РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.07.2023Справа № 910/6036/23
Господарській суд міста Києва у складі:

судді - Бондаренко-Легких Г.П.

за участю секретаря - Конона В.В.

розглянувши у відкритому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали господарської справи № 910/6036/23.

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна нафтогазова компанія» (01054, м. Київ, вул. Олександра Кониського, буд. 15, офіс 52)

До Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК УКРПРОМПОСТАЧ» (03170, м. Київ, вул. Янтарна, буд. 5-В)

Про стягнення 1 610 560, 26 грн

За участі представників сторін:

Від позивача: Суярко М.О. (адвокат, ордер серії АА № 1303676 від 23.05.2023).

Від відповідача: Степаненко О.А. (адвокат, довіреність № б/н від 18.11.2022).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна нафтогазова компанія» (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК УКРПРОМПОСТАЧ» (відповідач) про стягнення заборгованості за Договором поставки нафтопродуктів №ЗН-МО-2830 від 14.01.2020.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не здійснив повну оплату вартості поставленого позивачем товару у період з 22.09.2021 по 22.02.2022. Вартість неоплаченого товару становить 1 675 560, 26 грн, яку відповідач зобов`язаний сплатити.

24.04.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, розгляд справи ухвалив здійснювати у порядку загального позовного провадження, та підготовче засідання у справі призначив на 23.05.2023.

02.05.2023 від позивача надійшла заява про закриття провадження в частині 65 000, 00 грн, мотивована дана заява тим, що відповідач 06.04.2023 здійснив часткову оплату в розмірі 65 000, 00 грн.

12.05.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач одночасно заявляв клопотання про розстрочення виконання рішення до грудня 2023 року включно.

17.05.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив.

В судове засідання 23.05.2023 прибули представники сторін. Суд на місці ухвалив оголосити перерву в підготовчому судовому засіданні до 20.06.2023.

07.06.2023 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

15.06.2023 від позивача надійшли пояснення по справі.

В судове засідання 20.06.2023 прибули представники сторін. Суд на місці ухвалив закрити підготовче провадження та розпочати розгляд справи по суті та оголосити перерву в судовому засіданні по суті справи на 18.07.2023 року.

В судове засідання 18.07.2023 прибули представники сторін.

Заслухавши вступне слово позивача та відповідача, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, та дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, суд -

ВСТАНОВИВ:

І. Фактичні обставини, що стали підставою спору (підстави позову).

14.01.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Західна нафтогазова компанія» (позивач/постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Західна нафтогазова компанія» (відповідач/покупець) укладено договір поставки нафтопродуктів №ЗН-МО-2830 (надалі - Договір), у відповідності до умов якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити нафтопродукти у відповідності до умов Договору та додаткових угод до нього.

Поставка товару здійснюється окремим партіями. Найменування та кількість товару, умови поставки на кожну окрему партію товару визначається відповідними додатковими угодами до цього Договору, узгодженими сторонами, які після їх підписання є невід`ємними частинами цього Договору. Кожна наступна додаткова угода не відміняє і не припиняє дію попередніх додаткових угод ні в цілому, ні в частині, при умові, що це прямо не зазначено в відповідній додатковій угоді. Загальна кількість товару, який поставляється по цьому Договору, визначається як сума кількості окремих партій товару, вказаних в додаткових угодах до цього Договору. Загальна вартість товару, що поставляється по цьому Договору, визначається як сума вартостей окремих партій товару, вказаних в додаткових угодах до цього Договору (пункт 1.2. Договору).

Згідно з підпунктом 2.1.1. пункту 2.1. Договору, постачальник зобов`язується на підставі наданих покупцем заявок та додаткових угод до цього Договору передати у власність покупця товар відповідно до умов цього Договору з оформленням видаткових накладних та інших документів

Згідно з підпунктом 2.2.2. пункту 2.2. Договору, покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату повної вартості товару, а також, якщо це передбачено відповідними умовами поставки - витрати, пов`язані з перевезенням товару.

У відповідності до пункту 4.1. Договору, відвантаження товару здійснюється на підставі заявки покупця та підписаної сторонами додаткової угоди.

Відповідно до пункту 4.2. Договору, товар поставляється покупцю партіями, в кількості та по ціні, що визначаються додатковими угодами на умовах: FCA франко-перевізник на складі постачальника; СРТ-фахт/перевезення оплачені до місця названого покупцем; EXW-франко-завод на складі названому постачальником. Конкретна умова поставки визначається в додаткових угодах. Сторони можуть передбачити і іншій умови поставки, що має бути узгоджено в додаткових угодах.

