ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 року

м. Київ

cправа № 904/5361/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бенедисюка І.М. (головуючий), Кондратової І.Д., Селіваненка В.П.,

за участю секретаря судового засідання Ковалівської О.М.,

представників учасників справи:

позивача - Дудченко В.В. (адвокат),

відповідача - Гончаренко І.Б. (адвокат),

розглянув у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз",

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 16.05.2023

за позовом акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз"

про стягнення 88 178 370,51 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Акціонерне товариство "Укртрансгаз" (далі - АТ "Укртрансгаз", позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" (далі - АТ "Дніпрогаз", відповідач) про стягнення 82 563 167,70 грн заборгованості, 5 171 101,54 грн пені та 444 101,27 грн 3 % річних.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором транспортування природного газу № від 17.12.2015 (далі - Договір) у частині оплати рахунків за добові небаланси за березень, квітень, травень, червень 2019 року на загальну суму 82 563 167,70 грн. У зв`язку із порушенням договірних зобов`язань позивач просить стягнути з відповідача також нараховані на суму основної заборгованості пеню та 3% річних.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Справу господарські суди розглядали неодноразово.

2.1. Господарський суд Дніпропетровської області рішенням від 18.02.2020 у справі №904/5361/19, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 11.11.2021, відмовив у задоволенні позову АТ "Укртрансгаз".

2.2. Постановою Верховного Суду від 01.06.2022 касаційну скаргу АТ "Укртрансгаз" задоволено частково; постанову Центрального апеляційного господарського суду від 11.11.2021 та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.02.2020 у справі №904/5361/19 скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

2.3. За результатом нового розгляду справи рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 26.12.2022 (суддя Загинайко Т.В.) позовні вимоги АТ "Укртрансгаз" задоволено частково; суд стягнув з АТ "Дніпрогаз" на користь АТ "Укртрансгаз" 82 563 167,70 грн - заборгованості, 444 101,27 грн - 3% річних та 632 920,94 грн - витрат по сплаті судового збору. В решті позовних вимог - відмовив.

2.4. Рішення суду першої інстанції мотивовано обґрунтованістю та законністю вимог позивача в частині сплати основної заборгованості з оплати за добові небаланси. Враховуючи порушення основного грошового зобов`язання, суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок, також дійшов висновку про стягнення з відповідача 3% річних.

2.5. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягненні пені, суд першої інстанції виходив з того, що умовами Договору строки оплати за добові небаланси не передбачені. Натомість вказані строки оплати встановлені пунктом 19 глави 6 розділу XIV Кодексу газотранспортної системи (далі - Кодекс ГТС), за порушення яких умовами укладеного Договору сплата пені не передбачена.

2.6. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 25.05.2023 (колегія суддів: Антонік С.Г., Іванов О.Г., Орєшкіна Е.В.) апеляційну скаргу АТ "Укртрансгаз" задоволено; рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.12.2022 у справі №904/5361/19 скасовано в частині відмови у стягненні пені; прийнято в цій частині нове рішення, яким стягнуто з АТ "Дніпрогаз" на користь АТ "Укртрансгаз" 5 171 101,54 грн пені та 77 566,52 грн витрат по сплаті судового збору за подання позову; в іншій частині рішення суду залишено без змін; стягнуто з АТ "Дніпрогаз" на користь АТ "Укртрансгаз" витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг та подання касаційної скарги.

2.7. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що умовами Договору сторони погодили надання послуг з балансування та строк їх оплату. Отже у разі порушення замовником строків оплати за надані послуги з балансування підлягає також застосуванню пункт 13.5 Договору.

2.8. За висновком суду апеляційної інстанції, ні Кодексом ГТС, ні Договором, укладеним між сторонами не передбачено щодобової або щомісячної послуги з балансування, а передбачена послуга з балансування, яка підлягає щомісячній оплаті. Кодекс ГТС, як і на час укладання договору (глави 2, 3 pозділу XIV), так і на і на теперішній час (глава 6 розділу XIV) передбачає, що оператор газотранспортної системи розраховує добовий небаланс щодо кожного замовника послуг, визначає місячний небаланс. Тобто, у розумінні Кодексу ГТС щодобовий або щомісячний небаланс це не послуга, а порядок розрахунку небалансу, який є підставою для розрахунку вартості послуги з балансування. Оскільки позивачем надавалася послуга з балансування і умовами Договору встановлено строк оплати такої послуги, то господарський суд дійшов помилкових висновків про відсутність підстав для стягнення пені.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. У касаційній скарзі АТ "Дніпрогаз" (скаржник), з посиланням на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 16.05.2023 зі справи №904/5361/19; залишити в силі рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.12.2022 у цій справі.

4. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4.1. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1.1. В обґрунтування доводів касаційної скарги АТ "Дніпрогаз" посилається на пункт 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), зазначаючи, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано положення статей 547, 548, 551 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 231, 343 Господарського кодексу України (ГК України) у правовідносинах щодо нарахування пені за невиконання зобов`язання з оплати за добові небаланси у строки передбачені пунктом 19 глави 6 розділу XIV Кодексу ГТС, якщо виконання зобов`язання (основне зобов`язання) не забезпечено ні Кодексом ГТС, ні Договором, укладеним сторонами в редакції, що узгоджується з Типовим договором транспортування природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 30.09.2015 №2497, і висновки щодо застосування яких відсутні у подібних правовідносинах.

4.1.2. За твердженням скаржника, суд апеляційної інстанції дійшов помилкових висновків про те, добовий небаланс є підставою для розрахунку вартості послуги з балансування зі строком оплати, який передбачений пунктом 9.4 Договору, а висновки суду про те, що позивачем надавалась послуга балансування не відповідають положенням пункту 9 глави 1 розділу VIII, пункту 6 глави 5 розділу XIV та пункту 19 глави 6 розділу XIV Кодексу ГТС.

4.1.3. Поза увагою апеляційного суду залишилось те, що:

- розділ ІХ Договору не містить умов щодо врегулювання добового небалансу, порядку визначення їх вартості, розрахунків та строків оплати добових небалансів;

- станом на час виникнення спірних правовідносин у законодавстві відбулись зміни, зокрема, постановою НКРЕКП від 27.12.2017 №1437 було впроваджено добове балансування та було внесені зміни в абзац шістдесят п`ятий пункту 5 глави 1 розділу 1 Кодексу ГТС. Тобто, фактично впроваджено нові правила балансування згідно з якими визначено, що: плата за добовий небаланс є результатом вчинення дій з врегулювання добового небалансу Оператором ГТС, які є складовою послуги транспортування, а послуга балансування це послуга, яка надається виключно Оператору ГТС на підставі відповідного договору купівлі-продажу природного газу.

4.1.4. За твердженням відповідача, суд апеляційної інстанції наведених змін не врахував та дійшов помилкових висновків про те, щодобовий небаланс це не послуга, а порядок розрахунку небалансу, який є підставою для розрахунку вартості послуги балансування. Натомість скаржник вважає, що такі висновки не узгоджується з пунктом 9 глави 1 розділу VIII Кодексу ГТС, яким визначено, що вчинення дій з врегулювання добового небалансу це послуга, яка є складовою послуги транспортування, а отже, відповідно, розрахунок небалансу це результат вчинення Оператором ГТС дій з врегулювання добового небалансу, які є складовою послуги транспортування і до якої не входить послуга балансування.

4.1.5. Таким чином скаржник наголошує на помилковості висновків суду апеляційної інстанції про те, що позивачем у спірному періоді було надано саме послуги балансування, визначені пунктом 2.3 Договору, оскільки це не відповідає положенням пункту 6 глави 5 розділу XIV Кодексу ГТС, де визначено, що послуга балансування надається виключно оператору газотранспортної системи на умовах відповідних договорів про надання послуги балансування.

4.1.6. З огляду на наведене, АТ "Дніпрогаз" вважає, що оскільки плата за добовий небаланс не є платою за послугу балансування, строки оплати якої визначені у пункті 9.4 Договору, висновок суду апеляційної інстанції в цій частині не ґрунтується ні на умовах Кодексу ГТС, ні на умовах Договору, укладеному між сторонами.

4.1.7. За твердженням скаржника, суд апеляційної інстанції не врахував наведеного та помилкового застосував до спірної суми заборгованості положення умов пункту 9.4 Договору, який не встановлює строків оплати за добові небаланси, і які у свою чергу, визначені у пункті 19 глави 6 розділу XIV Кодексу ГТС, а саме: до 20 числа місяця, наступного за звітним. А відтак, у спірних правовідносинах помилково застосував положення пункту 13.5 Договору та дійшов висновку про правомірність нарахування пені за порушення строків оплати.

4.1.8. Скаржник вважає, що нарахування пені за порушення строків оплати за добові небаланси, які визначені у пункті 19 глави 6 розділу XIV Кодексу ГТС суперечить положенням статті 547, частини другої статті 551 ЦК України та частини другої статті 343 ГК України.

