УХВАЛА

20 липня 2023 року

м. Київ

cправа № 921/404/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кондратова І.Д. - головуючий, судді - Вронська Г.О., Студенець В.І.,

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

на постанову Західного апеляційного господарського суду

(головуючий - Кордюк Г.Т., судді - Кравчук Н.М., Скрипчук О.С.)

від 19.06.2023

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

до Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз"

про стягнення 49 339,64 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. У вересні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної, м. Київ, пр. Любомира Гузара, 44 звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" (далі - Товариство), про стягнення 49 339,64 грн, із них 19 891,02 грн пені, 3 112,96 грн три відсотки річних від простроченої суми та 26 335,6 грн інфляційних витрат.

2. Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 27.01.2023 позов задоволено повністю.

3. Суд першої інстанції виходив з того, що станом на 22.07.2022 основний борг Товариства перед Оператором ГТС за перевищення замовленої потужності відсутній у зв`язку з погашенням. Оскільки, з липня 2021 грошові кошти в розмірі 238 122,09 за перевищення замовленої потужності в період жовтень, грудень 2021 не обліковуються в обліку позивача як дебіторська заборгованість відповідача, тому така заборгованість та нараховані на неї пеня, інфляційні нарахування, проценти річних не підлягають врегулюванню/списанню відповідно до вимог Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" (далі - Закон № 1639-ІХ). Докази укладення між сторонами договору про реструктуризацію заборгованості, договору про організацію взаєморозрахунків відсутні.

4. 19.06.2023 Західний апеляційний господарський суд ухвалив постанову, якою апеляційну скаргу Товариства задовольнив, рішення суду першої інстанції скасував. Прийняв нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив. Стягнув з позивача на користь відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги.

5. Суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції та виходив з того, що:

- заборгованість мала місце починаючи з 23.11.2021 та закінчуючи 31.05.2022 року, що фактично охоплюється періодом, який визначено Законом № 1639-ІХ;

- відповідно до висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 та від 01.09.2022 у справі № 904/5326/19 визначальною умовою для поширення норм Закону № 1639-ІХ на заборгованість відповідача є його включення до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу,

- відповідно до постанови НКРЕКП від 20.09.2022 №1174 Товариство включено до Реєстру, тому на нього поширюється дія Закону № 1639-ІХ;

- заборгованість Товариства перед Оператором ГТС за перевищення замовленої потужності, на яку позивачем нараховано пеню, відсотки річних та інфляційні нарахування, відсутня у зв`язку з її погашенням до 31 грудня 2022 року;

- у випадку погашення заборгованості боржником - учасником процедури врегулювання, без укладення договору про реструктуризацію чи договору про організацію взаєморозрахунків, відсутні підстави для стягнення з нього неустойки (штрафу, пені), процентів річних та інфляційних нарахувань, нарахованих на таку заборгованість, що повністю відповідає основній меті Закону № 1639-ІХ.

6. 07.07.2023 Оператор ГТС надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити рішення суду першої інстанції в силі.

7. Верховний Суд перевірив форму і зміст касаційної скарги та дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких мотивів.

8. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

9. Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 2 ГПК України, одним з основних засад (принципів) господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження у визначених законом випадках.

10. Частина сьома статті 12 ГПК України визначає, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

11. Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2 481,00 грн.

12. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

13. Предметом позову у цій справі є стягнення 49 339,64 грн заборгованості, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (500 х 2 102,00 грн).

14. Згідно з пунктом 1 частини п`ятої статті 12 ГПК України справа, що розглядається, є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (100 х 2 481,00 грн = 248 100,00 грн).

15. У касаційній скарзі скаржник зазначає, що справа має для нього виняткове значення, а касаційна скарга має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики (підпункти "а" , "в" пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України), оскільки апеляційний господарський суд неправильно застосував норму права, а саме статтю 6 Закону № 1639-ІХ, за умови, що існує усталена судова практика Верховного Суду щодо застосування приписів Закону № 1639-ІХ, викладена у постановах від 18.04.2023 у справі № 911/3195/21, від 15.06.2023 у справі № 904/5697/20, від 15.06.2023 у справі № 904/5698/20. Скаржник наголошує на неврахуванні апеляційним господарським судом висновків, викладених Верховним Судом у зазначених справах та вважає, що касаційний розгляд цієї справи виправить судові помилки і укріпить єдину правозастосовчу практику.

16. Вивчивши доводи скаржника щодо наявності підстав для оскарження судового рішення у справі за підпунктами "а" та "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, Верховний Суд вважає їх необґрунтованими з огляду на таке.

17. Фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження, буде впливати на значну кількість спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

18. Використання оціночних чинників, як-то: "винятковість значення справи для скаржника", "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики" тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

19. Наведені скаржником у касаційній скарзі доводи та аналіз оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення і її розгляд Верховним Судом є необхідним для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки в обґрунтування своїх доводів скаржник посилається на уже сформовану сталу практику Верховного Суду щодо застосування статті 6 Закону № 1639-ІХ.

20. Також зазначені у касаційній скарзі аргументи не обґрунтовують у достатній мірі і не доводять, що справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, тому не можуть бути визнані судом підставою, що підпадає під дію підпункту "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

21. Отже, Верховний Суд вважає, що скаржником не дотримано умову допуску справи до касаційного оскарження, у якій предметом позову є стягнення 49 339,64 грн, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

22. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

23. Зважаючи на конкретні обставини цієї справи та відсутність обґрунтованих підстав, що підпадають під дію виключень з пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку щодо відмови у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Оператора ГТС згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись нормами статті 234, пункту 2 частини третьої статті 287, пункту 1 частини першої статті 293 ГПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 921/404/22 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 19.06.2023.

2. Касаційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами направити скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий І. Кондратова

Судді Г. Вронська

В. Студенець