ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2023 р. Справа№ 910/11583/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Гаврилюка О.М.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання Маренич Г.О.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 22.06.2023:

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Державного підприємства "Фінансування інфраструктурних проектів"

на рішення Господарського суду міста Києва29.03.2023

у справі № 910/11583/22 (суддя - П.І.Паламар)

за позовом "AKELIK GROUP" ("Акелік Груп") Відкрите акціонерне товариство, Республіка Азербайджан в особі представництва "Акелік Груп" Відкрите акціонерне товариство

до Державного підприємства "Фінансування інфраструктурних проектів"

про стягнення боргу, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов`язання, ціна позову 1 478 300,46 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

Akelik Group» ("Акелік Груп") Відкрите акціонерне товариство, Республіка Азербайджан в особі представництва "Акелік Груп" Відкрите акціонерне товариство (далі - позивач, "Акелік Груп" ВАТ) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Фінансування інфраструктурних проектів" (далі - позивач, скаржник, ДП "Фінансування інфраструктурних проектів") про стягнення боргу, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у сумі 1 478 300,46 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що станом на дату подання позовної заяви відповідач не оплатив виконані роботи за актом приймання виконаних будівельних робіт №3 за грудень-3 2020 року від 18.12.2020 на суму 1 136 508,80 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.03.2023 у справі № 910/11583/22 позов "AKELIK GROUP" ("Акелік Груп") Відкрите акціонерне товариство, Республіка Азербайджан в особі Представництва "Акелік Груп" Відкрите акціонерне товариство задоволено. Стягнуто з Державного підприємства "Фінансування інфраструктурних проектів" на користь "AKELIK GROUP" ("Акелік Груп") Відкрите акціонерне товариство, Республіка Азербайджан в особі Представництва "Акелік Груп" Відкрите акціонерне товариство 1 136 508,80 грн. боргу, 341 791,66 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції керувався тим, що відповідачем доказів належної оплати за договором суду не надано, доводи позивача належними та допустимими доказами не спростовано, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням Державне підприємство "Фінансування інфраструктурних проектів" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2023 у справі № 910/11583/22 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог про стягнення боргу, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов`язання в розмірі 1 478 300,46 грн відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до неодержання відповідачем від позивача довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, акта приймання виконаних будівельних робіт за грудень-3 2020 року від 18.12.2020.

Також скаржник зазначає, що спірні роботи за договором підряду № БДР 50/06-20 від 03.06.2020 виконані іншою особою, а не позивачем.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

19.05.2023 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Зокрема позивач зазначає, що відповідач без жодних зауважень ьа/або застережень прийняв виконані позивачем роботи, що правильно встановлено судом першої інстанції та проти чого сам відповідач не заперечує в апеляційній скарзі.

Також позивач зазначає, що матеріалами справи спростовується твердження відповідача про те, що роботи, які виконало ТОВ «Егергетично-дорожнє будівництво», є тотожними спірним роботам.

На переконання позивача, факт виконання робіт встановлюється на основі первинної звітної документації з будівництва (акта за формою КБ-2в та довідки за формою КБ-3) і не може встановлюватися на основі «довідки з порівняльною таблицею відповідних робіт», виготовленої відповідачем одноособово вже під час розгляду справи судом першої інстанції.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті та клопотання учасників апеляційного провадження

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.04.2023, справу № 910/11583/22 за апеляційною скаргою Державного підприємства "Фінансування інфраструктурних проектів" на рішення Господарського суду міста Києва29.03.2023 передано колегії суддів у складі: головуючий суддя -Ткаченко Б.О., судді - Гаврилюк О.М., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.04.2023 витребувано справу № 910/11583/22 у Господарського суду міста Києва, відкладено вирішення питань пов`язаних з рухом апеляційної скарги до надходження справи на адресу Північного апеляційного господарського суду.

01.05.2023 справа № 910/11583/22 надійшла на адресу Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарсьокго суду від 02.05.2023 (з урахуванням ухвали суду про виправлення описки від 04.05.2023) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Фінансування інфраструктурних проектів" на рішення Господарського суду міста 29.03.2023 у справі № 910/11583/22. Розгляд апеляційної скарги Державного підприємства "Фінансування інфраструктурних проектів" на рішення Господарського суду міста 29.03.2023 призначено 22.06.2022.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

У судове засідання 22.06.2023 з`явився представник відповідача (скаржника), який підтримав апеляційну скаргу з викладених у апеляційній скарзі підстав.