Пунктами 5.1. та 5.2. Договору сторони узгодили, що покупець здійснює 100% попередню оплату за товар шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, якщо інше не передбачено додатковою угодою. Покупець здійснює оплату товару на підставі виставленого постачальником рахунку протягом поточного банківського дня, тобто дня виставлення рахунку, що відповідає даті рахунку, або відповідно до умов, передбачених в додаткових угодах до Договору.

Ціна товару узгоджується сторонами в додаткових угодах до цього Договору (пункт 5.6. Договору).

Згідно з пунктом 7.1. Договору, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором, сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України.

Відповідно до пункту 11.5. Договору, всі додаткові угоди до цього Договору, а також інші документи, що виникають при його виконанні є його невід`ємною частиною.

01.06.2020 сторони уклали Додаткову угоду про врегулювання відносин електронного документообігу до Договору № ЗН-МО-2830 від 14.01.2020.

Так, позивач з відповідачем, як передбачено умовами Договору щодо кожної поставки укладав відповідну Додаткову угоду (копії яких знаходяться в матеріалах справи). В пункті 2 кожної Додаткової угоди зазначається умова оплати, однак в деяких додаткових угодах вказано, що оплата здійснюється протягом 4-х банківських днів з моменту відвантаження товару, в інших вказана фіксована дата.

У відповідності до умов Договору, позивач за період з 22.09.2021 по 22.02.2022 здійснив поставку товару на загальну вартість 46 612 281, 90 грн, що підтверджується доданими до матеріалів справи відповідними видатковими накладними, які підписані сторонами за допомогою ЕЦП.

Відповідач здійснив оплату за поставлений товар на суму 44 936 721 ,64 грн та як стверджує позивач, що станом на 03.04.2023 у відповідача наявна заборгованість перед позивачем в розмірі 1 675 560, 26 грн.

Однак, 02.05.2023 від позивача надійшла заява про закриття провадження в частині 65 000, 00 грн в якій позивач зазначив, що відповідач 06.04.2023 здійснив часткову оплату в розмірі якому позивач просить закрити провадження.

На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за поставлений товар за період з 22.09.2021 по 22.02.2022 в розмірі 1 610 560, 26 грн.

II. Предмет та підстави позову.

Предметом позову у даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу за поставлений товар в розмірі 1 610 560, 26 грн.

Юридичними підставами позову є статті 692, 712, 714 Цивільного кодексу України, статті 265, 275, 276 Господарського кодексу України.

Фактичними підставами позову є неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки № 05/03-2021 від 05.03.2021.

III. Доводи позивача щодо суті позовних вимог.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав належним чином взятих на себе зобов`язань, встановлених Договором поставки нафтопродуктів № ЗН-МО-2830 від 14.01.2020, в частині повної оплати за поставлений позивачем товар у розмірі 1610560,26 грн.

IV. Доводи відповідача у справі.

Відповідач у відзиві на позовну заяву визнав наявність заборгованості перед позивачем в розмірі 1 610 560, 26 грн в повному обсязі і зазначив, що готовий сплачувати борг.

Окрім цього, відповідач зазначив, що у зв`язку з військовою агресією росії проти України, його контрагенти не виконують належним чином свої зобов`язання за укладеними з відповідачем договорами та мають перед відповідачем дебіторську заборгованість в розмірі 9 587 522, 73 грн. Однак, не зважаючи на це, відповідач продовжує щомісяця перераховувати на рахунок позивача суми за отриманий, але не оплачений товар.

Також відповідач зазначив, що він направляв позивачу лист про розстрочення виконання зобов`язання рівними частинами до 31.12.2023, проте відповіді від позивача не отримав.

З огляду на зазначене, відповідач визнає існування заборгованості в нього перед позивачем в повному обсязі, проте просить суд розстрочити виконання судового рішення до 31.12.2023.

V. Оцінка доказів судом та висновки суду.

З урахуванням предмету позовних вимог, їх юридичних та фактичних підстав, суд визначає, що перелік обставин, які є предметом доказування у справі, становлять обставини, від яких залежить відповідь на такі ключові питання:

- чи були порушені відповідачем обов`язки по оплаті за поставлений товар за Договором?

- чи підлягають позовні вимоги задоволенню та в якій частині?

- чи існують об`єктивні підстави для розстрочення виконання рішення суду та на який період та в якій сумі?

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають повному задоволенню з наступних підстав.

(1) Щодо закриття провадження у справі в частині 65 000, 00 грн.

