РІШЕННЯ

Іменем України

18 липня 2023 року м. Чернігівсправа № 927/641/23
Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у відкритому судовому засіданні за участю секретаря судового засідання Котової А. І.

Позивач: Менська міська рада,

, вул. Героїв АТО, 6, м. Мена, Чернігівська область, 15600

Відповідач: Приватне акціонерне товариство Корпорація Інтерагросистема,

, вул. Гастелло, 4, м. Мена, Чернігівська область, 15600

Предмет спору: про повернення земельної ділянки,

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: Марцева Т. І., представник;

від відповідача: Бородкін Д. І., адвокат;

ВСТАНОВИВ:

Менська міська рада звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Корпорація «Інтерагросистема», у якому позивач просить суд зобов`язати відповідача повернути до комунальної власності Менської міської територіальної громади в особі Менської міської ради земельні ділянки: площею 211,200 га, кадастровий номер :02:000:0294; площею 147,4606 га, кадастровий номер :04:000:0025.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 08.05.2023 прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 06.06.2023 о 10:30 та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті.

У встановлений судом строк відповідач через систему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву.

Відповідач був належним чином повідомленим про час та місце проведення судового засідання, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення, але у підготовче засідання 06.06.2023 не з`явився.

До початку підготовчого засідання представник відповідача через систему «Електронний суд» подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Подане клопотання обґрунтоване тим, що на розгляді Північного апеляційного господарського суду знаходиться справа №927/987/22, за результатами якого буде підтверджено чи спростовано факт припинення 19.05.2022 договору оренди спірних земельних ділянок, що матиме преюдиційне значення у справі №927/641/23.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За змістом частини сьомої статті 75 ГПК України, правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

Преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Предметом спору у справі №927/987/22 є стягнення заборгованості з відповідача (ПрАТ «Корпорація «Інтерагросистема») з орендної плати за користування спірними земельними ділянками. Суд у рішенні від 06.06.2023 справі №927/982/22 дійшов висновку про припинення дії спірного договору оренди землі з 19.05.2022, з чим не погодився відповідач в поданій апеляційній скарзі.

Отже, питання припинення дії договору оренди землі є спором про право, а тому оцінка апеляційним судом певних обставин не має преюдиційне значення у цій справі.

Таким чином, суд визнав неповажними зазначені відповідачем причини відкладення розгляду справи, а тому у підготовчому засіданні 06.06.2023 відмовив у задоволенні вказаного клопотання відповідача.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України підготовче засідання проводилось за відсутності відповідача (його представника).

У підготовчому засіданні представник позивача зазначила про неотримання від відповідача відзиву на позов.

Разом з тим, відповідач подав відзив на позов через систему «Електронний суд», в якій позивач має зареєстрований електронний кабінет, а відтак мав його отримати.

У підготовчому засіданні 06.06.2023 суд долучив до матеріалів справи відзив з доданими до нього документами, як такий, що поданий у порядку та строк, встановлені Господарським процесуальним кодексом України та судом, а тому спір вирішується з його урахуванням.

Оскільки позивач у позовній заяві посилався на судові рішення у справі №927/1128/21, предметом спору у якій було визнання укладеною додаткової угоди до спірного договору оренди землі, що можуть мати преюдиційне значення у цій справі, однак цих рішень суду не надав, суд має сумніви у добросовісному виконанні позивачем своїх процесуальних обов`язків щодо доказів, а тому відповідно до ч. 4 ст. 74 ГПК України зобов`язав позивача до наступного судового засідання надати суду судові рішення у справі №927/1128/21.

У зв`язку з неможливістю розгляду справи по суті у встановлений ст. 185 ГПК України 60-ти денний строк, суд постановив ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів.

У підготовчому засіданні 06.06.2023 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 18.07.2023 на 11:00.

Ухвалою суду від 06.06.2023 повідомлено сторін про час та місце проведення судового засідання з розгляду справи по суті 18.07.2023.

За клопотанням представника відповідача ухвалою суду від 17.07.2023 постановлено провести судові засідання з розгляду справи №927/641/23 у режимі відеоконференції за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку.

До початку судового засідання від відповідача через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи постанови Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2023 у справі №927/987/22, яка не могла бути надана як доказ разом з відзивом на позовом, оскільки була ухвалена пізніше.

Суд у судовому засіданні 18.07.2023 визнав поважними причини неподання цього доказу у встановлений строк та долучив копію постанови Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2023 у справі №927/987/22, а спір вирішується з її урахуванням.

До початку судового засідання від представника відповідача через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про стягнення судових витрат, яке суд долучив до матеріалів справи.

У судовому засіданні 18.07.2023 на підставі ч. 6 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що після припинення дії договору оренди землі від 08.01.2011, за яким в оренду відповідачу передані спірні земельні ділянки, останній не виконав свого обов`язку з їх повернення орендодавцю.

Відповідач заперечує проти позовних вимог, оскільки вважає, що на підставі ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі від 08.01.2011 поновлено на той самий строк і на таких самих умовах до 18.05.2033, а тому відсутні підстави для повернення спірних земельних ділянок

Відповіді на відзив та заперечень у встановлений строк до суду не надходило.

