РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.07.2023Справа № 910/1769/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №910/1769/23

За позовом Фізичної особи-підприємця Цімейка Богдана Андрійовича

до Фізичної особи-підприємця Шейка Павла Івановича

про стягнення 49852,76 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Цімейко Богдан Андрійович (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Фізичної особи-підприємця Шейка Павла Івановича (далі - відповідач) про стягнення 96293,88 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не належним чином виконує взяті на себе зобов`язання за договором суборенди №6-2022р./ОР від 28.06.2022, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення борг по орендній платі, пеню, інфляційні втрати та борг з відшкодування комунальних послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.2023 відкрито провадження у справі №910/1769/23 та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України до Єдиного державного реєстру, зокрема, вносяться відомості про місцезнаходження юридичної особи.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру. Невід`ємною архівною складовою частиною Єдиного державного реєстру є Реєстр документів дозвільного характеру, Єдиний реєстр громадських формувань, Реєстр громадських об`єднань та Єдиний реєстр підприємств, щодо яких порушено провадження у справі про банкрутство.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 17.03.2023 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 16671, Чернігівська обл., Ніжинський р-н., с. Галиця, вул. Центральна (Леніна), буд. 67.

Втім, ухвала суду була повернута органом поштового зв`язку без вручення відповідачу з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно з п.5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, день проставлення у поштовому повідомлені відмітки «адресат відсутній за вказаною адресою» вважається днем вручення відповідачу ухвали суду в силу положень п.5 ч.6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України.

Разом з цим, у відповідності до вимог статей 165, 251 Господарського процесуального кодексу України, відповідачу був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Втім, відповідач у визначений законом строк не подав ні відзиву на позовну заяву, ні клопотання про продовження строку на його подання.

Приписами ч. 9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, 08.03.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява №312 від 02.03.2023 про уточнення суми позовних вимог, яка за своєю суттю є заявою про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача суму боргу по орендній платі у розмірі 15600,00 грн, пеню, 3% річних та інфляційні втрати у загальному розмірі 6331,09 грн, а також борг з відшкодування комунальних послуг у розмірі 27921,67 грн.

Згідно приписів пункту 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Частиною 5 статті 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої, частиною третьою або четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає в ухвалі.

Судом встановлено, що позивачем дотримано вимоги статті 46 Господарського процесуального кодексу України, а тому така заява підлягає прийняттю судом до розгляду.

Отже, оскільки зменшення розміру позовних вимог, викладене позивачем у його письмовій заяві та подано у встановлений строк, суд дійшов висновку про задоволення даної заяви, а тому новою ціною позову, виходячи з якої розглядається спір є, 49852,76 грн.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

11.11.2019 року між Приватним підприємством «Науково-виробнича фірма «Скала» та Фізичною особою-підприємцем Цімейко Богданом Андрійовичем укладено договір оренди №2-2019р./ОР, за умовами пункту 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування терміном на 35 місяців дві окремі частини нежитлового приміщення, надалі за текстом - «Об`єкт оренди», згідно додатку №1 та додатку №2, які є невід`ємними додатками до цього договору оренди з правом здачі цих приміщень в суборенду третім сторонам на власний розсуд.

Відповідно до пунктів 1.2 та 1.6 договору оренди, об`єкт оренди, згідно додатку №1 загальною площею 87,25 кв.м., та об`єкт оренди згідно додатку №2 загальною площею 72,04 кв.м., розташовані за адресою: вулиця Митрополита Андрія Шептицького, буд. 24, м. Київ, Україна, 02002. Об`єкти оренди передаються орендарю для наступних цілей: здавання в суборенду підприємствам торгівлі.

28.06.2022 року між Фізичною особою-підприємцем Цімейко Богданом Андрійовичем (далі - орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Шейко Павлом Івановичем (далі - суборендар) укладено договір суборенди №6-2022р./ОР (далі - договір), за умовами пункту 1.1 якого орендодавець передає в суборенду, а суборендар приймає в строкове платне користування визначену договором частину нежитлового торговельного приміщення, надалі за текстом - «Об`єкт суборенди», згідно погодженого по-поверхового плану (планограми), яка є невід`ємним додатком до цього договору.

Об`єкт суборенди, загальною площею 72,04 м.кв. складається з вбудованого у житловий будинок нежитлового торговельного приміщення, яке представляє собою один окремий торговельний зал з санвузлом та кімнатою і має окрему вхідну металопластикову групу, які з`єднані між собою, розташований за адресою: вулиця Митрополита Андрія Шептицького, будинок 24, м. Київ, України, 02002. Об`єкт суборенди орендодавець використовує на підставі договору оренди від 11.11.2019р. №2-2019р./ОР з власником цього нежитлового приміщення відповідно до Свідоцтва про власність №78/46-СВ від 15.08.1996р. (пункти 1.2 та 1.3 договору).