4.2. Доводи інших учасників справи

4.2.1. У відзиві на касаційну скаргу АТ "Укртрансгаз" заперечує доводи скаржника, зазначаючи про їх незаконність та необґрунтованість, і просить закрити касаційне провадження у справі.

5. Касаційне провадження

5.1. У зв`язку з відпусткою суддів Колос І.Б. та Малашенкової Т.М. склад судової колегії Касаційного господарського суду змінився, що підтверджується Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.07.2023, який наявний в матеріалах справи.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі, зокрема, встановлено таке.

6.1. Між позивачем, як Оператором, та відповідачем, як Замовником, 17.12.2015 було укладено Договір транспортування природного газу, за умовами якого Оператор надає Замовнику послуги транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлену в цьому договорі вартість таких послуг. Послуги надаються на умовах, визначених у Кодексі, з урахуванням особливостей, передбачених цим договором (пункти 2.1, 2.2 Договору).

6.2. Відповідно до пункту 2.3 Договору послуги, які можуть бути надані замовнику за цим договором: послуга замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи (розподіл потужності); послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій (транспортування); послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї (балансування).

6.3. У пункті 2.4 Договору визначено, що обсяг послуг, що надаються за цим договором (крім послуг балансування), визначається підписанням додатка 1 до цього договору (розподіл потужності) та/або додатка 2 (транспортування).

6.4. За умовами пункту 2.5 Договору приймання-передача газу, документальне оформлення та подання звітності оператору здійснюються відповідно до вимог Кодексу.

6.5. Згідно з умовами пунктів 2.6, 2.7 Договору Замовник має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, подавати газ в точках входу та/або приймати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів, а також оплачувати послуги на умовах, зазначених у договорі. Оператор має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, приймати газ в точках входу та/або передавати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим Договором, протягом погоджених термінів.

6.6. Пунктом 9.1. Договору визначено, що у разі виникнення у замовника негативного місячного небалансу та не врегулювання ним негативного місячного небалансу відповідно до Кодексу в строк до дванадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, замовник зобов`язаний сплатити оператору за послуги балансування. Негативний місячний небаланс замовника визначається відповідно до Кодексу.

Вартість послуг балансування за газовий місяць визначається на підставі даних про місячний небаланс відповідача за формулою: В балансування = БЦГ х К х QБГ,

де БЦГ - базова ціна газу; QБГ - обсяг негативного місячного небалансу відповідача; К - коефіцієнт компенсації, що дорівнює 1,2. При розмірі небалансу до 5% від обсягу природнього газу, відібраного з газотранспортної системи, застосовується коефіцієнт, що дорівнює 1 (пункт 9.2 Договору).

6.7. Відповідно до пункту 9.3. Договору базова ціна газу визначається оператором відповідно до Кодексу. Оператор визначає базову ціну газу щомісяця в строк до 10 числа місяця, наступного за газовим місяцем, розміщує її на своєму веб-сайті.

6.8. Як встановили суди, пунктом 9.4. Договору (в редакції Додаткової угоди від 29.11.2017 №1/, умови якої застосовуються до відносин сторін з 29.12.2016) передбачено, що оператор до 14 числа місяця, наступного за газовим місяцем, надає замовнику на його електронну адресу розрахунок вартості послуг балансування та рахунок-фактуру. Замовник, крім вартості послуг вказаних в абзаці другому цього пункту, зобов`язаний здійснити оплату у строк, що не перевищує 5-ти банківських днів. Оплата вартості послуг балансування оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг субсидій та компенсацій побутовим споживачам проводиться у строки та за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджету на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою КМУ від 11.01.2005 за №20, у сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період.

6.9. Згідно з умовами пункту 13.1 Договору у випадку невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством та цим договором.

6.10. Пунктом 13.5 Договору сторони визначили, що у разі порушення Замовником строків оплати, передбачених цим договором, Замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

6.11. В матеріалах справи відсутні докази укладення сторонами додатків № 1 (розподіл потужності) та № 2 (транспортування) до Договору, наявний додаток № 3 з переліком комерційних вузлів обліку газу, встановлених на фізичних точках входу/виходу до Замовника.

6.12. Позивач на підтвердження виконання ним умов Договору та наявності у відповідача небалансів надав: акти врегулювання щодобових небалансів, довідки про добові небаланси, реєстри завантаження файлів до Інформаційної платформи за березень-червень 2019 року.