Як зазначено в описовій частині даного рішення, що 02.05.2023 від позивача надійшла заява про закриття провадження у справі в частині позовних вимог, а саме щодо 65 000, 00 грн. Мотивована дана заява тим, що відповідач 06.04.2023 здійснив часткову оплату в розмірі 65 000, 00 грн, а тому за таких обставин в частині озвученої суми відсутній предмет спору.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою 05.04.2023, а саме подав позовну заяву засобами поштового зв`язку, яка зареєстрована судом 19.04.2023 року, а суд відкрив провадження у справі 24.04.2023.

Закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору регулюється пунктом 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Однак, дана норма стосується тих випадків, коли предмет спору між сторонами зник в процесі розгляду справи по суті.

В даному випадку, як зазначає позивач та відповідач часткова оплата була здійснена 06.04.2023, тобто після звернення позивача до суду, однак до відкриття провадження у справі судом, і позивач, в свою чергу, повідомив суд під час підготовчого провадження у даній справі про те, що відповідачем частково сплачено суму боргу, в зв`язку з чим просив закрити провадження у справі в цій частині.

Таким чином, аналіз норм Господарського процесуального кодексу України з даного питання (стаття 185, 191, 192) дає можливість дійти до наступного висновку, а саме те, що пунктом 2 частини 2 статті 185 Господарського процесуального кодексу України внормовано, що за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Частиною 4 зазначеної статті врегульовано, що ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 191, 192 цього Кодексу.

Отже, під час підготовчого провадження в силу приписів пункту 2 частини 2 та частини 4 статті 185, частини 3 статті 191, частина 4 статті 192 Господарського процесуального кодексу України суд наділений правом закрити провадження у справі лише у випадках: 1) відмови позивача від позову; 2) укладення мирової угоди.

Поряд з цим пунктом 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Підсумовуючи все вище викладене, суд оцінює заяву позивача про закриття провадження у справі щодо частини заявлених позовних вимог, яку була подано до суду 02.05.2023, як заяву про зменшення позовних вимог на суму 65 000, 00 грн.

У зв`язку з цим, суд оцінює заяву позивач про закриття провадження у справі в частині позовних вимог на суму 65000,00 грн як заяву про зменшення позовних вимог, яка приймається судом до розгляду та ухвалює подальший розгляд справи здійснювати з врахуванням суми зменшених вимог - 1 610 560, 26 грн (в первісних вимогах позивач просив стягнути 1 675 560, 26 грн).

(2) Щодо стягнення суми боргу

Договір, укладений між сторонами, є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 Глави 30 Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України, статей 11, 202, 509, 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В частині 1 статті 265 Господарського кодексу України зазначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 6 статті 265 Господарського кодексу України внормовано, що до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до частини 2, 3 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Згідно з частини 1 статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - зі ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно частини 1 та частини 2 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Як підтверджено матеріалами справи, 14.01.2020 сторони уклали Договір поставки нафтопродуктів № ЗН-МО-2830 відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити нафтопродукти в відповідності до умов Договору та додаткових угод до нього.

Відповідно до пункту 2.1. Договору, поставка товару здійснюється окремим партіями. Найменування та кількість товару, умови поставки на кожну окрему партію товару визначається відповідними додатковими угодами до цього Договору, узгодженими сторонами, які після їх підписання є невід`ємними частинами цього Договору.

Згідно пункту 4.2. Договору, товар поставляється покупцю партіями, в кількості та по ціні, що визначаються додатковими угодами.

В силу підпункту 2.1.1. пункту 2.1. Договору, постачальник зобов`язується на підставі наданих покупцем заявок та додаткових угод до цього Договору передати у власність покупця товар відповідно до умов цього Договору з оформленням видаткових накладних та інших документів

Таким чином, щодо кожної партії поставки, сторони укладали Додаткову угоду до Договору, в яких визначали найменування та кількість товару, умови поставки, ціну та умови оплати.

Отже, на виконання умов Договору позивач на підставі Додаткових угод в період з 22.09.2021 по 22.02.2022 здійснив поставку нафтопродуктів відповідачу на загальну суму 46 612 281, 90 грн.

Дана сума підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними та не заперечується відповідачем.

Згідно частини 1 та частини 2 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України внормовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з підпунктом 2.2.2. пункту 2.2. Договору, покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату повної вартості товару, а також, якщо це передбачено відповідними умовами поставки - витрати, пов`язані з перевезенням товару.