За умовами пункту 1.6 договору об`єкт суборенди передається суборендарю для наступних цілей: використання суборендарем об`єкту суборенди в господарській діяльності, а саме для діяльності магазину роздрібної торгівлі товарами продуктово-промислової групи: продукти, снекова група, чай-кофе, бакалія, кондитерська група, сік-вода та інші напої, вода на розлив, алкогольні напої, пиво, табачні вироби, галантерея, біжутерія, косметика, парфумерія, засоби для догляду за волоссям, шкірою, побутова хімія, товари для пікніка, товари для свята, дитячі товари: одяг, косметика, іграшки; книги, канцелярія; товари для автомобіля, мотоцикла, велосипеда; хоз.товари; товари для сада-города; товари для ремонту; товари для мобільних телефонів, планшетів; товари для шиття, рукоділля, творчості; папір, серветки, засоби гігієни; товари для домашних тварин; одяг, а саме: одяг жіночій, чоловічій, дитячий, нижня білизна, джинси, верхній одяг, шкарпетки, колготи, шапки, шарфи, взуття; постільна білизна; сумки; посуд тощо. А також встановлення апаратів самообслуговування: банкомат, кофе машина, тощо.

Згідно пункту 2.1 договір вступає в дію з моменту його підписання сторонами, на термін дії з « 01» липня 2022 року до « 01» липня 2023 року.

Відповідно до пунктів 2.2 та 2.3 договору передача об`єкта суборенди у користування суборендарю здійснюється орендодавцем протягом п`яти робочих днів після виконання суборендарем вимог договору та сплати авансового платежу, в сумі і строк передбачений п. 3.3 договору, попередньої сплати замовленої величини споживання електричної енергії, передбаченої п. 3.3.2 договору, на поточний розрахунковий період липень 2022 р. та наступний календарний місяць - серпень 2022р. та оформлюється актом приймання-передачі об`єкта суборенди, який з моменту підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів відбитками печаток сторін (у випадку їх наявності) є невід`ємною частиною договору. В акті приймання-передачі об`єкта суборенди вказується технічний стан приміщення, перелік, найменування та характеристика об`єкта суборенди на момент передачі його суборендарю. Останні показники лічильників електричної енергії та водопостачання. Об`єкт суборенди передається суборендарю протягом 5 (п`яти) календарних днів після виконання суборендарем сплати на поточний рахунок орендодавця вказаної договором суборенди суми орендної плати, попередньої сплати вартості замовленої величини споживання електричної енергії на поточний розрахунковий період липень 2022р. та наступний календарний місяць-серпень 2022р., згідно вимог п.3.3, п.3.3.1, п.3.3.2 договору.

Умовами пункту 3.1 договору сторони погодили, що орендна плата, за один місяць оренди на перший рік оренди, з моменту підписання договору, складає: 22500,00 (двадцять дві тисячі п`ятсот) грн 00 коп. без ПДВ.

Пунктом 3.2 договору встановлено, що на протязі 5 (п`яти) банківських днів, після підписання договору, суборендар сплачує на поточний рахунок орендодавця 22500,00 (двадцять дві тисячі п`ятсот) грн 00 коп. без ПДВ орендної плати за останній місяць користування орендованим приміщенням (липень 2023р.), з врахуванням вимог п. 3.8 договору та місячну орендну плату за перший місяць (липень 2022р.) за користування орендованим приміщенням, після спливу терміну, визначеному п.3.2.1 договору, в сумі 22500,00 (двадцять дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. без ПДВ, що сумарно становить суму в 45000,00 грн (сорок п`ять тисяч) грн.

Після виконання умов зазначених в п. 3.2, п. 3.2.1, п. 3.3, п. 3.3.1 договору, оренда плата вказана в п. 3.1 сплачується суборендарем орендодавцю щомісячно в розмірі, встановленому п. 3.1 договору, до 10 числа поточного місця договору суборенди, при цьому орендна плата на наступний календарний рік, що слідує попередньому календарному року оренди, підлягає щорічній індексації в порядку вказаному в п. 3.8 цього договору (пункт 3.4.договору).

За умовами пункту 3.7 договору орендодавцем, як те передбачено ПКЕЕ (правила користування електричною енергією) визначає помісячно кожному року місячний ліміт споживання суборендарем електроенергії для його попередньої заявки та поданню орендодавцем постачальнику електричної енергії (ПАТ «ДТЕК Київські електромережі») за 30 календарних днів на наступний місяць споживання електричної енергії з метою недопущення відключення від електропостачання як суборендаря так і орендодавця при цьому в разі споживання електроенергії суборендарем в обсягах більших від заявленої величини (ліміту) суборендар сплачує орендодавцю подвійну величину спожитої електроенергії понад ліміт, для її перерахування постачальнику електричної енергії в порядку та строк визначений ПКЕЕ. Суборендар проводить попередню оплату ліміту спожитої електроенергії на поточний рахунок орендодавцю за 30 календарних днів на кожен наступний місяць оренди, за вирахування різниці між лімітом спожитої електричної енергії за місяць в якому здійснюється така оплата та фактично спожитої електричної енергії, а також компенсує орендодавцю, у безготівковій формі, за окремими рахунками, вартість комунальних послуг (водозабезпечення (водовідведення та каналізування) тощо), які використовує у своїй господарській діяльності Суборендар. Орендодавець надає суборендарю копії документів, які підтверджують сплату вказаних витрат. Усі платежі за встановлення телефонних ліній, щомісячну абонентську плату та оплату за телефонні переговори та будь-які інші витрати і платежі, пов`язані з наданням послуг електрозв`язку, послуг охорон та протипожежної безпеки суборендар здійснює самостійно.

Відповідно до пункту 8.6 договору за порушення терміну сплати орендної плати, передбаченої п.3.4 договору суборенди, суборендар сплачує орендодавцю за кожний день прострочення платежу штраф у розмірі подвійної облікової ставки НБУ та 3% річних від суми заборгованої орендної плати.

Пунктом 9.1 договору встановлено, що договір суборенди діє з « 01» липня 2022р. та діє до « 01» липня 2023 року.

На виконання умов договору суборенди, за актом приймання-передачі об`єкту суборенди від 01.07.2022 орендодавець передав, а суборендар прийняв в строкове платне користування частину нежитлового приміщення по вул. Митрополита Андрія Шептицького у м. Києва, загальною площею 72,04 кв.м.

Втім, як зазначає позивач, відповідач не належним чином виконував свої зобов`язання за договором суборенди, у зв`язку з чим 25.11.2022 року позивачем було направлено на адресу відповідача претензію №169 від 23.11.2022 про сплату заборгованості по оренді за договором суборенди №6-2022р./ОР у розмірі 45000,00 грн, що утворилась за період з жовтня 2022 року по листопад 2022 року включно.

29.12.2022 року позивачем повторно направлено на адресу відповідача претензію №186 від 28.12.2022, у якій вимагав від останнього сплатити заборгованість по орендній платі у розмірі 37800,00 грн та заборгованість по спожитих комунальних послугах, при цьому, позивач попередив відповідача, що у разі систематичного невиконання ним договору суборенди, орендодавцем буде ініційоване питання про його розірвання в односторонньому порядку.

23.01.2023 року позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу №213 від 23.01.2023 про розірвання договору суборенди №6-2022р./ОР від 28.06.2022, у якій повідомив про дострокове розірвання договору суборенди №6-2022р./ОР від 28.06.2022 року в односторонньому порядку з 01.03.2023 року, у зв`язку з систематичним порушенням взятих на себе зобов`язань суборендарем в частині сплати орендних платежів та відшкодування вартості комунальних послуг, а також передачу нежилого приміщення в суборенду третій стороні без письмової згоди орендаря.

За актом прийому-передачі об`єкта суборенди від 01.03.2022 суборендар передав, а орендодавець прийняв частину нежитлового приміщення по вул. Митрополита Андрія Шептицького у м. Києва, загальною площею 72,04 кв.м

При цьому, суд допускає ймовірність описки допущеної у даті акту прийому-передачі об`єкта суборенди (зворотного приймання-передачі) при його складанні, адже з тексту позовної заяви, претензій та вимог слідує, що позивачем ініційовано питання про одностороннє розірвання договору саме з 01.03.2023, а зважаючи, що договір суборенди було укладено лише 28.06.2022, суборендар не міг повернути орендоване майно у березні 2022, а відтак належною датою складення акту прийому-передачі об`єкта суборенди (зворотного приймання-передачі) слід вважати 01.03.2023.

Отже, у період з липня 2022 року по лютий 2023 року включно відповідач на підставі договору суборенди №6-2022р./ОР від 28.06.2022 здійснював оренду нежитлового приміщення по вул. Митрополита Андрія Шептицького у м. Києва, загальною площею 72,04 кв.м., у зв`язку з чим в силу положень пунктів 3.1 та 3.4 договору повинен був сплатити орендну плату в загальному розмірі 180000,00 грн та, як вказує позивач, за період оренди відповідачем було спожито комунальних послуг на загальну суму 63470,66 грн.

Втім, відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором суборенди №6-2022р./ОР від 28.06.2022 сплату орендних платежів та відшкодування комунальних послуг в повному обсязі не здійснив, у зв`язку з чим виник борг в сумі 15600,00 грн по сплаті орендних платежів та в сумі 27921,67 грн по відшкодуванню комунальних послуг, що і стало підставою звернення позивача до суду з даним позовом.

Стаття 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором піднайму, а відповідно до частин 1, 3 статті 774 Цивільного кодексу України, передання наймачем речі у володіння та користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом (частина 1, 3 статті 760 ЦК України).

Частинами 1, 3 статті 283 Господарського кодексу України унормовано, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності. Об`єктом оренди можуть бути, зокрема, нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення).

За найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (частини 1 та 5 статті 762 ЦК України).

Приписами частини 1 статті 286 Господарського кодексу України передбачено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Положенням ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами пункту 3.1 та 3.4 договору сторони погодили, що орендна плата, за один місяць оренди на перший рік оренди, з моменту підписання договору, складає: 22500,00 (двадцять дві тисячі п`ятсот) грн 00 коп. без ПДВ і сплачується суборендарем орендодавцю щомісячно до 10 числа поточного місяця договору суборенди, при цьому орендна плата на наступний календарний рік, що слідує попередньому календарному року оренди, підлягає щорічній індексації в порядку вказаному в п. 3.8 цього договору.

Відповідно до пункту 3.7 договору підставою для перерахування суборендарем орендної плати, плати споживання електричної енергії орендодавцю є даний договір, як документ первинної звітності.

При цьому, умовами пункту 5.2 договору визначено, що суборендар зобов`язаний, зокрема, у повному обсязі та своєчасно сплачувати орендодавцю орендну плату та інші платежі, передбачені умовами договору, своєчасно замовляти, корегувати та попередньо сплачувати ліміт споживання електричної енергії на наступний календарний місяць, в порядку вимог передбачених ПККЕ.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та умов договору, строк виконання відповідачем грошового зобов`язання зі сплати орендних платежів та відшкодування вартості спожитих комунальних послуг за договором суборенди на момент розгляду справи настав.

Втім, як встановлено судом, відповідач у встановлені договором строки орендну плату здійснив частково на суму 164400,00 грн, що підтверджується меморіальними ордерами №2PL799007 від 19.07.2022 на суму 45000,00 грн, №2PL802000 від 10.08.2022 на суму 17500,00 грн, №2PL794717 від 12.08.2022 на суму 5000,00 грн, №2PL490914 від 15.09.2022 на суму 20500,00 грн, №2PL533245 від 02.12.2022 на суму 8400,00 грн, №2PL987065 від 06.12.2022 на суму 5000,00 грн, №2PL101001 від 24.12.2022 на суму 10000,00 грн, №2PL621343 від 31.01.2023 на суму 10000,00 грн, №2PL158661 від 01.02.2023 на суму 2000,00 грн та платіжною інструкцією №0.0..1 від 01.03.2023 на суму 41000,00 грн., у зв`язку з чим виник борг по орендній платі у розмірі 15600,00 грн.

Тоді як, частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині повної сплати орендних платежів підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення боргу зі сплати орендних платежів у розмірі 15600,00 грн.

У той же час, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення боргу з відшкодування комунальних послуг, оскільки з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що відповідачем за період з липня 2022 року по лютий 2022 року включно було спожито комунальних послуг на суму 55956,76 грн про що свідчать виставлені позивачем відповідачу рахунки на оплату №2/07 від 04.08.2022 на суму 7513,09 грн, №3/08 від 02.09.2022 на суму 11388,69 грн, №3/09 від 04.10.2022 на суму 8347,21 грн, №4/09 від 04.11.2022 на суму 7311,96 грн, №5/09 від 12.12.2022 на суму 6942,20 грн, №6/10 від 14.01.2023 на суму 7152,80 грн, №7/11 від 01.02.2023 на суму 4056,64 грн та №8/12 від 02.03.2023 на суму 3244,17 грн, в свою чергу відповідачем сплачено заборгованість по комунальних послугах в сумі 35548,99 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжною інструкцією №33 від 10.08.2022 на суму 7513,09 грн, меморіальними ордерами №2PL923624 від 12.09.2022 на суму 11388,69 грн, №2PL179689 від 17.10.2022 на суму 8347,21 грн та №2PL040000 від 20.10.2022 на суму 8300,00 грн, а відтак належною сумою заборгованості по відшкодуванню комунальних платежів у спірний період є 20407,77 грн, а не 27921,67 грн як вказує позивач.

