ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2023 р. Справа№ 910/2247/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

за участю секретаря судового засідання: Прокопенко О.В.

учасники справи:

від позивача: Окунєв І.С.

відповідач: Таслицька Ю.В.

від відповідача: Лихвар В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Бовкун Катерини Іванівни

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2023 (повний текст рішення складено 08.05.2023)

та апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Бовкун Катерини Іванівни

на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 08.05.2023 (повний текст додаткового рішення складено 17.05.2023)

у справі №910/2247/23 (суддя Бойко Р.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Бовкун Катерини Іванівни

до Таслицької Юлії Владиславівни

про стягнення 107885,89 грн

УСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Бовкун Катерина Іванівна звернулась до Господарського суду міста Києва із позовом до Таслицької Юлії Владиславівни про стягнення 107 885,89 грн, з яких борг у розмірі 33 000,00 грн, пеня у розмірі 18 352,23 грн, 36% річних у розмірі 23 662,36 грн, інфляційні втрати у розмірі 12 871,30 грн та моральна шкода у розмірі 20 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.04.2023 у справі №910/2247/23 позов задоволено частково. Стягнуто з Таслицької Юлії Владиславівни на користь Фізичної особи-підприємця Бовкун Катерини Іванівни суму боргу у розмірі 33 000 грн 00 коп., пеню у розмірі 1 835 грн 22 коп., 36% річних у розмірі 11 662 грн 35 коп., інфляційні втрати у розмірі 12 783 грн 77 коп. та судовий збір у розмірі 2 184 грн 26 коп. Заяву Таслицької Юлії Владиславівни про розстрочення виконання рішення суду задоволено. Розстрочено виконання рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2023 у справі №910/2247/23 на шість місяців шляхом щомісячної сплати коштів згідно наступного графіка:

- до 31.05.2023 - 10 244,27 грн;

- до 30.06.2023 - 10 244,27 грн;

- до 31.07.2023 - 10 244,27 грн;

- до 31.08.2023 - 10 244,27 грн;

- до 29.09.2023 - 10 244,26 грн;

- до 31.10.2023 - 10 244,26 грн;

Рішення обґрунтоване установленням судом факту порушення відповідачем умов договору оренди. У задоволенні моральної шкоди відмовлено з огляду на те, що негативні наслідки внаслідок допущення Таслицькою Юлією Владиславівною порушення умов Договору в повній мірі компенсується як за рахунок штрафних санкцій, так і за рахунок компенсації судових витрат.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 08.05.2023 у справі №910/2247/23 заяву про відшкодування судових витрат задоволено частково. Стягнуто з Таслицької Юлії Владиславівни на користь Фізичної особи-підприємця Бовкун Катерини Іванівни витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 3 000 грн

Додаткове рішення обґрунтовано тим, що скільки заявлені позивачем до відшкодування судові витрати на правову допомогу у загальному розмірі 20000,00 грн не відповідають критеріям розумності, співмірності та пропорційності до предмету спору у даній справі, яка, зокрема, є незначної складності, стягненню з відповідача підлягає сума 3000,00 грн на оплату правничої допомоги адвоката.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Фізична особа-підприємець Бовкун Катерина Іванівна подала апеляційну скаргу, в якій просить відкрити апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою та задовольнити її повністю; рішення Господарського суду міста Києва від 27 квітня 2023 року в частині зменшення неустойки (пені) та 36% річних, відмови в задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди, а також в частині задоволення заяви Таслицької Юлії Владиславівни про розстрочення виконання рішення суду скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення; стягнути з фізичної особи Таслицької Юлії Владиславівни на користь фізичної особи-підприємця Бовкун Катерини Іванівни 22327,89 грн - 36% річних від суми заборгованості та 17 494, 52 грн - пені; стягнути з фізичної особи Таслицької Юлії Владиславівни на користь фізичної особи-підприємця Бовкун Катерини Іванівни 20 000, 00 грн у відшкодування завданої моральної шкоди; в задоволенні заяви Таслицької Юлії Владиславівни про розстрочення виконання рішення суду відмовити; в іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 27 квітня 2023 року залишити без змін; стягнути з фізичної особи Таслицької Юлії Владиславівни на користь фізичної особи-підприємця Бовкун Катерини Іванівни судові витрати у справі.