Пунктами 5.1. та 5.2. Договору сторони узгодили, що покупець здійснює 100% попередню оплату за товар шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, якщо інше не передбачено додатковою угодою. Покупець здійснює оплату товару на підставі виставленого постачальником рахунку протягом поточного банківського дня, тобто дня виставлення рахунку, що відповідає даті рахунку, або відповідно до умов, передбачених в додаткових угодах до Договору.

В пункті 2 кожної Додаткової умови зазначається умова оплати, однак в деяких додаткових угодах вказано, що оплата здійснюється протягом 4-х банківських днів з моменту відвантаження товару, в інших вказана фіксована дата.

Однак, відповідач здійснив оплату за поставлений товар в розмірі 45 001 721, 64 грн.

Отже, сума не оплаченого поставленого товару складає 1 610 560, 26 грн, яка не заперечується відповідачем, а навпаки підтверджується та оплату якого відповідач просить розстрочити до грудня 2023 року включно.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом. Частиною 1 статті 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на все вище зазначене, матеріалами справи підтверджується та не спростовано відповідачем належними і допустимими доказами, а навпаки підтверджено відповідачем, що станом на час розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем по оплаті за поставлений товар в період з 22.09.2021 по 22.02.2022 у загальному розмірі складає 1 610 560, 26 грн, а тому вимоги позивача щодо стягнення суми боргу за поставлений товар підлягають задоволенню.

(3) Щодо розстрочення виконання рішення.

Як зазначено в описовій частині даного рішення, що 12.05.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач одночасно заявляв клопотання про розстрочення виконання рішення до грудня 2023 року включно.

У відповідності до частини 1 статті 239 Господарського процесуального кодексу України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

В силу частини 1 статті 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Згідно з частиною 3 статті 331 Господарського процесуального кодексу України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Частиною 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України внормовано, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до частини 5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України, розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

З даних норм вбачається, що встановити розстрочення виконання рішення суду є правом, а не обов`язком суду з врахуванням тієї чи іншої ситуації в конкретній справі.

Так, відповідач повідомив, що він визнає суму борг в повному обсязі та те, що кожний місяць здійснює часткову оплату позивачу за поставлену продукцію, що частково підтверджувалось і позивачем, також відповідач повідомив, що в даний час у зв`язку з військовою агресією та повномасштабним вторгненням 24.02.2022 росії на територію України він позбавлений можливості погасити борг відразу одним платежем, оскільки контрагенти відповідача, в свою чергу, не виконують в повному обсязі свої зобов`язання за укладеними договорами, у зв`язку з чим у відповідача виникають труднощі з повним розрахунком з позивачем.

З огляду на що, відповідач просить розстрочити виконання рішення суду та надає графік погашення: 1) 10.06.2023 - 200 000, 00 грн; 2) 10.07.2023 - 200 000, 00 грн; 3) 10.08.2023 - 200 000, 00 грн; 4) 10.09.2023 - 200 000, 00 грн; 5) 10.10.2023 - 200 000, 00 грн; 6) 10.11.2023 - 200 000, 00 грн; 7) 10.12.2023 - 200 000, 00 грн; 8) 30.12.2023 - 210 560, 76 грн.

Позивач заперечував проти розстрочення виконання рішення та в поясненнях з даного питання, які надійшли до суду 15.06.2023 зазначив, що відповідачем не надано допустимих доказів (сертифікат Торгово-промислової палати України), які підтверджують не можливість здійснення оплати у зв`язку з форс-мажорними обставинами, а саме військовою агресією росії проти України. А також зазначив, що наявність дебіторської заборгованості контрагентів відповідача перед останнім не може свідчити про майновий стан відповідача.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 16.01.2020 у справі № 910/1820/19 та у постанові від 18.02.2019 у справі № 922/2191/19 зазначив, що розстрочення означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому, слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо). Питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи та заперечення як позивача, так і відповідача.

Суд констатує, що 24.02.2022 росією було розпочато повномасштабні військові дії проти України, у зв`язку з чим Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому відповідними Указами Президента України дія воєнного стану в Україні неодноразово продовжувалась та на сьогоднішній день продовжений до 18.08.2023. І даний факт не потребує підтвердження Торгово-промисловою палатою України та є загальновідомим.

Частиною 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Наведені факти є загальновідомими обставинами, а отже в силу приписів частини 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України не потребують доказування. При цьому, ці обставини відомі обом сторонам.