6.13. Також у матеріалах справи містяться рахунки на оплату за добові небаланси, виставлені позивачем відповідачеві, на загальну суму 82 563 167,70 грн (від 31.03.2019 №03-2019- на суму 38 883 999,23 грн; від 30.04.2019 №04-2019- на суму 21 965 545,59 грн; від 31.05.2019 №05-2019- на суму 10 906 288,23 грн; від 30.06.2019 №06-2019- на суму 10 807 334,65 грн).

6.14. Відмова відповідача здійснити оплату зазначених рахунків і стала підставою для звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

6.15. Також у зв`язку з порушенням строків оплати послуг, передбачених Договором позивачем нараховано 3% річних та пеню.

7. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

7.1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.2. Імперативними приписами частини другої статті 300 ГПК України чітко встановлено межі перегляду справи судом касаційної інстанції, а саме: суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

7.3. Предметом касаційного оскарження є постанова суду апеляційної інстанції у частині задоволення вимог про стягнення пені. В інших частинах рішення суду у даному спорі жодною зі сторін не оскаржується.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.1. З огляду на принцип диспозитивності сам скаржник у касаційній скарзі визначає підстави, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

8.2. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.3. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

8.4. З матеріалів справи вбачається, що АТ "Укртрансгаз", не погодившись із рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог про стягнення пені в сумі 5 171 101,54 грн, звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення при його ухваленні норм матеріального і процесуального права, не з`ясування обставин справи, просило його скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення таких вимог.

8.5. Матеріали справи свідчать про те, що суд першої інстанції частково задовольнив позов, а в частині стягнення пені відмовив. Господарський суд першої інстанції вказав на те, що у договорі, який є підставою позовних вимог, у тому числі стягнення неустойки, сторони не встановили розмір пені за порушення виконання грошового зобов`язання з оплати щодобових небалансів. Зокрема, за висновком суду, умова Договору строки оплати за добові небаланси не передбачені. Вказані строки оплати встановлені пунктом 19 глави 6 розділу XIV Кодексу ГТС, отже, за порушення строків оплати яких умовами укладеного Договору не передбачена і сплата пені.

8.6. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції в цій частині зазначив про те, що умовами Договору сторони погодили надання послуг з балансування та строк на їх оплату (пункти 2.3, 9.4 Договору), отже у разі порушення замовником строків оплати за надані послуги з балансування підлягає застосуванню пункт 13.5 Договору про стягнення пені.

8.7. Верховний Суд зазначає, що у суді касаційної інстанції учасники справи мають право подати касаційну скаргу на рішення (ухвалу) суду першої інстанції лише після апеляційного перегляду справи (пункт 1 частини першої статті 287 ГПК України).

8.8. Ураховуючи межі розгляду справи судом касаційної інстанції, встановлені приписами статті 300 ГПК України, а також вимоги касаційної скарги, предметом касаційного перегляду є дотримання судами судом апеляційної інстанції попередніх норм матеріального та процесуального права в частині стягнення пені, оскільки саме в цій частині справа переглянута господарським судом апеляційної інстанції.

8.9. Так, спірні правовідносини стосуються визначення/погодження сторонами взаємних прав та обов`язків сторін у частині врегулювання порядку та оплати щодобових небалансів сторін за Договором транспортування природного газу, укладеного на основі Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП №2497 від 30.09.2015 (зі змінами) та, відповідно, належного/неналежного виконання сторонами його умов.

8.10. Щодо доводів скаржника про необхідність формування правового висновку, а саме щодо: застосування положення статей 547, 548, 551 ЦК України, статей 231, 343 ГК України у правовідносинах щодо нарахування пені за невиконання зобов`язання з оплати за добові небаланси, у строки передбачені пунктом 19 глави 6 розділу XIV Кодексу ГТС, якщо виконання зобов`язання (основне зобов`язання) не забезпечено ні Кодексом ГТС, ні Договором, укладеним сторонами в редакції, що узгоджується з Типовим договором транспортування природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2497, Суд зазначає таке.

8.11. Відповідно до статті 174 ГК України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 цього Кодексу та статтями 525, 526, 530 ЦК України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 ГК України, статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

8.12. Взаємовідносини, які виникають у процесі укладення договорів транспортування природного газу, регулюються Законом України "Про ринок природного газу", Кодексом ГТС та Типовим договором, затвердженим постановою НКРЕКП.

8.13. Кодекс ГТС є регламентом функціонування газотранспортної системи України та визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газотранспортної системи України. Дія цього Кодексу поширюється на всіх суб`єктів ринку природного газу України: операторів суміжних систем, газовидобувні підприємства, замовників, споживачів та постачальників природного газу незалежно від підпорядкування та форми власності.