У судове засідання 22.06.2023 з`явився представник позивача, який проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив суд апеляційної інстанції залишити відповідне оскаржуване рішення без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 03.06.2020 між ним та відповідачем укладено договір підряду № БДР 50/06-20, додаткові угоди до цього договору, згідно з умовами яких він (підрядник) за завданням відповідача (замовник) зобов`язався виконати будівельно-монтажні роботи "(код за ДК 021:2015:45230000-8 - Будівництво трубопроводів, ліній зв`язку та електропередач, шосе, доріг, аеродромів і залізничних доріг; вирівнювання поверхонь): ГБН Г.1-218-182:2011 Капітальний ремонт (влаштування) транспортної розв`язки в одному рівні кільцевого типу з малим діаметром центрального острівця на автомобільній дорозі загального користування державного значення Н-03 Житомир-Чернівці на ділянці км 310+752, Чернівецька область", загальною вартістю 30 132 000 грн., а останній - прийняти та оплатити ці роботи на умовах договору.

Згідно умов п.п. 5.2., 5.4. договору оплата вартості робіт здійснюється замовником шляхом перерахування коштів на рахунок підрядника на підставі оформлених належним чином документів, підписаних уповноваженими представниками сторін, після отримання замовником бюджетних призначень на підставі ст.ст. 48, 49 БК України, впродовж 10 банківських днів з моменту їх підписання. У разі затримки бюджетного фінансування, розрахунок за виконані роботи здійснюється протягом 7 банківських днів з дати отримання замовником бюджетного призначення на фінансування предмету договору на свій рахунок. За умови наявності відповідного бюджетного призначення у замовника виникають зобов`язання за договором.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1764 від 27 грудня 2001 р. "Про затвердження Порядку державного фінансування капітального будівництва" та належним чином оформленого рішення головного розпорядника бюджетних коштів замовник може прийняти рішення щодо надання підряднику на строк тне більше 3-х місяців авансу (але не пізніше кінця поточного бюджетного року) на виконання робіт в сумі, що не перевищує 30% вартості річного обсягу робіт, а саме загальної вартості робіт (договірної ціни) передбаченої п. 3.1. договору на підставі рахунків-фактур. Підрядник зобов`язується використати одержаний аванс на придбання і постачання необхідних для виконання робіт, матеріалів, конструкцій, виробів протягом 3 місяців з моменту отримання авансу та виконати належним чином обсяг закупівель та надати замовнику підтверджуючі документи (акт прийняття виконаних робі (форма КБ-2В) та довідку про вартість виконаних підрядних робіт (форма КБ-3) на суму сплаченого авансу. При закінченні тримісячного терміну невикористані суми авансу повертаються замовнику з урахуванням індексу інфляції.

Строк дії договору відповідно до умов п. 2.1. договору в редакції додаткової угоди № 4 від 21 грудня 2020 р. встановлений з моменту його підписання уповноваженими представника обох сторін та діє до 31 грудня 2020 р., але в будь-якому разі - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Вказані обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи копіями зазначених договору, додаткових угод.

Таким чином, між сторонами у справі виникли відносини з договору будівельного підряду, врегульовані гл. 61 ЦК України.

На виконання умов договору відповідач сплатив позивачу 9 039 600,00 грн. в рахунок попередньої оплати за договором, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією платіжного доручення № 624 від 22 вересня 2020 р.

Протягом листопада-грудня 2020 року позивач використав аванс на придбання і постачання необхідних для виконання робіт матеріалів, конструкцій, виробів на загальну суму 2880697,64 грн., іншу частину невикористаного авансу в розмірі 6158902,36 грн. повернув відповідачу, що підтверджується поясненнями позивача та не заперечується відповідачем, наявною у матеріалах справи банківською випискою з рахунку позивача за 28 грудня 2020 р.

Посилаючись на те, що по виконанні робіт за договором загальною вартістю 5 721 279,29 грн. відповідач частково оплатив ці роботи, заборгувавши 1 136 508,80 грн., позивач просив задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь суму боргу та 341 791,66 грн. інфляційних втрат.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначив, що він не отримував від позивача повідомлення про закінчення робіт за договором, а також довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати, акт приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2020 року від 18.12.2020, а тому відсутні підстави для стягнення з нього боргу та сум за прострочення виконання грошового зобов`язання. Також зазначав, що спірні роботи виконані іншою особою, а не позивачем.

Межі, мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного договору, суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором підряду.

За приписами частин першої та другої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов`язаний негайно повідомити про це підрядника. (стаття 853 ЦК України).

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів констатує, що наявними у матеріалах справи довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за листопад 2020 р. від 27.11.2020, за грудень 2020 р. від 07.12.2020, за грудень-3 2020 р. від 18.12.2020, за грудень-4 2020 р. від 18.12.2020, актами приймання виконаних будівельних робіт № 1 за листопада 2020 р. від 27.11.2020, № 2 за грудень від 07.12.2022, 3 за грудень-3 2020 р. від 18.12.2020, № 4 за грудень-4 2020 р. від 18.12.2020, платіжними дорученнями №№ 624 від 22.09.2020, 702 від 27.11.2020, 745 від 07.12.2020, 1025 від 23.12.2020 підтверджується факт виконання будівельних робіт за договором загальною вартістю 5 721 279,29 грн., а також оплати відповідачем цих робіт у розмірі 1 704 072,85 грн.

Тобто, станом як на дату подання позовної заяви, так і на момент перегляду оскаржуваного рішення в порядку апеляційного провадження, відповідач не оплатив виконані роботи за актом приймання виконаних будівельних робіт №3 за грудень-3 2020 року від 18.12.2020 на суму 1 136 508,80 грн.

Водночас, доводи скаржника щодо неодержання від позивача довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати, акта приймання виконаних будівельних робіт за грудень-3 2020 року від 18.12.2020 суперечать зібраним у справі доказам, у т.ч. вищевказаним акту та довідки, що містять підписи осіб замовника, які скріплені належною відповідачу печаткою, підписом та печаткою його служби технічного нагляду.

За змістом п. 8 під. 3 розділу 2 Правил організації діловодства та архівного збереження документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 1000/5 від 18.06.2015 відбиток печатки засвідчує підпис посадової особи, яка підписала документ.

Як вірно вказано судом першої інстцнії та не спростовано скаржником у своїй апеляційній скарзі, доказів того, що протягом спірного періоду належна відповідачу печатка вибула з його володіння матеріали справи не містять.

У свою чергу, доводи скаржника стосовно того, що спірні роботи за договором підряду № БДР 50/06-20 від 03.06.2020 виконані іншою особою, а не позивачем є безпідставними та необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Також, колегія суддів звертає увагу скаржника, що той факт, що позивач згодом брав участь в оголошеному відповідачем тендері на закупівлю робіт, частина з яких становила обсяг робіт, який заявлений до оплати у межах даної справи, сам по собі не спростовує факту виконання цих обсягів у межах спірного договору на підставі належним чином оформлених звітних та передавальних документів.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідальність пов`язана з недоліками або помилками у розрахунках під час розробки та затвердження тендерної документації, лежить виключно на замовнику, як уповноваженому на розробку та затвердження тендерної документації на власний розсуд.

У свою чергу, у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представником скаржника вказувалось на те, що на данний момент проводиться службове розслідування стосовно обставин підписання спірної довідки про вартість робіт, а також спірного акту виконаних робіт, проте, колегія суддів констатує про відсутність на момент перегляду оскаржуваного рішення в суді апеляційної інстанції належних та допустимих доказів зловживань з боку позивача або посадових осіб, що здійснювали приймання виконаних робіт з боку відповідача, інших даних про перебіг виконання спірних робіт.

Зважаючи на вище встановлені обставини, колегія суддів погоджується із рішенням суду першої інстцнії щодо задоволення позовних вимог в частині основного боргу у сумі 1 136 508,80 грн.

Щодо стягнення 341 791,66 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекси споживчих цін (індекси інфляції), які є показниками загального рівня інфляції в економіці, розраховуються в цілому за місяць, а не на конкретні дати. Встановлено, що вони розраховуються Державним комітетом статистики України щомісячно та публікуються в наступному за звітним місяці.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Згідно з Листом Державного комітету статистики України № 11/1-5/73 від 13.02.2009 також не має практичного застосування середньоденний індекс інфляції, що може бути розрахований за формулою середньої геометричної незваженої (корінь з місячного індексу в 31 (30) степені). Так, він вказує лише на темп приросту цін за 1 день та не є показником реальної величини знецінення грошових коштів кредитора за період прострочення боржником своїх зобов`язань.

Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997, відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Таким чином, інфляційні втрати мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Зазначене відповідає п. 6 Наказу Держкомстату №265 від 27.07.2007 "Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін", відповідно до якого розрахунки базового індексу споживчих цін проводяться за міжнародною класифікацією індивідуального споживання за цілями та здійснюються відповідно до модифікованої формули Ласпейреса. Розрахунки базового індексу споживчих цін за квартал, період з початку року і т.п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів.

При цьому, коли відносно кожного грошового зобов`язання, які мають різні строки виникнення, проводиться оплата частинами через короткі проміжки часу, розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати щодо кожного окремого платежу, як складової загальної суми окремого грошового зобов`язання, за період з моменту виникнення обов`язку з оплати та який буде спільним для всіх платежів по конкретному грошовому зобов`язанню, до моменту фактичного здійснення платежу з подальшим сумуванням отриманих результатів для визначення загальної суми інфляційних втрат.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 910/21564/16 від 10.07.2019.

Базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат позивача, колегія суддів констатує, що він є арифметично вірним, а тому суд першої інстцнії дійшов цілком обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 341 791,66 грн.

Всім іншим доводам, наведененим скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів надано правову оцінку, проте, вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на вірне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст. 277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2023 у справі № 910/11583/22, за наведених скаржником доводів апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат

Судовий збір розподіляється відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Фінансування інфраструктурних проектів" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2023 у справі № 910/11583/22 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2023 у справі № 910/11583/22 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Державним підприємством "Фінансування інфраструктурних проектів".

4. Матеріали справи №910/11583/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 287 та 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 28.06.2023.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді О.М. Гаврилюк

В.В. Сулім