Отже, судом взято до уваги, що всі суб`єкти господарювання та фізичні особи на території України з 24.02.2022 зазнають негативних (невідворотних) наслідків як в господарські діяльності, так і в повсякденному житті, спричинені невмотивованою агресією ворожої держави. Суд зазначає, що військова агресія росії на території України впливає на здійснення господарської діяльності всіх суб`єктів господарювання.

Суд також приймає до уваги, що відповідач здійснював часткову оплату за поставлений товар, не заперечує проти існування боргу та не відмовляється від виконання свого обов`язку щодо повної оплати за поставлений товар, проте зважаючи на тяжкі обставини просить розстрочити виконання рішення частинами. При цьому, суд зазначає, що добровільне виконання відповідачем рішення суду частинами (розстрочення виконання рішення) призведе до економії ресурсу щодо примусового виконання рішення суду як позивача, так і держави, що є економічно вигідними, і зможе покращити фінансовий стан обох сторін спору.

У зв`язку з наведеним, суд доходить висновку задовольнити частково клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення, а саме задовольнити прохання про розстрочення виконання судового рішення, але за графіком та сумами, які визначить суд у даному рішенні.

Розстрочити виконання рішення до грудня 2023 року включно за наступним графіком:

- 1) 31.08.2023 - 322 112, 05 грн;

- 2) 30.09.2023 - 322 112, 05 грн;

- 3) 31.10.2023 - 322 112, 05 грн;

- 4) 30.11.2023 - 322 112, 05 грн;

- 5) 31.12.2023 - 322 112, 05 грн.

VІ. Розподіл судових витрат.

Позивач в позовній заяві просив стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 25 133 ,40 грн.

Однак, 02.05.2023 позивач подав заяву про закриття провадження у справі в частині 65 000, 00 грн, яку суд оцінив як заяву про зменшення позовних вимог.

З врахування зменшення позовних вимог, судовий збір який мав сплатити позивач становить 24 158, 40 грн (1 610 560, 26 грн * 1,5%), тому суд розподілятиме судовий збір в сумі з врахуванням зменшених позовних вимог, а саме в розмірі 24 158, 40 грн.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору в розмірі 24 158, 40 грн покладаються на відповідача.

Окрім цього, позивач в заяві про закриття провадження у справі, яку суд оцінив як заяву про зменшення позовних вимог, просив повернути позивачу сплачений судовий збір у розмірі 975, 00 грн.

Пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» внормовано, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи те, що судом заява про закриття провадження у справі в частині позовних вимог, оцінена як заява про зменшення позовних вимог та наявність клопотання від позивача про повернення надмірно сплаченого судового збору, суд дійшов до висновку повернути позивачу судовий збір в розмірі 975, 00 грн на підставі пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 73-77, 86, 129, 232, 236-238 Господарського процесуального кодексу України та статті 7 Закону України «Про судовий збір», суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна нафтогазова компанія» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК УКРПРОМПОСТАЧ» про стягнення 1 610 560, 26 грн (з врахуванням зменшених позовних вимог) - задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК УКРПРОМПОСТАЧ» (03170, м. Київ, вул. Янтарна, буд. 5-В; ідентифікаційний код: 40884096) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна нафтогазова компанія» (01054, м. Київ, вул. Олександра Кониського, буд. 15, офіс 52; ідентифікаційний код: 33064160) заборгованість у розмірі 1 610 560 (один мільйон шістсот десять тисяч п`ятсот шістдесят) грн 26 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 24 158 (двадцять чотири тисячі сто п`ятдесят вісім) грн 40 коп.

3. Частково задовольнити клопотання відповідача про розстрочення виконання судового рішення.

4. Розстрочити виконання судового рішення щодо стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 1 610 560, 26 грн до грудня 2023 року включно за наступним графіком:

- 1) 31.08.2023 - 322 112, 05 грн;

- 2) 30.09.2023 - 322 112, 05 грн;

- 3) 31.10.2023 - 322 112, 05 грн;

- 4) 30.11.2023 - 322 112, 05 грн;

- 5) 31.12.2023 - 322 112, 05 грн.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

6. Задовольнити клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна нафтогазова компанія» про повернення надмірно сплаченого судового збору.

7. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Західна нафтогазова компанія» (01054, м. Київ, вул. Олександра Кониського, буд. 15, офіс 52; ідентифікаційний код: 33064160) з Державного бюджету України 975 (дев`ятсот сімдесят п`ять) грн 00 коп. судового збору, сплаченого за платіжною інструкцією № 9901 від 03.04.2023.

7.1 Дане рішення є підставою для повернення судового збору, відповідно до статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений - 31.07.2023.

Суддя Г.П. Бондаренко - Легких