8.14. Пункт 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС визначає договір транспортування як договір, укладений між оператором ГТС та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор ГТС надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу (замовлення розподілу потужності, замовлення транспортування природного газу, послуга балансування) на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору ГТС вартість отриманих послуг (послуги).

8.15. Відповідно до частин першої та другої статті 32 Закону України "Про ринок природного газу" транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому Кодексом ГТС та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор ГТС зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору ГТС встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу. Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором.

8.16. Відповідно до пункту 1 глави 3 розділу І Кодексу ГТС оператор газотранспортної системи на підставі договору транспортування природного газу та згідно з умовами, визначеними в цьому Кодексі, надає суб`єктам ринку природного газу: право користування газотранспортною системою в межах розподілу потужностей на точках входу та виходу; послуги транспортування природного газу газотранспортною системою в межах договірних потужностей та підтверджених номінацій.

8.17. Так, постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2497 затверджено Типовий договір транспортування природного газу, за яким оператор надає замовнику послугу транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлені в цьому договорі вартість такої послуги та плат (за їх наявності), які виникають при його виконанні.

8.18. Як було встановлено судами попередніх інстанцій, між позивачем та відповідачем було укладено Договір на транспортування природного газу, який відповідає умовам Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2497. У Договорі з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою від 29.11.2017 №1/ сторони погодили умови щодо послуг, які можуть бути надані замовнику за цим договором, зокрема у пункті 2.3 Договору: послуга замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи (розподіл потужності); послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій (транспортування); послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї (балансування).

8.19. Згідно з пунктом 2.4 Договору обсяг послуг, що надаються за цим договором (крім послуг балансування), визначається підписанням додатка 1 до цього договору (розподіл потужності) та/або додатка 2 (транспортування).

8.20. Суд апеляційної інстанції також встановив, що у розділі 9 Договору (в редакції Додаткової угоди від 29.11.2017 №1/, умови якої застосовуються до відносин сторін з 29.12.2016) визначено порядок та формули визначення вартості послуг балансування (негативний небаланс замовника), а підставою для проведення розрахунку послуг балансування є односторонній акт про надання послуг балансування обсягів природного газу, оформлений оператором ГТС відповідно до умов Договору.

8.21. Отже, як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, договір транспортування природного газу є договором послуг, який передбачає надання послуг, визначених у пункті 2.3 цього Договору, а його істотні умови визначені спеціальним законодавством - Законом України "Про ринок природного газу", Кодексом ГТС та Типовим Договором.

8.22. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

8.23. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

8.24. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

8.25. Проаналізувавши судову практику Верховного Суду у справах з подібними до цієї справи, яка переглядається, правовідносинами (щодо оплати послуг з врегулювання щодобових небалансів сторін договору транспортування природного газу), Суд зазначає про сталий та послідовний висновок Верховного Суду застосування положень статті 32 Закону України "Про ринок природного газу" та Пункту 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС.

8.26. Зокрема, і у постанові від 01.06.2022 у справі, що розглядається (№904/5361/19) Верховний Суд зазначив про те, що: "…укладений між сторонами договір містить розділ VII "Тарифи", який передбачає, що вартість послуг розраховується: розподіл потужності - за тарифами, встановленими Регулятором; транспортування - за тарифами, які встановлюються Регулятором; балансування - за фактичною вартістю, яка визначається відповідно до порядку, встановленого Кодексом ГТС. Зокрема, розділ 9 укладеного сторонами Договору містить умови, які визначають місячний негативний небаланс замовника, а підставою для проведення розрахунку послуг балансування є односторонній акт про надання послуг балансування обсягів природного газу, оформлений оператором ГТС відповідно до умов договору транспортування природного газу. Отже, за законом та договором достатньою підставою для оплати послуг балансування є існування місячного негативного небалансу, який доводиться алокаціями (звітами), складеними оператором ГТС, на підставі інформації, наданої самим замовником. При цьому зазначена інформація є нерозривно пов`язаною із звітністю сторін щодо надання послуг з транспортування газу безпосередньо".

8.27. Суд враховує, що аналогічна правова позиція у спорах щодо стягнення заборгованості за врегулювання добового небалансу, викладена також у справах №918/450/20, №922/3987/19, №924/862/21, №924/866/21, №924/677/21, №914/2351/19. Отже, висновки Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права при розгляді справ про стягнення коштів за послуги балансування сформовано.