Апеляційна скарга обґрунтована зокрема наступним. На думку апелянта місцевим господарським судом необґрунтовано було зменшено розмір штрафних санкцій.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Бовкун Катерини Іванівни на рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2023 у справі №910/2247/23, розгляд справи призначено на 28.06.2023.

Не погодившись з прийнятим додатковим рішенням, Фізична особа-підприємець Бовкун Катерина Іванівна подала апеляційну скаргу, в якій просить відкрити апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою та задовольнити її повністю; додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 08 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву Фізичної особи-підприємця Бовкун Катерини Іванівни про відшкодування судових витрат задовольнити повністю; стягнути з Таслицької Юлії Владиславівни на користь Фізичної особи-підприємця Бовкун Катерини Іванівни витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 20 000 грн 00 коп.

Апеляційна скарга обґрунтована зокрема наступним. На думку апелянта місцевим господарським судом необґрунтовано було зменшено суму витрат на професійну правничу допомогу у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Бовкун Катерини Іванівни на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 08.05.2023 у справі №910/2247/23, об`єднано розгляд апеляційних скарг Фізичної особи-підприємця Бовкун Катерини Іванівни на рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2023 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 08.05.2023 у справі №910/2247/23 в одне апеляційне провадження для спільного розгляду. Розгляд справи призначено на 28.06.2023.

Таслицька Юлія Владиславівна подала письмовий відзив на апеляційні скарги у якому просила суд рішення та додаткове рішення залишити без змін, а апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця Бовкун Катерини Іванівни - без задоволення.

У судовому засіданні 28.06.2023 була оголошена перерва до 19.07.2023.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що 01.01.2020 між Фізичною особою-підприємцем Бовкун Катериною Іванівною (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Таслицькою Юлією Владиславівною (орендар) було укладено Договір оренди нежитлового приміщення, у відповідності до п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених договором, орендодавець зобов`язується передати без права викупу орендареві у строкове платне користування, а орендар зобов`язується прийняти без права викупу у строкове платне користування нежитлове приміщення, що визначене у договорі з усім невід`ємним технічним обладнанням, та зобов`язується сплачувати орендодавцеві орендну плату.

У пунктах 1.2, 1.3 Договору зазначено, що адреса місцезнаходження об`єкта оренди: м. Київ, вул. Будіндустрії, буд. 7 ; загальна площа: 200 кв.м.

Об`єкт оренди передається орендодавцем та приймається орендарем у користування в момент підписання Договору (пункт 2.2 Договору).

Підпункти 3.3.2, 3.3.3, 3.3.11, 3.3.14 пункту 3.3 Договору передбачено, що орендар зобов`язується, зокрема: дотримуватись умов Договору щодо своєчасності та повноти внесення орендної плати та інших платежів; своєчасно та повністю здійснювати оплату вартості комунальних та/або супутніх послуг, у тому числі, але не обмежуючись, спожитої електроенергії; у разі припинення або розірвання Договору негайно повернути орендодавцеві об`єкт оренди та комплект ключів від об`єкту оренди в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його у користування, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати орендодавцеві збитки в разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна; звільнити об`єкт оренди без надання іншого житлового приміщення та невідкладно передати його орендодавцю - у разі закінчення строку дії Договору, розірвання Договору, визнання його недійним, у інших випадках, передбачених законом та/або Договором.

У пункті 4.1 Договору сторонами було погоджено, що розмір орендної плати складає 11 000,00 грн за один календарний місяць, що за офіційним курсом Національного банку України на момент укладення договору є еквівалентом 465,00 доларів США та не включає в себе плату за електроенергію та/чи інші послуги, пов`язані з обслуговуванням/утриманням об`єкта оренди. Нарахування орендної плати починається з моменту підписання договору обома сторонами.

Згідно пункту 4.2 Договору орендна плата сплачується орендарем орендодавцю наперед авансом не пізніше п`ятого числа кожного місяця готівкою або в безготівковому порядку на банківський рахунок орендодавця.