При цьому, обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, за змістом положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №911/2243/18, від 18.05.2021 у справі №916/2255/18, від 05.11.2019 у справі №915/641/18, від 10.04.2019 у справі №904/6455/17, від 26.02.2019 у справі №914/385/18 та від 05.02.2019 у справі №914/1131/18.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності. Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №916/2620/20, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 18.11.2019 у справі №902/761/18 та від 23.10.2019 у справі №917/1307/18.

Позаяк, у даному випадку, вказуючи про наявність боргу за комунальні послуги саме в сумі 27921,67 грн позивач не надає належних доказів, які б підтверджували заявлений позивачем розмір заборгованості відповідача, тоді як, за розрахунком суду з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, належною сумою заборгованості по відшкодуванню комунальних платежів є 20407,77 грн, відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково в сумі 20407,77 грн; в іншій частині цих позовних вимог належить відмовити.

Стаття 611 ЦК України встановлює, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 ГК України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Пунктом 8.6 договору встановлено, що за порушення терміну сплати орендної плати, передбаченого п. 3.4 договору суборенди, суборендар сплачує орендодавцю за кожний день прострочення платежу штраф у розмірі подвійної облікової ставки НБУ та 3% річних від суми заборгованості орендної плати.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, штрафом є платіж, нарахування якого здійснюється одноразово, в той час як пеня є поточним щоденним нарахуванням, розмір якої залежить від періоду прострочення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах ВС від 06.04.2020 у справі №910/4783/19 та від 15.05.2018 №917/889/17.

Відтак, передбачена сторонами у пункті 8.6 договору відповідальність суборендаря за порушення терміну сплати оренди у вигляді штрафу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, за кожний день прострочення, за своєю правовою природою є пенею, а не штрафом.

При цьому для договірної практики та практики правозастосування сама лише назва тієї чи іншої санкції, вжита в тексті договору, практичного значення не має. У такому випадку слід виходити з мети встановлення у законі відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді штрафної санкції - забезпечення належного виконання зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене та те, що умовами договору сторони передбачили відповідальність суборендаря за порушення строків оплати оренди у вигляді сплати штрафної санкції і розмір подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення, що за визначенням статті 549 Цивільного кодексу України відповідає поняттю «пеня», суд прийшов до висновку що позивач має право на застосування штрафних санкцій (пені) до відповідача у зв`язку з порушенням останнім строку оплати.

Відтак, оскільки відповідач допустив прострочення сплати орендних платежів, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню у загальному розмірі 4877,26 грн.

Окрім того, оскільки за приписами частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 292,64 грн та інфляційні втрати у розмірі 1161,19 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки позивачем не вірно визначено початок періоду прострочення, так як прийменник «до» з прив`язкою до календарної дати в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності включно або виконання чого-небудь (аналогічна правова позиція викладена в постанові ВС від 08.10.2018 у справі №927/490/18), отже перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін, тоді як позивач початком періоду прострочення визначає 1 число кожного календарного місяця, що суперечить умовам договору та вимогам законодавства. При цьому, необхідно враховувати, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. Відтак, за розрахунком суду, стягненню з відповідача підлягає пеня у розмірі 4796,03 грн, 3% річних у розмірі 287,76 грн та інфляційні втрати у розмірі 1017,39 грн, в іншій частині цих вимог позивачу належить відмовити.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість, як і не скористався своїм правом на подання відзиву.

Приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Цімейка Богдана Андрійовича підлягають задоволенню частково.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 13, 76-80, 129, 165, 232, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Цімейка Богдана Андрійовича до Фізичної особи-підприємця Шейка Павла Івановича про стягнення 49852,76 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Шейка Павла Івановича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Цімейка Богдана Андрійовича ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) заборгованість зі сплати орендних платежів у розмірі 15600 (п`ятнадцять тисяч шістсот) грн 00 коп., пеню у розмірі 4796 (чотири тисячі сімсот дев`яносто шість) грн 03 коп., 3% річних у розмірі 287 (двісті вісімдесят сім) грн 76 коп., інфляційні втрати у розмірі 1017 (одна тисяча сімнадцять) грн 39 коп, заборгованість по відшкодуванню комунальних послуг у розмірі 20407 (двадцять тисяч чотириста сім) грн 77 коп. та судовий збір у розмірі 2267 (дві тисячі двісті шістдесят сім) грн 08 коп.

3. Видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 24.07.2023.

СуддяТ.В. Васильченко