8.28. Також у контексті доводів касаційної скарги Суд зазначає, що в силу приписів статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

8.29. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, (стаття 611 ЦК України).

8.30. Як неодноразово зазначав Верховний Суд, з метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні договорів, насамперед інтересів кредитора, у главі 49 ЦК України визначено види забезпечення виконання зобов`язання. Інститут забезпечення виконання зобов`язання спрямований на підвищення гарантій забезпечення майнових інтересів сторін договору, належного його виконання, а також усунення можливих негативних наслідків неналежного виконання боржником взятих на себе зобов`язань. Тобто у разі невиконання або неналежного виконання умов цивільного договору на боржника покладається додаткова відповідальність.

8.31. Відповідно до положень частини першої статті 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

8.32. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина перша статті 548 ЦК України).

8.33. Так, одним із видів забезпечення виконання зобов`язань згідно з частиною першою статті 549 ЦК України є неустойка.

8.34. Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

8.35. Відповідно до частини першої статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

8.36. Згідно із частинами першою, четвертою статті 231 ГК України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

8.37. Разом з тим, за частиною другою статті 343 ГК України, як спеціальною нормою, яка регулює відповідальність за порушення строків розрахунків, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

8.38. Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

8.39. Так, ухвалюючи оскаржувану постанову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що:

- відповідно до пункту 2.3. Договору послуги, які можуть бути надані замовнику за цим договором: послуга замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи (розподіл потужності); послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій (транспортування); послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї (балансування). Отже, надання Замовнику послуг з балансування чітко передбачено пунктом 2.3. Договору;

- згідно з умовами пункту 4.1 Договору відповідач зобов`язався вчасно врегульовувати небаланси;

- договором чітко визначені строки оплати вартості послуг балансування. Зокрема, оператор до 14 числа місяця, наступного за газовим місяцем, надає Замовнику на його електронну адресу розрахунок вартості послуг балансування та рахунок-фактуру. Замовник зобов`язаний здійснити оплату у строк, що не перевищує п`яти банківських днів (пункт 9.4 Договору);

- відповідачем допущено порушення строків оплати, визначених у пункті 9.4 Договору, а тому позивачем правомірно нараховано пеню згідно з умовами пункту 13.5 Договору.

8.40. За висновком суду апеляційної інстанції, щодобовий або щомісячний небаланс це не послуга, а лише порядок розрахунку небалансу, який є підставою для розрахунку вартості послуги з балансування, визначеної Договором.

8.41. Верховний Суд у контексті доводів касаційної скарги зазначає про обґрунтованість висновків суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

8.42. У цьому контексті Суд враховує висновки Верховного Суд, викладеній у постановах від 28.07.2021 у справі №927/1041/19 та від 29.03.2023 у справі №914/2579/19 згідно з яким: "послуги з транспортування природного газу і послуги з балансування є пов`язаними одна з одною і надаються на підставі єдиного договору про транспортування природного газу".

8.43. Так, відповідно до пунктів 1, 3 глави 4 розділу ХIV Кодексу ГТС (у редакції чинній на момент укладання Договору) розрахунок вартості послуг балансування, що були надані замовнику послуг транспортування за місяць, проводиться оператором ГТС після закінчення газового місяця на підставі даних про місячний небаланс замовника послуг транспортування, що був не врегульований ним відповідно до пунктів 3-5 глави 3 цього розділу. Підставою для проведення розрахунку послуг з балансування є односторонній акт про надання послуг балансування обсягів природного газу, оформлений оператором ГТС відповідно до умов договору транспортування природного газу.

8.44. Згідно з положеннями пунктів 17, 18 глави 6 розділу ХІV Кодексу ГТС (як у редакції чинній на момент існування спірних відносин, так і у редакції чинній на час вирішення спору) на підставі остаточних алокацій подач та відборів замовника послуг транспортування природного газу оператор газотранспортної системи здійснює розрахунок остаточного обсягу добового небалансу замовника послуг транспортування природного газу за кожну газову добу звітного місяця та визначає його остаточну плату за добовий небаланс за кожну газову добу і сумарно за звітний місяць. Оператор газотранспортної системи до 12 числа газового місяця, наступного за звітним, надає замовнику послуг транспортування природного газу в електронному вигляді через інформаційну платформу інформацію про остаточні щодобові подачі та відбори (у розрізі споживачів замовника послуг транспортування природного газу), обсяги та вартість щодобових небалансів у звітному газовому місяці.