У разі припинення (розірвання) договору орендар сплачує орендну плату до дня повернення об`єкта оренди, включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку у повному обсязі сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, Ураховуючи штрафні санкції, передбачені умовами договору (пункт 4.6 Договору).

Пунктом 5.3 Договору передбачено, що у випадку несплати або несвоєчасної сплати орендної плати орендар сплачує орендодавцеві пеню у розмірі 3% від суми заборгованості за кожен день прострочення, а також прострочену орендну плату з урахування індексу інфляції за весь час прострочення та 36% річних від простроченої суми.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання договору (пункт 7.1 Договору).

Відповідно пункту 7.1 Договору строк його дії починає свій перебіг у момент, визначений у пункті 7.1 договору, та закінчується 31.12.2020.

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (пункт 7.3 Договору).

01.01.2020 сторонами було підписано акт прийому-передачі нежитлового приміщення, відповідно до якого об`єкт оренди передано Фізичній особі-підприємцю Таслицькій Юлії Владиславівні в придатному для використання за призначенням стані, моментом передачі в користування об`єкта оренди є 01.01.2020, показання лічильника електроенергії: 235597.

У травні 2021 року Фізична особа-підприємець Бовкун Катерина Іванівна звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Таслицької Юлії Владиславівни про стягнення 383 797,55 грн

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Бовкун Катерини Іванівни в межах справи №910/7754/21 обґрунтовувались наявністю правових підстав для стягнення з Таслицької Юлії Владиславівни боргу за Договором з оплати орендних платежів за період з січня по грудень 2020 року у розмірі 13 200,00 грн, нарахованих на вказану суму боргу інфляційних втрат у розмірі 3 468,83 грн, пені у розмірі 161 985,00 грн та 36% річних у розмірі 5 463,03 грн, а також боргу з оплати спожитої електричної енергії у розмірі 22 553,00 грн Крім того, Бовкун Катерина Іванівна просила суд стягнути з Таслицької Юлії Владиславівни за період з січня по березень 2021 року неустойку у розмірі подвійної плати за користування майном на підставі ст. 785 Цивільного кодексу України, що складало за розрахунками позивача 66 000,00 грн

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.11.2021 у справі №910/7754/21 позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Бовкун Катерини Іванівни задоволено частково; стягнуто з Таслицької Юлії Владиславівни на користь позивача 13 200,00 грн боргу, 2 075,61 грн інфляційних втрат; 2 999,76 грн пені; 8 885,55 грн 36% річних; 22 553,00 грн боргу з оплати вартості спожитої електроенергії; 66 000,00 грн неустойки за користування об`єктом оренди після закінчення строку дії договору та 1 735,71 грн судового збору.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.09.2022 апеляційну скаргу Таслицької Юлії Владиславівни на рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2021 у справі №910/7754/21 задоволено частково; рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2021 у справі №910/7754/21 частково скасовано та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Таслицької Юлії Владиславівни на користь Фізичної особи-підприємця Бовкун Катерини Іванівни 855,36 грн інфляційних втрат, 1 522,66 грн пені, 3 632,81 грн 36% річних, 20 028,20 грн боргу з оплати вартості спожитої електроенергії, 390,53 грн судового збору за подачу позовної заяви. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Бовкун Катерини Іванівни на користь Таслицької Юлії Владиславівни 2 638,88 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова апеляційного господарського суду в частині відмови у стягненні подвійної плати за користування майном на підставі ст. 785 Цивільного кодексу України мотивована тим, що колегія суддів з огляду на положення 764 Цивільного кодексу України та частини четвертої статті 284 Господарського кодексу України дійшла до висновку, що договір оренди від 01.01.2020 продовжив свою дію на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором. Тобто апеляційний суд встановив, що у січні-березні 2021 року Договір був чинним (діяв), а відтак підстави для нарахування Таслицькій Ю.В. неустойки у розмірі подвійної плати за користування майном на підставі ст. 785 Цивільного кодексу України відсутні.

Тасилицька Ю.В. обґрунтовувала свою апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2021 у справі №910/7754/21 продовженням дії Договору внаслідок відсутності заперечень Бовкун Катерини Іванівни проти володіння на користування відповідача орендованим майном після спливу строку дії Договору

Частинами 1 та 2 статті 18 Господарського процесуального кодексу України установлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, установленої законом.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої установлено ці обставини, якщо інше не установлено законом.