Обставини, які є предметом доказування у справі. Докази, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

Господарський суд Чернігівської області розглядав справу №927/987/22 за позовом Менської міської ради до Приватного акціонерного товариства Корпорація «Інтерагросистема» про стягнення 1 066 919,71 грн заборгованості по орендній платі за користування земельними ділянками за кадастровими номерами :02:000:0294 (площею 211,200 га) та :04:000:0025 (площею 147,4606 га) за період з січня по жовтень 2022 року на підставі договору оренди землі від 08.01.2011 та додаткових угод до нього.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 06.03.2023 у справі №927/987/22 позов задоволено частково та стягнуто з ПрАТ «Корпорація «Інтерагросистема» на користь Менської міської ради 488 718,10 грн заборгованості зі сплати орендної плати та 7330,77 грн судового збору.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2023 у справі №927/987/22 змінено рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.03.2023 та стягнуто з ПрАТ «Корпорація «Інтерагросистема» на користь Менської міської ради 213 383,94 грн заборгованості зі сплати орендної плати та 3200,76 грн судового збору.

Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи те, що у справі №927/987/22 та у цій справі беруть участь особи, щодо яких встановлено певні обставини, факти, які встановлені постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2023 у справі №927/987/22 та входять до предмету доказування в межах даної справи, є преюдиціальними та не підлягають доведенню знову в межах даної справи.

З урахуванням встановлених у вказаному судовому рішенні обставин, а також на підставі наявних у цій справі документів, суд встановив, що 08.01.2011 між Менською районною державною адміністрацією (Орендодавець) та Закритим акціонерним товариством «Корпорація «Інтерагросистема» (найменування якого змінено на Приватне акціонерне товариство «Корпорація «Інтерагросистема», ) (Орендар) укладено договір оренди землі (далі Договір оренди), за умовами якого (пункти 1 та 2) Орендодавець надав, а Орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, на підставі розпорядження Менської районної державної адміністрації від 04.01.2011 № 1, кадастровий номер :02:000:0294 та кадастровий номер :04:000:0025 (сформовано 20.12.2010), що знаходиться на території Жовтневої (наразі Покровської) сільської ради, за межами населеного пункту. В оренду передається земельна ділянка загальною площею 358,6604 гектарів, у тому числі рілля - 358,6604 гектарів.

Земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Цільове призначення земельної ділянки: землі сільськогосподарського призначення (рілля) (пункти 15, 16 Договору оренди).

Відповідно до п. 21 Договору оренди після припинення дії Договору Орендар повертає Орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у кому він одержав її в оренду.

Договір укладено на 10 років. Після закінчення строку Договору Орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен, не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії Договору, повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію (п.10. Договору оренди).

За умовами п. 35, 36 Договору оренди дія договору припиняється у разі:

закінчення строку, на який його було укладено;

придбання орендарем земельної ділянки у власність;

викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом;

ліквідації юридичної особи-орендаря.

Дія договору припиняється шляхом його розірвання за:

взаємною згодою сторін;

рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених Договором;

внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Договір оренди зареєстровано в відділі Держкомзему у Менському районі, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 18.05.2011 за №00642.

Додатковою угодою від 01.07.2020 б/н до Договору, зокрема, переглянуто строк дії Договору та погоджено, що Договір укладено на 11 років.

За відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (інформаційні довідки: 273652841 та 273653763, сформовані 07.09.2021) ПрАТ «Корпорація «Інтерагросистема» зареєстровано речове право - право оренди на земельну ділянку, кадастровий номер :04:000:0025 (площею 147,4606 га), та право оренди на земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:0294 (площею 211,2 га), на підставі договору оренди землі від 18.05.2011 №00642, строк оренди 11 років, з правом його пролонгації.

Згідно з наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 09.12.2020 № 29-ОТГ, за актом приймання-передачі від 09.12.2020, спірні земельні ділянки передано з державної в комунальну власність Менської територіальної громади в особі Менської міської ради, якою 25.02.2021 зареєстровано право комунальної власності на указані об`єкти.

Отже, Менська міська рада є розпорядником спірних земельних ділянок та належним позивачем у справі.

Менська міська рада звернулась до ПрАТ «Корпорація «Інтерагросистема» з листом від 04.11.2022 №04-18/1946, у якому просила повернути міській раді спірні земельні ділянки, посилаючись на припинення дії спірного договору оренди. До листа були додані два примірники акта прийому-передачі земельних ділянок, які позивач происв відповідача підписати та повернути на його адресу.

У відповідь на цей лист позивача відповідач у своєму листі від 21.11.2022 №24 зазначив про відсутність підстав для повернення спірних ділянок позивачу, посилаючись на продовження дії спірного договору оренди на підставі ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Оцінка суду.

Частиною першою статті 3 Земельного кодексу України (далі ЗК України) визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини дев`ятої статті 93 ЗК України відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оренду землі», ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років (ст. 19 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно зі ст. 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Позивач вважає, що строк дії Договору оренди закінчився 18.05.2022, а тому у відповідача виник обов`язок повернути йому спірні земельні ділянки.

Натомість, на думку відповідача, на підставі ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» Договір оренди був поновлений на тих самих умовах і на той самий строк, тобто до 18.05.2033, а тому підстави для повернення цих земельних ділянок відсутні.

Отже, спірним питанням є закінчення строку дії Договору оренди.

Відповідно до ч. 2 ст. 125 Земельного кодексу України (у редакції, чинній як на час укладення Договору від 08.01.2011, так і на час його державної реєстрації) право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

За змістом ст. 18, 20 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній як на час укладення Договору від 08.01.2011, так і на час його державної реєстрації) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки за договором, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Таким чином, перебіг строку дії Договору від 08.01.2011 починається з моменту його державної реєстрації, тобто з 18.05.2011.

Аналогічна правова позиція про початок перебігу строку дії договору оренди землі викладена у постановах Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №917/67/18, від 29.01.2019 у справі №917/108/18.

Враховуючи те, що Договір оренди землі був укладений на 11 років (додаткова угода від 01.07.2020), строк його дії становить до 18.05.2022.

Разом з тим, згідно з абзацом першим підпункту 1 пункту 27 Перехідних положень Земельного кодексу України, під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: вважаються поновленими на один рік без волевиявлення сторін відповідних договорів і без внесення відомостей про поновлення договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно договори оренди, суборенди, емфітевзису, суперфіцію, земельного сервітуту, строк користування земельними ділянками щодо яких закінчився після введення воєнного стану, щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення: державної, комунальної власності, невитребуваних, нерозподілених земельних ділянок, а також земельних ділянок, що залишилися у колективній власності і були передані в оренду органами місцевого самоврядування.

Так, 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, воєнний стан неодноразово було продовжено.

Оскільки строк дії Договору оренди закінчився після введення воєнного стану, цей договір визнається автоматично поновленим строком на один рік, тобто до 18.05.2023.

Враховуючи викладене, доводи позивача про припинення дії Договору оренди 18.05.2022 відхиляються судом.

При цьому суд відхиляє доводи відповідача про поновлення договору на тих самих умовах і той самий строк на підставі ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», оскільки зазначена норма закону визначає умови поновлення договору оренди після закінчення строку його дії, тоді як за висновком суду цей строк не закінчився.

У частині першій статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині 2 цієї статті визначено способи захисту цивільних справ та інтересів судом.

Суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (частина друга статті 15 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією з необхідних умов реалізації встановленого права.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 15.08.2019 у справі № 1340/4630/18, від 28.11.2019 у справі № 918/150/19, від 26.01.2022 у справі № 921/787/20 від 14.06.2022 у справі № 904/3870/21, від 13.09.2022 у справі № 918/1222/21.

Обґрунтовуючи наявність порушеного права, за захистом якого позивач звернувся до суду, Менська міська рада послалась на невиконання відповідачем свого обов`язку з повернення спірних земельних ділянок після припинення дії Договору оренди.

Разом з тим, позивач звернувся до суду із позовом 28.04.2023, тобто у період дії Договору оренди, а відтак обов`язок з повернення спірних земельних ділянок станом на 28.04.2023 у відповідача не виник.

За таких обставин, суд доходить висновку, що позивач не довів наявність у нього порушеного права на момент звернення до суду із вимогами щодо повернення спірних земельних ділянок, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Висновки суду.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Інші докази та пояснення учасників справи судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясуванні усіх питань, винесених на його розгляд.

За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо судових витрат.

За приписами ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо судових витрат позивача.

Оскільки у позові відмовлено, судові витрати, понесені позивачем, стягненню з відповідача не підлягають.

Щодо судових витрат відповідача.

Частиною 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно з ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Представник відповідача через систему «Електронний суд» у цій справі подав клопотання про стягнення судових витрат, у якому він просить покласти витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у справі №927/987/22 у розмірі 24 000,00 грн на позивача.

До вказаного клопотання додана заява про покладення витрат на професійну правничу допомогу адвоката на позивача у справі №927/987/22, договір про надання правової допомоги від 28.09.2021, додаткова угоду №2 від 17.11.2022 до договору про надання правової допомоги, акт прийому-передачі правової допомоги від 13.07.2023, звіт №13/07 від 13.07.2023, рахунок на оплату №6 від 13.07.2023.

Зі змісту перелічених документів вбачається, що усі вони стосуються надання відповідачу правничої допомоги адвокатом під час розгляду в суді апеляційної інстанції справи №927/987/22, тобто взагалі іншого провадження.

Доказів, які підтверджують розмір витрат відповідача на надання правничої допомоги адвокатом у цій справі, суду не надано.

При цьому відповідач у відзиві взагалі не навів попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що відповідач не довів належними доказами понесення ним витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір, а тому вони стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись ст. 13, 14, 42, 73-80, 86, 126, 129, 165, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 28.07.2023.

Суддя В. В. Шморгун