8.45. З огляду на наведене вище, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що Кодексом ГТС, як і на час укладання Договору (глави 2, 3 розділу XIV) так і на і на теперішній час (глава 6 розділу XIV) - оператор газотранспортної системи розраховує добовий небаланс щодо кожного замовника послуг та здійснює розрахунок остаточного добового небалансу замовника послуг за кожну газову добу звітного місяця та визначає його остаточну плату за добовий небаланс за кожну газову добу і сумарно за звітний місяць.

8.46. Водночас, з урахуванням того, що відповідачем (Замовником) порушено строки оплати, передбачені у пункті 9.4 Договору, то, відповідно, суд апеляційної інстанції також дійшов обґрунтованих висновків про правомірність нарахування пені згідно з умовами пункту 13.5 Договору.

8.47. Крім того у контексті доводів касаційної скарги, Суд зазначає про те, що правова позиція стосовно застосування господарсько-правової відповідальності за порушення договірних зобов`язань (положень статей 547, 551 ЦК України та статей 230, 231, 343 ГК України) також є сталою і послідовною та викладена у низці постанов Верховного Суду.

8.48. Суд також враховує, що висновки щодо застосування приписів статей 547, 551 ЦК України та статей 230, 231, 343 ГК України є загальними і усталеними у правозастосовній практиці Верховного Суду. Водночас викладення їх у справах з іншим предметом, підставами чи змістом позовних вимог також не вказує на те, що вони не можуть бути застосовані у спірних правовідносинах.

8.49. Так, Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір (подібний висновок міститься у пункті 6.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №904/4156/18 та постанови Верховного Суду від 02.11.2022 у справі №910/14591/21).

8.50. У постанові від 10.12.2019 зі справи №904/4156/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила про те, що: "… за змістом статей 549, 550, 551 ЦК України та 230, 231, 343 ГК України розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом. Отже, у випадку, якщо сторони не погодили розмір штрафних санкцій за порушення виконання грошового зобов`язання у договорі, а лише зазначили про їх нарахування відповідно до частини шостої статті 231 ГК України, штрафні санкції стягненню не підлягають".

8.51. Зміст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції свідчить, що позивач, звертаючись до суду з позовом в цій частині зазначав про те, що нарахував відповідачеві пеню виходячи саме з положень пункту 13.5 Договору, оскільки останнім порушено строки виконання грошового зобов`язання з оплати щодобових небалансів плати (послуги балансування, визначені у пункті 2.3 Договору).

8.52. Отже, суд апеляційної інстанції дійшов аналогічного висновку про те, що відповідальність за порушення строків оплати послуг визначених Договором у вигляді пені чітко погоджена сторонами у Договорі. При цьому, суд апеляційної інстанції керувався строками оплати послуг балансування (оплати щодобових небалансів) саме виходячи із умов пункту 9.4 Договору, який повністю узгоджується з положеннями пункту 19 глави 6 розділу XIV Кодексу ГТС.

8.53. Таким чином, висновки суду апеляційної інстанції у цій справі також відповідають (не суперечать) висновкам Верховного Суду, викладеним у наведених вище справах №918/450/20, №922/3987/19, №924/862/21, №924/866/21, №924/677/21, №914/2351/19, а здійснене судом апеляційної інстанції у даній справі правозастосування (положень статей 547, 551 ЦК України та статей 230, 231, 343 ГК України) у повні мірі узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 10.12.2019 у справі №904/4156/18 та висновками Верховного Суду у постанові від 02.11.2022 у справі №910/14591/21, оскільки було зроблено з урахуванням такого висновку.

8.54. Встановивши обставини надання позивачем та отримання відповідачем послуг балансування (врегулювання щодобових небалансів) за період березень, квітень, травень, червень 2019 року та не оплату відповідачем відповідних послуг, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення пені, передбаченої у пункті 13.5 Договору.

8.55. Виходячи з основних засад (принципів) господарського судочинства, тобто в силу вимог диспозитивності судового процесу у суду касаційної інстанції відсутні підстави для формування висновку Верховного суду щодо застосування положень статей 547, 548, 551 ЦК України, статей 231, 343 ГК України у правовідносинах щодо нарахування пені за невиконання зобов`язання з оплати за добові небаланси у строки передбачені пунктом 19 глави 6 розділу XIV Кодексу ГТС у спірних правовідносинах.