Постанова Північного апеляційного господарського суду від 06.09.2022 у справі №910/7754/21 набрала законної сили, а відтак встановлені нею обставини мають преюдиційне значення та не підлягають повторному доведенню.

Таким чином відсутні підстави для повторного доказування наведених обставин (що строк дії Договору був продовжений на січень-березень 2021 року, що стало підставою для відмови у стягненні неустойки у розмірі подвійної плати за майно), а також вказані обставини не можуть бути переоцінені судом у даній справі, оскільки фактично буде мати місце поставлення під сумнів постанови апеляційного суду у справі №910/7754/21, що є недопустимим.

Крім того, суд відзначає, що всі доводи відповідача в межах даної справи №910/2247/23 щодо усних домовленостей сторін про зменшення орендної плати, про повідомлення представника позивача про припинення користування майном, про його неявку для складення акту про повернення майна з орендного користування та повернення ключів від приміщення не підтверджуються належними та допустимими доказами.

У відповідності до ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України саме на орендаря покладено обов`язок негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі, у разі припинення договору найму.

Ураховуючи, що орендоване на підставі Договору майно є капітальною спорудою (нежитлове приміщення площею 200 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Будіндустрії, буд. 7 ), а обов`язок із оформлення повернення наймачем предмета договору найму відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору, визначений ч. 2 ст. 795 Цивільного кодексу України.

З огляду на відсутність доказів повернення майна з орендного користування орендодавцеві (шляхом складення сторонами відповідного акту) або фактичного припинення користування орендарем спірним майном у період з 01.01.2021 по 31.03.2021, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що у спірний період відповідач користувався орендованим майном.

Приписами ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частинами 1 та 4 статті 285 Господарського кодексу України передбачено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що розмір орендної плати складає 11 000,00 грн за один календарний місяць.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно пункту 4.2 Договору орендна плата сплачується орендарем орендодавцю наперед авансом не пізніше п`ятого числа кожного місяця готівкою або в безготівковому порядку на банківський рахунок орендодавця.

Приписами статті 251 Цивільного кодексу України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Отже сторонами у п. 4.2 Договору погоджено термін виконання зобов`язання зі сплати орендних платежів - не пізніше п`ятого числа поточного місця за поточний місяць.

При цьому, у даному випадку суд не застосовує приписи частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, у відповідності до якої якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день, оскільки дана норма визначає порядок обрахунку строку, який визначений у календарних днях, а не терміну, який визначений певним числом місяця.

Наведене тлумачення законодавства суд обґрунтовує тим, що сторони, погоджуючи строк (у календарних днях від певної події), не мають можливості перебачити, на який саме день припаде закінчення такого строку. В той же час, погоджуючи термін (число місяця виконання зобов`язання), сторони не позбавлені можливості визначити за допомогою календаря на який саме день припаде настання строку виконання зобов`язання, а відтак у відповідності ст.ст. 6, 627, 628 Цивільного кодексу України не позбавлені можливості визначити, що сторона договору має виконати своє зобов`язання до відповідного числа місяця.

Відповідач, як добросовісний суб`єкт господарських правовідносин, маючи на меті належним чином виконати своє зобов`язання зі сплати орендного платежу до 5 числа поточного місяця, міг завчасно встановити останній робочий (банківський) день, у який таке зобов`язання підлягало виконанню.

Тобто станом на дату укладення Договору, Ураховуючи погодження сторонами терміну оплати (а не строку), сторони мали можливість достеменно встановити відповідні числа місяця, в які підлягали виконанню зобов`язання зі сплати орендних платежів за кожен місяць протягом всього терміну дії договору.

Оскільки відповідач міг завчасно визначити останній день виконання зобов`язання зі сплати орендного платежу у кожному місяці для його виконання не пізніше 5 числа поточного місяця, то відповідно підстави для застування частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України та перенесення термінів оплати (у разі їх припадання на вихідний/святковий/неробочий день) відсутні.

