ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

"28" липня 2023 р. м. Житомир Справа № 906/978/23

Господарський суд Житомирської області у складі судді Сікорської Н.А.,

розглянувши матеріали позовної заяви

Фізичної особи-підприємця Саксонік Михайла Марковича

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Форест Полісся-10"

2. ОСОБА_1

про визнання недійсними договорів,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Саксонік Михайло Маркович звернувся до суду з позовом до ТОВ "Форест Полісся-10" та ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.175 ГПК України, так як заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 45 ГПК України передбачено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Виходячи із приписів ст. 4 ГПК України сторонами у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, можуть бути юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Позивач просить визнати недійсними договори купівлі-продажу, укладені між ТОВ "Форест Полісся-10" та ОСОБА_1 .

Підвідомчість спору господарському суду обгрунтовує наявністю господарських правовідносин між ним та відповідачем 1.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

За змістом частин 1, 3 статті 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, яка здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). Діяльність негосподарюючих суб`єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участі або без участі суб`єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб`єктів.

Отже, вирішуючи питання про те, чи можна вважати правовідносини та відповідний спір господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у статті 3 Господарського кодексу України, щодо віднесення до господарських правовідносин, зокрема правовідносин, які виникають з некомерційної діяльності, спрямованої на забезпечення матеріально-технічних умов функціонування таких суб`єктів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №910/8729/18 визначено ознаки спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду: наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, та спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі №646/6644/17 зроблено висновок, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду подібних справ визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір. Суб`єктний склад спірних правовідносин є формальним критерієм, який має бути оцінений належним судом.

Дослідивши матеріали позовної заяви суд встановив, що господарські правовідносини між позивачем та відповідачем 1 існують в рамках договору перевезення вантажів автомобільним транспортом №3 від 04.01.2021р.

Разом з тим, предметом позову є договори купівлі-продажу, які укладалися між ТОВ "Форест Полісся-10" та ОСОБА_1 .

Позивач не є стороною даних договорів і відповідно між ним та сторонами оспорених правочинів не виникли господарські правовідносини в рамках даного спору.

В даному випадку позивач звернувся до господарського суду із позовом до відповідачів, один з яких, не має статусу суб`єкта підприємницької діяльності і який у спірних правовідносинах виступає фізичною особою громадянином, відтак не може бути стороною в господарському процесі.

Відносно посилань позивача на позицію Великої Палати Верховного Суду у справі 904/1083/18 від 25.06.2019р., яка підтверджує належність даного спору до юрисдикції господарського суду, суд зазначає, що дана постанова винесена за результатами розгляду спору до Фізичної особи, яка припинила підприємницьку діяльність, щодо правовідносин, які виникли коли відповідач мав статус ФОП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Частиною 6 ст.175 ГПК України передбачено, що відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої п. 1 ч. 1 цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Керуючись наведеною нормою суд роз`яснює заявнику, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції загальних судів у порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 20, 175, 234 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Відмовити Фізичній особі-підприємцю Саксоніку Михайлу Марковичу у відкритті провадження у справі за позовом до ТОВ "Форест Полісся-10" та ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу.

Ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі може бути оскаржено на підставі ст.255 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрук.

1 - до справи

2 - позивачу (рек. з повід)