 389 від 20.07.2009 (зі змінами та доповненнями) (надалі Методика), державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Сумської області здійснено розрахунок збитків, обумовлених самовільним використанням відповідачем підземних вод при відсутності дозвільних документів за період з 01.07.2021 по 30.09.2021, згідно з яким збитки державі становлять 60783, 71 грн.

18.10.2021 Державна екологічна інспекція у Сумській області звернулась до відповідача з претензією 85/13-21/Пр про відшкодування нанесених державі збитків, внаслідок самовільного використання відповідачем підземних вод при відсутності дозвільних документів, на суму 60783,71 грн.

У відповідь 29.10.2021 на адресу позивача направлені заперечення зі змісту яких вбачається, що діяльність відповідача в період з 01.07.2021 по 30.09.2021, щодо забору підземних вод не призвела до збитків, розмір яких вказано в претензії, Підприємством сплачено податки і збори у повному обсязі, в тому числі рентна плата за спеціальне використання води за весь обсяг водокористування.

На думку позивача, відповідач добровільно не відшкодував заподіяної ним державі шкоди в загальному розмірі 60783 грн 71 коп., що стало підставою звернення до суду з позовом про стягнення її розміру у примусовому порядку.

Заслухавши доводи представників сторін, розглянувши доводи апелянта, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволені апеляційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право па захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За приписами ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала в зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Разом з цим, загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди визначено у ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Слід зауважити, що стаття 1166 ЦК України, встановлює загальні правила відшкодування завданої особі недоговірної шкоди так званої "деліктної шкоди".

Загальною підставою застосування до правовідносин із завдання шкоди вказаної статті є відсутність договірних відносин між боржником (завдавачем шкоди) та кредитором (потерпілим).

Загальне правило вказаної статті встановлює, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі.

Отже, для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, яка не відповідає вимогам закону, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права. У правовідносинах, що розглядаються, шкода - це фактично міра відповідальності.

в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавана шкоди.

г) вина завдавана шкоди, але за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону, обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Тобто, в даному випадку, зважаючи на заявлені позовні вимоги, мова йде про шкоду/збитки, яку завдано саме у зв`язку з недотриманням вимог закону (природоохоронного законодавства) і відповідно в силу прямої вказівки закону настає відповідальність у вигляді шкоди.

Частина 2 ст. 1166 ЦК України, встановлює презумпцію вини завдавана шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин).

Відносини в галузі охорони навколишнього природного середовища України регулюються Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища", земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством.

Відповідно до статті 38 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів. В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Приписами частини 1 статті 149, статті 151 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів. Суб`єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів земля та інші природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах). Порядок надання у користування природних ресурсів громадянам і юридичним особам для здійснення господарської діяльності встановлюється земельним, водним, лісовим та іншим спеціальним законодавством.

Відповідно до п. 2 частини 2 статті 3 Водного кодексу України підземні води та джерела належать до водного фонду України, а згідно зі ст.ст. 1 , 6 Кодексу України про надра вони є частиною надр.

Отже, підземні води - це природний ресурс із подвійним правовим режимом, а тому, використовуючи підземні води, слід керуватися і водним законодавством, і законодавством про надра.

Відповідно до положень статей 46, 48 Водного кодексу України водокористування може бути загальним або спеціальним. Спеціальне водокористування - це збір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється фізичними та юридичними особами для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Спеціальне водокористування здійснюється лише за наявності дозволу (пункт 9 частини 1 статті 44 Водного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 19 Кодексу України про надра, надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу.

Згідно зі статтею 21 Кодексу України про надра, надра у користування для видобування підземних вод (крім мінеральних) і розробки родовищ торфу надаються без надання гірничого відводу на підставі спеціальних дозволів, крім випадків, передбачених статтею 23 цього Кодексу, що видаються після попереднього погодження з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Отже, чинним законодавством передбачено обов`язок отримання господарюючими суб`єктами як дозволу на спеціальне водокористування, так і спеціального дозволу на користування ділянкою надр. При цьому спеціальний дозвіл на користування надрами дає право на видобування підземних вод, а дозвіл на спеціальне водокористування - право на їх використання.

Статтею 23 Кодексу України про надра закріплено право землевласників і землекористувачів у межах наданих їм земельних ділянок без спеціальних дозволів видобувати, зокрема, підземні води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови, що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 м3 на добу.

Отже, видобувати підземні води без спеціальних дозволів в обсязі, що не перевищує 300 кубічних метрів на добу, суб`єкти господарювання мають право лише для власних господарсько-побутових потреб. У свою чергу, видобуток підземних вод для здійснення господарської діяльності вимагає отримання спеціального дозволу уповноваженого державою органу.

Чинне законодавство не містить норм, які б тлумачили поняття "господарсько- побутові потреби", проте із системного аналізу приписів глави 11 (спеціальне водокористування для задоволення питних і господарсько-побутових потреб населення), глави 13 (особливості спеціального водокористування та користування водними об`єктами для потреб галузей економіки) Водного кодексу України та приписів глави 2 (надання надр у користування), глави 4 (плата за користування надрами) Кодексу України про надра вбачається, що законодавець відносить господарсько-побутові потреби до потреб населення, натомість, виробничі потреби підприємства охоплюються поняттями "водокористування для потреб галузей економіки" та "промислові потреби" (постанова Верховного Суду України від 01.04.2015 у справі № 922/2610/14).

Статтями 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" та статтями 110, 111 Водного кодексу України встановлено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи зобов`язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України. Притягнення винних у порушенні водного законодавства до відповідальності не звільняє їх від обов`язку відшкодування збитків, завданих ними внаслідок порушення водного законодавства.

Статтею 65 Кодексу України про надра передбачено, що порушення законодавства про надра тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно- правову і кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення законодавства про надра несуть особи, винні зокрема у самовільному користуванні надрами.

Відповідно до статті 67 Кодексу України про надра підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень законодавства про надра, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, встановлено Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженою наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 389 від 20.07.2009 (далі - Методика).

Колегією суддів встановлено, що розрахунок збитків за період з 01.07.2021 по 30.09.2021 у сумі 60783, 71 грн. здійснено позивачем відповідно до пункту 9.1 Методики, згідно з яким розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів, здійснюється за формулою:

Зсам = 5 х W х Тар (грн),

де W - об`єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів, м-3;

Тар - розмір, аналогічний ставці рентної плати за спеціальне використання води, встановленої статтею 255 Податкового кодексу України, на дату виявлення порушення (для поверхневих, підземних, шахтних, кар`єрних та дренажних вод - грн/100 м-3, води для потреб гідроенергетики та рибництва - грн/10000 м-3, води, яка входить до складу напоїв, - грн/м-3). Для води з лиманів Тар аналогічний ставці рентної плати за спеціальне використання поверхневих вод для показника Інші водні об`єкти , встановленої статтею 255 Податкового кодексу України, на дату виявлення порушення.

Колегія суддів зазначає, що висновок суду першої інстанції про застосування кофіцієнту ставки рентної плати коефіцієнт 0,3 під час здійснення розрахунку розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів є вірним, оскільки відповідач є житлово-комунальним підприємством в розумінні ст. 14 Податкового кодексу України та Закону України "Про житлово- комунальні послуги" і тому підлягають застосуванню положення пункту 255.7 статті 255 Податкового кодексу України.

Аргументи апелянта в частині необхідності застосування до розархунку збитків ставки 5 (без застосування коефіцінту 0,3) суперечать пунтку 9.1 Методики за якою здійснюється розрахунок збитків.

Перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок збитків, обумовлених самовільним використанням відповідачем водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)) за період з 01.07.2021 по 30.09.2021 у сумі 18235, 11 грн. (5*17342*70,1*0,3/100= 18235,11 грн.), колегія суддів зазначає, що він арифметично вірний.

Викладені в апеляційній скарзі доводи фактично свідчать про незгоду апелянта з висновками суду, проте по суті їх не спростовують; підстав для скасування чи зміни рішення не містять, а тому визнаються судом апеляційної інстанції неспроможними.

Висновок суду

Судова колегія вважає, що місцевий господарський суд не допустив порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного апелянтом судового рішення.

Відповідно до ст. 276 ГПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин справи апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення - слід залишити без змін.

Розподіл судових витрат

В силу статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз".

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Сумській області на рішення Господарського суду Сумської області залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 12.04.2023 у справі № 920/131/23 залишити без змін.

3. Матеріали справі №920/131/23 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 26.07.2023

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді М.А. Барсук

Є.Ю. Пономаренко