Таким чином, Таслицька Юлія Владиславівна повинна була сплачувати за користування орендованим майном щомісячно орендну плату у розмірі 11 000,00 грн у наступні терміни:

- за січень 2021 року - до 05.01.2021 включно;

- за лютий 2021 року - до 05.02.2021 включно;

- за березень 2021 року - до 05.03.2021 включно.

Доказів сплати Таслицькою Юлією Владиславівною орендних платежів за користування об`єктом оренди у період з січня по березень 2021 року у розмірі 33 000,00 грн матеріали справи не містять.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позовних з вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 33 000,00 грн.

Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн судова колегія відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не установлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб (ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 280 Цивільного кодексу України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Судом ураховано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №383/596/15 моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Вимоги позивача про стягнення матеріальних збитків у розмірі 20 000 грн не підтверджені відповідним обґрунтованим розрахунком, є теоретичними, побудованими на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами.

Окрім того, позивачем у позовній заяві не наведено відповідних мотивів стосовно завдання їй моральної шкоди та не надано будь-яких доказів, які б свідчили про наявність фізичних чи душевних страждань, приниження її честі та гідності, а також ділової репутації або наявності втрат немайнового характеру, що настали внаслідок моральних чи фізичних страждань, приниження її честі та гідності чи її ділової репутації, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до діяльності позивача без обґрунтованого розрахунку розміру моральної шкоди, яку вона вимагала стягнути з відповідача.

При цьому, судом ураховано, що за інформацією із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності Фізичної особи-підприємця Бовкун Катерини Іванівни є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, тобто остання на постійній основі вступає у правовідносини оренди та даний вид підприємництва здійснює на власний ризик.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з Таслицької Юлії Владиславівни пені у розмірі 18 352,23 грн, 36% річних у розмірі 23 662,36 грн та інфляційних втрат у розмірі 12 871,30 грн, нарахованих за період з 06.01.2021 по 01.02.2023, судова колегія відзначає наступне.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України установлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, установлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідачем не було надано суду належних та допустимих доказів, з якими законодавство пов`язує можливість звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Пунктом 5.3 Договору передбачено, що у випадку несплати або несвоєчасної сплати орендної плати орендар сплачує орендодавцеві пеню у розмірі 3% від суми заборгованості за кожен день прострочення, а також прострочену орендну плату з урахування індексу інфляції за весь час прострочення та 36% річних від простроченої суми.

З аналізу даної умови Договору вбачається, що сторонами було визначено розмір пені (3% від суми заборгованості), порядок нарахування пені (від суми заборгованості за кожен день прострочення), однак не визначено строк нарахування пені.

Судом, ураховано положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, якими обмежено нарахування пені піврічним строком, однак відповідно до п. 7 Прикінцевих положень Господарського кодексу України під час дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Так, постановою Кабінетом Міністрів України №211 від 11.03.2020 по всій території України було введено карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), наразі строки дії карантину є продовженими до 30.06.2023 (згідно постанови Кабінетом Міністрів №383 від 25.04.2023).

Таким чином, строки нарахування пені, які встановлені у ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, є продовженими до закінчення дії карантину.

Щодо погодженого сторонами розміру пені (3% від суми заборгованості), то суд відзначає, що пеня нарахована Таслицькій Ю.В. за невиконання грошових зобов`язань за Договором, а відтак згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про стягнення з Таслицької Юлії Владиславівни пені у розмірі 18 352,22 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Умовами п. 4.2. Договору сторони передбачили, що у разі несплати орендної плати орендар сплачує орендодавцю 36% річних від простроченої суми, розмір яких установлено за домовленістю сторін на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Ураховуючи вказане, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про стягнення з Таслицької Юлії Владиславівни 36% річних у розмірі 23 662,35 грн та інфляційних втрат у розмірі 12 783,77 грн.

Статтею 256 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Строк, протягом якого особа може звернутись до суду за захистом свого порушеного права, встановлюється Цивільним кодексом України.

Пунктом 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 Цивільного кодексу України).

Відповідач зазначає, що позивачами було пропущено строк позовної давності щодо вимог про стягнення суми пені, нарахованої з 06.01.2021 по 01.02.2023.