8.56. Зокрема, Верховний Суд у справах №918/450/20, №922/3987/19, №924/862/21, №924/866/21, №924/677/21, №914/2351/19 викладав висновок щодо питання застосування пункту 9 глави 1 розділу VIII Кодексу ГТС, яким визначено, що вчинення дій з врегулювання добового небалансу це послуга, яка є складовою послуги транспортування, а отже, відповідно, розрахунок небалансу це результат вчинення Оператором ГТС дій з врегулювання добового небалансу, які є складовою послуги транспортування.

8.57. Аналіз наведеного дає підстави стверджувати, що наразі існує висновок Верховного Суду щодо питання застосування пункту 9 глави 1 розділу VIII Кодексу ГТС за відсутності факту приведення умов Договору транспортування природного газу у відповідність до нових правил ринку природного газу у подібних правовідносинах, і здійснене судом апеляційної інстанцій у даній справі правозастосування повністю відповідає такому висновку.

8.58. Поряд з тим, доводи касаційної скарги свідчать про те, що фактично скаржник посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції положень пункту 9 глави 1 розділу VIII, пункту 6 глави 5 розділу XIV та пункту 19 глави 6 розділу XIV Кодексу ГТС помилково оперує поняттями "комерційне балансування", "фізичне балансування" та "балансування системи" у контексті спірних правовідносин, які виникли між сторонами на підставі укладеного Договору транспортування природного газу.

8.59. Водночас такі доводи скаржника спростовуються, як змістом укладеного між сторонами Договору так і положеннями пункту 9 розділу VIII Кодексу ГТС у редакції Постанови НКПРЕК від 27.12.2017 №1437 чинній на час виникнення спірних правовідносин згідно з яким замовник послуг транспортування на підставі договору транспортування може замовити в оператора газотранспортної системи нижче наведені послуги, що є складовими послуги транспортування: доступ до потужності в точці входу або виходу з газотранспортної системи; замовлення фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтвердженої номінації; вчинення дій з врегулювання добового небалансу.

8.60. У контексті наведеного вище, Суд зазначає про те, що відсутність факту приведення умов Договору транспортування природного газу у відповідність до нових правил ринку природного газу не звільняє учасників такого ринку від обов`язку дотримання правил визначених Кодексом газотранспортної системи у відповідній редакції на момент надання послуг та про відсутність договірного обов`язку відповідача з врегулювання щодобових небалансів.

8.61. Суд також відхиляє як безпідставні доводи скаржника про те, що позовна вимога про стягнення пені не ґрунтується на Договорі, оскільки до нього не були внесені зміни, які б врегульовували визначення "плати за добовий небаланс", тобто "послуг балансування" у розумінні положень пунктів 2.3 та розділу 9 Договору. У цьому контексті колегія суддів також наголошує, що відсутність факту приведення умов Договору транспортування природного газу у відповідність до нових правил ринку природного газу не звільняє учасників такого ринку від обов`язку дотримання, як правил визначених Кодексом ГТС у відповідній редакції на момент надання послуг так і умов, укладеного між сторонами Договору.

8.62. Водночас невчинення сторонами дій щодо приведення умов Договору (визначення поняття "послуги балансування" чи "плата за добовий небаланс" у відповідність положенням Кодексу ГТС), а також вільне тлумачення скаржником положень пункту 6 глави 5 розділу XIV та, відповідно, можливість застосування цих положень у спірних правовідносинах ніяким чином не спростовує висновків суду апеляційної інстанції щодо правомірності нарахування позивачем пені відповідно до умов пункту 13.5 Договору за порушення строків оплати "послуг балансування", визначених у пункті 2.3 Договору.

8.63. Однак саме лише прагнення скаржника здійснити нову перевірку обставин справи та переоцінку умов Договору (доказів у справі) не є підставою для скасування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції, оскільки згідно з імперативними приписами статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, додатково перевіряти докази.

8.64. Отже, наведені АТ "Дніпрогаз" доводи не отримали свого підтвердження під час касаційного провадження, що виключає можливість скасування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції.

8.65. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації", у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації") повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок і недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень, яких у цьому випадку немає.

8.66. У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

8.67. Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.

8.68. Водночас Суд приймає доводи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, у тій частині, в якій вони не суперечать цій постанові.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

9.1. Згідно зі статтею 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

9.2. Оскільки за результатами касаційного перегляду Судом не встановлено неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін через відсутність передбачених процесуальним законом підстав для її скасування.

10. Судові витрати

10.1. Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про залишення оскаржуваного судового рішення без змін, то судовий збір за розгляд касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 308, 309, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" залишити без задоволення, а постанову Центрального апеляційного господарського суду від 16.05.2023 у справі №904/5361/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Кондратова

Суддя В. Селіваненко