Проте, суд не погоджується із такими доводами відповідача, оскільки 02.04.2020 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", згідно якого Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, яким передбачено, що під час дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Тобто строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідача пені в силу пункту 12 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину.

Як зазначалось, постановою Кабінетом Міністрів України №211 від 11.03.2020 з 12.03.2020 по всій території України було введено карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), наразі строки дії карантину є продовженими до 30.06.2023 (згідно постанови Кабінетом Міністрів №383 від 25.04.2023).

Таким чином, строк позовної давності за вимогою про стягнення пені, нарахованої з 06.01.2021 по 01.02.2023, станом на дату подання позову було продовжено в силу пункту 12 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України та відповідно не було пропущено позивачем.

Відповідно до частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (частина перша статті 233 Господарського кодексу України).

На підставі частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, частини 1 статті 233 Господарського кодексу України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені) до її розумного розміру (аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 15.02.2023 у справі №910/437/22, від 13.07.2022 у справі №925/577/21, від 28.06.2022 у справі №902/653/21).

Аналіз приписів статей 551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського кодексу України свідчить, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання (постанова Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 914/1517/18).

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, Ураховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (пункт 88 постанови Верховного Суду від 02.03.2023 у справі №905/1409/21).

Закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд - оцінити при ухваленні рішення.

Таким чином, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

При цьому, диспозиція частини третя статті 551 Цивільного кодексу України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо а) він значно перевищує розмір збитків, та б) за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Заявлені до стягнення з відповідача 36% річних та пеня значно перевищують суму боргу Таслицької Ю.В. Зокрема, погоджений сторонами у Договорі розмір відсотків річних - 36% в 12 разів перевищує встановлений ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, в той час як матеріали справи не містять доказів завдання позивачу збитків.

При цьому, права та інтереси Фізичної особи-підприємця Бовкун Катерини Іванівни компенсуються за рахунок інфляційних втрат.

Також судом ураховано, що даний борг зі сплати орендних платежів виник у відповідача під час запровадженого постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 карантину та у даній сфері господарської діяльності переважна більшість орендодавців зменшила своїм орендарям орендну плату за періоди лок-даунів.

Із матеріалів справи №910/7754/21 вбачається, що Фізична особа-підприємець Бовкун Катерина Іванівна жодних знижок в частині сплати орендної плати Таслицькій Ю.В. не надавала та остання сплачувала орендну плату в повному розмірі.

За таких обставин колегія суддів вважає обгрнутованим висновок місцевого господарського суду про наявність підстав для зменшення на 90% неустойки (пені) до 1 835,22 грн та 36% річних до 11 662,35 грн (зменшено майже на 51% від заявленої суми, проте навіть за такого зменшення розмір присуджених до стягнення відсотків річних в п`ять раз перевищує встановлений ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України).

В свою чергу, інфляційні втрати зменшенню не підлягають, оскільки є частиною боргу та забезпечують право кредитора одержати суму боргу такої ж купівельної спроможності, яка б була у разі дотримання відповідачем своїх зобов`язань за Договором.

Згідно із п. 2 частини 6 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Згідно із статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Частиною 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Господарським процесуальним кодексом України не визначено вичерпного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв`язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини і за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, господарський суд має право, зокрема, відстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Підставами для задоволення заяви про відстрочку, розстрочку виконання рішення можуть бути обставини, якими його виконання ускладнюється чи видається неможливим. Відстрочка або розстрочка виконання рішення, ухвали, постанови, зміна способу та порядку їх виконання допускаються у виняткових випадках і залежно від обставин справи.

Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання розстрочення виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.

Особа, яка подала заяву про розстрочку або відстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі.

24.02.2022 російською федерацією було розпочато повномасштабні військові дії проти України, у зв`язку з чим Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан з 24.02.2022, який досі триває.

Частиною 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Загальновідомі факти не потребують доказування тоді, коли вони визнані такими судом. Загальновідомість того чи іншого факту може мати різні межі. Він може бути відомий у межах країни, окремої області, населеного пункту. Це об`єктивні межі загальновідомості певного юридичного факту. Але крім об`єктивних меж загальновідомість певного юридичного факту має і суб`єктивні межі: даний факт повинен бути відомий не тільки певним особам (наприклад, мешканцям населеного пункту), але й всьому складу суду, який розглядає справу (постанови Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №922/3946/16 та від 26.10.2021 у справі №922/3990/19).

Загальновідомими є обставинами, що через військову агресію російської федерації проти України в Україна має місце економічний спад та доходи громадян значно вплати, в той час як відповідачка, маючи проблеми із здоров`ям, також утримує своїх батьків, які є інвалідами другої групи.

Ураховуючи вищевказані обставини, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для розстрочення виконання рішення суду від 27.04.2023 у справі №910/2247/23 на 6 місяців.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі наявних матеріалів справи колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник - Фізична особа-підприємець Бовкун Катерина Іванівна, в розумінні статті 86 ГПК України не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2023 у справі №910/2247/23, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2023 у справі №910/2247/23 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

Щодо апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Бовкун Катерини Іванівни на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 08.05.2023 у справі №910/2247/23 колегія суддів відзначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Частиною 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України установлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом установленого строку така заява залишається без розгляду.

Позивачем у порядку, передбаченому ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, подано копію Договору про надання правової допомоги від 01.03.2021 (надалі - Договір про надання правової допомоги), укладеного між Фізичною особою-підприємцем Бовкун Катериною Іванівною (клієнт), та адвокатом Окунєвим Ігорем Сергійовичем (адвокат), відповідно до умов якого адвокат зобов`язується надавати клієнту правову допомогу та представляти інтереси клієнта у будь-яких органах державної влади та органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах та організаціях, незалежно від форм власності та господарювання у тому числі, але не виключно в судах будь-якої інстанції та спеціалізації (загальних, господарських, адміністративних тощо), Верховному Суді, органах державної виконавчої служби тощо), Торгово-промисловій палаті України, будь-яких інших торгово-промислових палатах, органах державної фіскальної служби, органах внутрішніх справ, органах Національної поліції України, органах прокуратури, в місцевий державних адміністраціях, банківських установах (банках) поштового зв`язку, органах нотаріату (нотаріальних конторах), перед їх посадовими і службовими особами, державними нотаріусами, приватними нотаріусами, а також перед іншими юридичними і фізичними особами (п. 1.1 Договору про надання правової допомоги).

На підтвердження виконання адвокатом зобов`язань за Договором про надання правової допомоги надано:

- копію Додаткової угоди №1 від 06.04.2023 до Договору про надання правової допомоги від 01.03.2021 (надалі - Додаткова угода);

- копію Акту виконаних робіт (наданих послуг) №1 від 27.04.2023 до Договору про надання правової допомоги від 01.03.2021 (надалі - Акту виконаних робіт);

- копію квитанції від 13.04.2023.

Відповідно до п. 2 Додаткової угоди №1 від 06.04.2023 загальна сума гонорару адвоката, що відповідно до умов Договору про надання правової допомоги від 01.03.2021, підлягає оплата клієнтом, становить 20 000,00 грн.

У пункті 3 Акту виконаних робіт (наданих послуг) №1 від 27.04.2023 клієнтом та адвокатом погоджено детальний опис робіт (послуг), виконаних адвокатом:

- 06.02.2023 ознайомлення з матеріалами справи та попередня консультація клієнта;

- 06.02.2023 аналіз норм чинного законодавства України, що регулюють спірні правовідносини, та актуальної судової практики;

- 07.02.2023 консультація клієнта та узгодження правової позиції щодо захисту інтересів Бовкун К.І. в межах справи №910/2247/23;

- 07.02.2023 - 10.02.2023 підготовка позову Бовкун Катерини Іванівни до фізичної особи Таслицької Юлії Владиславівни про стягнення заборгованості за договором оренди;

- 20.03.2023 підготовка до судового засідання у справі Господарського суду міста Києва №910/2247/23;

- 20.03.2023 підготовка клопотання про відкладення засідання;

- 21.03.2023 інформування та консультування адвокатом клієнта щодо подальших дій у справі №910/2247/23;

- 21.03.2023 ознайомлення з матеріалами господарської справи №910/2247/23 за позовом Бовкун Катерини Іванівни до фізичної особи Таслицької Юлії Владиславівни про стягнення заборгованості за договором оренди в розмірі 106 626,76 грн;

- 22.03.2023 - 27.03.2023 підготовка відповіді на відзив на позовну заяву у господарській справі №910/2247/23;

- 05.04.2023 підготовка до судового засідання у справі Господарського суду міста Києва №910/2247/23;

- 06.04.2023 підготовка та подання заяви в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України;

- 06.04.2023 участь в судовому засіданні у господарській справі №910/2247/23;

- 06.04.2023 ознайомлення з матеріалами господарських справ №910/7754/21 за позовом Бовкун Катерини Іванівни до фізичної особи Таслицької Юлії Владиславівни про стягнення заборгованості за договором оренди в розмірі 272 569,86 грн та №910/2247/23 за позовом Бовкун Катерини Іванівни до фізичної особи Таслицької Юлії Владиславівни про стягнення заборгованості за договором оренди в розмірі 106 626,76 грн;

- 06.04.2023 інформування та консультування адвокатом клієнта щодо подальших дій у справі №910/2247/23;

- 18.04.2023 підготовка додаткових пояснень у справі Господарського суду міста Києва №10/2247/23;

- 20.04.2023 участь в судовому засіданні у справі Господарського суду міста Києва №10/2247/23;

- 20.04.2023 інформування та консультування адвокатом клієнта щодо подальших дій у справі №910/2247/23;

- 26.04.2023 підготовка проекту заяви про компенсацію судових витрат та підтвердження їх розміру;

- 27.04.2023 участь в судовому засіданні у справі Господарського суду міста Києва №910/2247/23 (за умови проведення судом та участі в ньому адвоката).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про неспівмірність та необґрунтованість заявлених позивачем витрат на послуги адвоката із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також що розмір таких витрат є необґрунтованим з огляду на наступне.

Дана справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та Ураховуючи, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі свідчать про її незначну складність.

При цьому, в межах справи №910/7754/21 за позовом Фізичної особи-підприємця Бовкун Катерини Іванівни до Таслицької Юлії Владиславівни було установлено факт користування Таслицькою Юлію Владиславівною орендованим майном на підставі Договору оренди нежитлового приміщення від 01.01.2020 у період з 01.01.2020 по 31.12.2020.

З огляду на встановлення вказаних обставин в межах справи №910/7754/21 та з урахуванням того, що в суді першої та апеляційної інстанцій інтереси Фізичної особи-підприємця Бовкун Катерини Іванівни представляв, зокрема Окунєв І.С., останній був обізнаний із спірними правовідносинами, мав сформовану правову позицію та визначений обсяг необхідних додаткових матеріалів (доказів).

Таким чином, відсутні підстави вважати, що є обґрунтованою та необхідною витрата адвокатом часу на такі послуги, як аналіз норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, аналіз актуальної судової практики, формування правової позиції щодо даного спору та надання чотирьох консультацій клієнту.

Зважаючи на зміст постанови Північного апеляційного господарського суду у справі №910/7754/21 та встановлені в ній обставини, суд виключає можливість великої затрати часу адвоката з вісімнадцятирічним досвідом на підготовку позовної заяви і відповіді на відзив у даній справі, а також на підготовку до судових засіданні.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином заявлені позивачем до відшкодування судові витрати на правову допомогу у загальному розмірі 20000,00 грн не відповідають критеріям розумності, співмірності та пропорційності до предмету спору у даній справі, яка, зокрема, є незначної складності.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про зменшення до 3000,00 грн розміру витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають стягненню з відповідача.

Ураховуючи вищевикладене, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 08.05.2023 у справі №910/2247/23 є законними та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Бовкун Катерини Іванівни на рішення Господарського суду м. Києва від 27.04.2023 у справі №910/2247/23 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м. Києва від 27.04.2023 у справі №910/2247/23 залишити без змін.

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Бовкун Катерини Іванівни на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 08.05.2023 у справі №910/2247/23 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 08.05.2023 у справі №910/2247/23 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Фізичну особу-підприємця Бовкун Катерину Іванівну.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 24.07.2023.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов