СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2023 року м. Харків Справа № 922/608/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гребенюк Н.В. , суддя Шутенко І.А.

при секретарі Соляник Н.В.

за участю представників сторін:

прокурор Горгуль Н.В.

позивача не з`явився

відповідача Квартенко О.Р.

розглянувши апеляційну скаргу Харківської обласної прокуратури (вх. №1195Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 16.05.2023 та на додаткове рішення господарського суду Харківської області від 30.05.2023 у справі № 922/608/23 (повний текст яких складено та підписано 26.05.2023 та 06.06.2023 відповідно в приміщення господарського суду Харківської області суддею Погореловою О.В.)

за позовом керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова в інтересах держави, в особі Харківської міської ради, м. Харків

до ТОВ "Енергоресурс Харків", м. Харків

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Керівник Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Харківської міської ради (далі - позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоресурс Харків", в якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 595 610,40 грн. безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0107 площею 0,6608 га по пр. Льва Ландау, 149 у м. Харкові за період з 01.04.2021 по 28.02.2022.

Позов обґрунтовує використанням відповідачем вказаної земельної ділянки у вказаний період без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст. ст. 125, 126 ЗК України. Витрати по оплаті судового збору прокурор просить суд покласти на відповідача.

Рішенням господарського суду Харківської області від 16.05.2023 у справі № 922/608/23 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Додатковим рішенням господарського суду Харківської області від 30.05.2023 у справі № 922/608/23 заяву ТОВ "Енергоресурс Харків" задоволено частково.

Стягнуто з Харківської міської ради (61003, м. Харків, м. Конституції, 7, ) на користь ТОВ "Енергоресурс Харків" (61128, м. Харків, проспект Льва Ландау, 149, ) - 29 750,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В решті заяви - відмовлено.

Харківська обласна прокуратура із вказаним рішенням суду та додатковим рішення суду першої інстанції не погодилась та звернулась до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 16.05.2023 у справі № 922/608/23 та ухвалити нове рішення про задоволення позову прокурора. Також просить скасувати додаткове рішення господарського суду Харківської області від 30.05.2023 у справі № 922/608/23 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви ТОВ "Енергоресурс Харків" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в повному обсязі.

Обґрунтовуючи підстави для звернення з апеляційною скаргою, прокурор посилається на те, що вказане судове рішення прийнято з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального (ст. 1212-1214 ЦК України, 206 ЗК України) та процесуального права (ст.ст. 11, 13, 14, 76-79, 86, 236, 238 ГПК України) права, а також при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Оскаржуючи додаткове рішення суду першої інстанції, прокурор зазначає про те, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами підтвердження витраченого адвокатом часу на вчинення дій з надання правової допомоги, відповідності вартості виконаних робіт складності справи та фактичному обсягу виконаних послуг.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.06.2023 апеляційну скаргу Харківської обласної прокуратури (вх. №1195Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 16.05.2023 та на додаткове рішення господарського суду Харківської області від 30.05.2023 у справі № 922/608/23 залишено без руху, у зв`язку з відсутністю доказів сплати судового збору у встановленому Законом України "Про судовий збір" порядку та розмірі. Встановлено апелянту 10-денний строк, з дня вручення цієї ухвали, для усунення недоліків апеляційної скарги. Роз`яснено апелянту, що неусунення недоліків, визначених цією ухвалою, має наслідки передбачені статтями 174, 260, 261 ГПК України.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.06.2023 у справі №922/608/23 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Харківської обласної прокуратури (вх. №1195Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 16.05.2023 та на додаткове рішення господарського суду Харківської області від 30.05.2023 у справі № 922/608/23; учасникам справи встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу протягом 10 днів (з урахуванням вимог ст. 263 ГПК України) з дня вручення даної ухвали; призначено справу до розгляду на 22.08.2023 на 14:30 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань. № 132; попереджено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи; роз`яснено учасникам спору, що явка представників у судове засідання є правом, а не обов`язком такого учасника. Роз`яснити учасникам спору, що право на участь у судовому засіданні може бути реалізоване шляхом проведення відеоконференції із застосуванням інтернет-платформи Easycon; повідомлено учасників справи про можливість подати документи у справі на електронну адресу суду через особистий кабінет в системі Електронний суд поштою, факсом або іншими дистанційними засобами зв`язку, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису з урахуванням вимог Закону України Про електронний цифровий підпис та Закону України Про електронні довірчі послуги; витребувано у господарського суду Харківської області матеріали справи № 922/608/23.

05.07.2023 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №922/608/23.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.07.2023 у цій справі виправлено описку у п. 3 резолютивної частини ухвали Східного апеляційного господарського суду від 29.06.2023, вірно зазначивши дату та час призначення справи до розгляду на 25.07.2023 на 15:30 год.

25.07.2023 до Східного апеляційного господарського суду від ТОВ "Енергоресурс Харків" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, оскаржувані судові рішення залишити без змін. Одночасно з поданням відзиву ТОВ "Енергоресурс Харків" просило поновити строк на подання відзиву на апеляційну скаргу, посилаючись на ускладнення ведення господарської діяльності у м. Харкові у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану.

Щодо наведеного клопотання відповідача, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 263 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Отже, враховуючи встановлений судом апеляційної інстанції строк для подання відзиву на апеляційну скаргу прокурора до 21.07.2023, а також фактичне подання відповідачем відзиву на апеляційну скаргу 25.07.2023, вказане свідчить про пропуск ТОВ "Енергоресурс Харків" встановленого процесуального строку.

За змістом частин 1, 4 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк

Сам факт запровадження воєнного стану в Україні без обґрунтування неможливості вчинити процесуальну дію у встановлені строки не може вважатися поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.

Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 у справі №990/115/22 введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами та виконання інших процесуальних дій. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Колегія суддів не вбачає поважних причин пропуску строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, тому відхиляє клопотання відповідача.

При цьому, колегія суддів в судовому засіданні зазначила, що відмова у задоволенні клопотання про поновлення строку на подачу відзиву не перешкоджає представнику відповідача викласти свої заперечення на апеляційну скаргу під час усної доповіді у судовому засіданні.

У судовому засіданні прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги, просив їх задовольнити, скасувати рішення господарського суду Харківської області від 16.05.2023 у справі № 922/608/23, ухвалити нове рішення про задоволення позову прокурора, а також скасувати додаткове рішення господарського суду Харківської області від 30.05.2023 у справі № 922/608/23 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви ТОВ "Енергоресурс Харків" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарги та просив відмовити у їх задоволенні, оскаржувані судові рішення просив залишити без змін.

Харківська міська рада не забезпечила участь в судовому засіданні свого представника, про причини неявки суд апеляційної інстанції не повідомила, хоча про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, наявне в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 12 статті 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника позивача, у зв`язку з чим переходить до її розгляду по суті.

У відповідності до статті 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Шевченківською окружною прокуратурою міста Харкова встановлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, ТОВ Енергоресурс Харків () на праві приватної власності належать нежитлові будівлі, які розташовані за адресою: м. Харків, просп. Льва Ландау, 149, а саме: нежитлова будівля літ. Ж-1 загальною площею 52,3 кв.м. (право власності зареєстровано з 05.08.2019 на підставі розподільчого балансу від 18.07.2019 №573, 576, 579, 582); нежитлова будівля літ. 3-1 загальною площею 378,8 кв.м. (право власності зареєстровано з 30.07.2019 на підставі свідоцтва про право власності від 10.11.2015 №47289580, розподільчого балансу від 18.07.2019 №573,576,579,582); нежитлова будівля літ. К-1 загальною площею 447,7 кв.м. (право власності зареєстровано з 05.08.2019 на підставі розподільчого балансу від 18.07.2019 №573,576,579, 582); нежитлова будівля літ. М-1 загальною площею 170,2 кв.м. (право власності зареєстровано з 30.07.2019 на підставі свідоцтва про право власності від 10.11.2015 №47269992 та розподільчого балансу від 18.07.2019 №573, 576, 579, 582); нежитлова будівля літ. Н-1 загальною площею 170,3 кв.м. (право власності зареєстровано з 06.08.2019 на підставі протоколів загальних зборів від 31.07.2019 №108, 110, від 06.08.2019 №676,678, акту приймання-передачі нерухомого майна від 06.08.2019 №662, 665); нежитлова будівля літ. О-1 1002,5 кв.м. (право власності зареєстровано з 30.07.2019 на підставі свідоцтва про право власності від 10.11.2015 №47267101 та розподільчого балансу від 18.07.2019 №573,576,579,582).

Пунктом 16 додатку 1 до рішення сесії Харківської міської ради від 16.10.2019 №1759/19 ТОВ Енергоресурс Харків надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності площею, орієнтовно, 0,6650 га для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель літ. О-1 (склад), літ. Н-1 (вагова), літ. М-1 (приміщення для зберігання резервуару рідкого двоокису вуглецю), літ. К- 1 (громадський будинок), літ. 3-1 (гаражі), літ. Ж-1 (склад) по просп. Льва Ландау, 149 в м. Харкові.

Водночас, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та публічної кадастрової карти України, речові права щодо вказаної земельної ділянки за ТОВ Енергоресурс Харків до цього часу не зареєстровано.

Разом з тим, відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0107 площею 0,6608 га по просп. Льва Ландау, 149 в м. Харкові, на який знаходяться об`єкти нерухомості відповідача, зареєстровано за Харківською міською радою. Відповідно до витягу №НВ-020 від 09.09.2020 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з :04:001:0107, остання сформована 12.07.2020.

Крім того, встановлено, що вищевказані нежитлові будівлі літ. Ж-1, літ 3-1, літ. К-1, літ. М-1, літ. Н-1, літ. О-1 розташовуються на земельній ділянці загальною площею 0,6608 га з кадастровим номером :04:001:0107 по просп. Льва Ландау, 149 в м. Харкові.

Прокуратурою листом від 06.01.2022 за №15/1-42вих-22 повідомлено про виявлені порушення Харківську міську раду.

Крім того, прокуратурою вжито заходів щодо отримання копій витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку, в тому числі, щодо вищевказаної земельної ділянки. Так, листом від 20.01.2022 за №15-2вих-22 прокуратурою надіслано відповідний лист до ТУ Держтеокадастру в Харківській області щодо надання копій витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки. Листом від 02.02.2022 за №10-20-14-714/0/19-22 ТУ Держтеокадастру в Харківській області надано відповідні запитувані документи.

В подальшому копії витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки листом від 09.02.2022 за №15/1-195вих-22 направлено до Департаменту земельних відносин Харківської міської ради.

Рішенням Харківської міської ради від 17.10.2018 за №1247/18 (з подальшими змінами та доповненнями) затверджено Порядок добровільного відшкодування безпідставно збережених коштів за використання земель комунальної власності на території м. Харкова з порушенням вимог законодавства. Зокрема, вказаним порядком передбачено, що самоврядний контроль за використанням земель комунальної форми власності територіальної громади міста Харкова здійснює Харківська міська рада в особі Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради (наразі - Департамент земельних відносин Харківської міської ради). Отже, саме Департамент уповноважений, за результатами вжитих заходів самоврядного контролю, скласти акт обстеження земельної ділянки та здійснити розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельними ділянками без правовстановлюючих документів.

В порядку ч. 2 ст. 83 Земельного кодексу України уповноваженою особою Харківської міської ради - головним спеціалістом сектору інспекційної роботи інспекції з контролю за використанням та охороною земель комунальної власності Департаменту земельних відносин Харківської міської ради Федоровим В.В. здійснено обстеження зазначеної вище земельної ділянки, про що складено акт від 16.02.2022 з додатками у вигляді ситуаційної схеми (план-схеми) розміщення земельної ділянки та фото.

Обстеженням на місцевості встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :04:001:0107 площею 0,6608 га за адресою: м. Харків, просп. Льва Ландау, 149 частково огороджена, використовується ТОВ Енергоресурс Харків для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель літ. Ж-1, літ 3-1, літ. К-1, літ. М-1, літ. Н-1, літ. О-1.

Листом від 30.11.2022 за №3246/0/225-22 Департаментом земельних відносин Харківської міської ради надано до прокуратури відповідний акт обстеження земельної ділянки та розрахунки суми безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки комунальної форми власності на території м. Харкова з порушенням вимог законодавства.

Таким чином, за переконанням прокурора, ТОВ Енергоресурс Харків використовує земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0107 площею 0,6608 га за адресою: м. Харків, просп. Льва Ландау, 149 для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель літ. Ж-1, літ 3-1, літ. К-1, літ. М-1, літ. Н-1, літ. О-1, без виникнення права власності/користування земельною ділянкою та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України на неї, а також без сплати коштів за землю в передбаченому законодавством розмірі.

Вказані обставини, на думку прокурора, свідчать про порушення прав та охоронюваних законом інтересів держави і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим прокурор звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.

Відповідно до ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

Згідно ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Як свідчать матеріали справи, відповідач не є ані власником, ані постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата (ст. 14.1.72 ПК України).

Згідно зі ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Під безпідставно збереженим майном мається на увазі грошові кошти в розумінні ст. ст. 179, 190 ЦК України, оскільки відповідно до ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним.

До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України (близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Верховного Суду України від 12.04.2017 року у справі №922/207/15, постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, постановах Великої Палати Верховного Суду дід 23.05 2018 року у справі №629/4628/16-ц, від 13.02.2019 року у справі №320/5877/17, постанов Верховного Суду від 30.11.2016 у справі №922/1008/15, від 07.12.2016 у справі №922/1009/15, від 12.04.2017 у справі №9227207/15, від 21.01.2019 у справі №902/794/17).

Таким чином, ТОВ Енергоресурс Харків зберігало кошти, не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, тим самим збільшуючи вартість власного майна, а Харківська міська рада втрачає належне йому майно (кошти від орендної плати), тобто відбувається факт безпідставного збереження саме коштів у розмірі орендної плати відповідачем за рахунок позивача.

Предметом вказаної позовної заяви є стягнення грошових коштів, належних до сплати за користування земельною ділянкою за звичайних умов (в разі оформлення договірних відносин відповідачем), втім не сплачених відповідачем, що пов`язується із втратою позивачем як потерпілою особою цього ж майна (грошових коштів). Розмір збережених відповідачем коштів від безпідставно набутого майна, який підлягає відшкодуванню з боку ТОВ Енергоресурс Харків, розрахований міською радою виходячи з розміру орендної плати за землю та складає 595 610, 40 грн. за період 01.04.2021 по 28.02.2022.

Отже, за переконанням прокурора, внаслідок використання відповідачем вищевказаної земельної ділянки без укладення договору оренди землі, територіальна громада міста Харкова в особі Харківської міської ради позбавлена можливості отримати дохід у такому розмірі від здачі земельної ділянки в оренду, чим порушені охоронювані законом права та інтереси Харківської міської ради, як позивача щодо неодержаних грошових коштів у розмірі орендної плати за землю.

Також колегією суддів встановлено, що 16.08.2019 відповідач, після придбання у липні-серпні 2019 року об`єктів нерухомого майна (будівель літ. О-1, літ. Н-1, літ. М-1, літ. К-1, літ. З-1, літ. Ж-1) по просп. Льва Ландау, 149 у м. Харкові, звернувся до позивача із заявою №4 про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки з метою викупу земельної ділянки, на якій розташоване належне йому нерухоме майно.

Наявні в матеріалах справи документи свідчать про те, що здійснені протягом 2019-2020 років дії уповноважених осіб Харківської міської ради, зокрема:

1) ухвалення рішення від 16.10.2019 №1759/19 про надання згоди на розробку проекту щодо відведення земельної ділянки по просп. Льва Ландау, 149 у м. Харкові для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель літ. О-1, літ. Н-1, літ. М-1, літ. К-1, літ. З-1, літ. Ж-1 по просп. Льва Ландау, 149 у м. Харкові з метою подальшого викупу земельної ділянки;

2) погодження 01.07.2020 Департаментом містобудування та архітектури Харківської міської ради проекту землеустрою щодо відведення ТОВ Енергоресурс Харків земельної ділянки у м. Харкові загальною площею 0,6608 га (Висновок № 3913/0/605-20 від 01.07.2020);

3) підготовка проекту рішення про надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки площею 0,6608 га, - достеменно підтверджують, що у жовтні 2020 року Харківська міська рада, отримавши усі необхідні документи для викупу земельної ділянки площею 0,6608 га, вже мала намір отримати дохід саме від продажу цієї земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0107, а не від надання її в орендне користування відповідачу.

Суттєві для даного спору обставини, а саме: 1) подання відповідачем заяви про викуп майна та усіх необхідних додатків до неї; 2) бездіяльність Харківської міської ради щодо розгляду цієї заяви, встановлені остаточним судовим рішенням у справі №922/2135/21 і в силу положень ч.4 ст. 75 ГПК України не підлягають додатковому доказуванню.

В цій частині колегія суддів звертає увагу на те, що судом у вказаній справі були встановлені саме обставини об`єктивного світу (події).

В подальшому судом у справі №922/2135/21 цим обставинам була дана належна правова оцінка, яка опирається на правову позицію ВС, викладену у постанові Верховного Суду від 04.08.2021 у справі №922/3507/20.

Так, 21.12.2021 Східним апеляційним господарським судом у справі №922/2135/21 за позовом Харківської міської ради до ТОВ "Енергоресурс Харків" про стягнення 429 655,84 грн. ухвалено постанову, якою у позові відмовлено. Предметом розгляду у вказаній справі були вимоги Харківської міської ради про стягнення з ТОВ "Енергоресурс Харків", на підставі статей 1212-1214 Цивільного кодексу України, безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у сумі 429 655,84 грн. за використання земельної ділянки комунальної власності м. Харкова площею 0,6608 га з кадастровим номером :04:001:0107 по пр. Льва Ландау, 149 у м. Харкові у період з 01.08.2020 по 31.03.2021. Таким чином, цей спір був аналогічним поточному спору, але за попередній часовий період.

Відмовляючи у позові, суд у справі №922/2135/21 вказав, що відповідно до правової позиції ВС, викладеної у постанові Верховного Суду від 04.08.2021 у справі №922/3507/20, тривала, безпричинна і безпідставна бездіяльність міської ради у питанні розгляду заяви відповідача про викуп землі, виключає застосування до спірних правовідносин положень ст. 1212 ЦК України.

З огляду на наведене, колегія суддів апеляційної інстанції у даній справі доходить аналогічного висновку про те, що між сторонами у даній справі склалися правовідносини, пов`язані як з користуванням спірною земельною ділянкою, так і пов`язані з її відчуженням, які врегульовано нормами Цивільного та Земельного кодексів України, а тому висновки суду першої інстанції про виникнення між сторонами відносин, пов`язаних із укладенням договору оренди, та виникненням обставин безпідставного набуття права на майно, є передчасними.

Зазначені вище обставини, які стосуються подання відповідачем заяви про викуп землі і додатків до неї, а також бездіяльність ХМР щодо розгляду цієї заяви є преюдиційними для даної справи як в силу ч.4 ст. 75 ГПК України, так і в силу позиції ВС про те, що преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено у постановах Верховного Суду від 19.01.2023 у справі №920/291/21, від 30.08.2022 у справі №904/1427/21 та від 24.05.2018 у справі №922/2391/16.

З огляду на викладене вище, колегія суддів враховує, що для правильного вирішення спору, предметом якого є стягнення безпідставно збережених коштів за фактичне користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, у разі виникнення між сторонами правовідносин, пов`язаних з оформленням та подальшим відчуженням вказаної земельної ділянки, важливе значення має надання оцінки поведінці учасників таких правовідносин.

Так, право на стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі саме орендної плати на підставі норм статті 1212 ЦК України виникає у власника земельної ділянки (зокрема відповідної ради) лише у випадку, коли не укладення договору щодо її відчуження є наслідком дій покупця - фактичного користувача, який, в такому разі, не може розраховувати на набуття такої ділянки у власність, а відтак і на виникнення підстав для сплати земельного податку.

При цьому, якщо буде встановлено, що покупець в межах правовідносин, пов`язаних з відчуженням земельної ділянки комунальної форми власності, діяв належним чином відповідно до встановлених актами цивільного законодавства та договором правил поведінки, які відповідають критеріям розумності, добросовісності, справедливості, а натомість дії продавця таким критеріям не відповідали, то така особа (продавець) мала право розраховувати на стягнення з покупця на свою користь суму безпідставно збережених коштів за фактичне користування вказаною ділянкою не в розмірі орендної плати, а в розмірі земельного податку, право на отримання якого було би нею отримано за результатами реалізації сторонами договору своєї правомірної поведінки. Саме ця правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.08.2021 у справі №922/3507/20.

Колегія суддів встановила, що ТОВ Енергоресурс Харків своєчасно звернулося до Харківської міської ради із заявою про викуп земельної ділянки та вживало всіх необхідних заходів щодо оформлення права власності на земельну ділянку у зв`язку із набуттям права власності на нерухоме майно. Також судом апеляційної інстанції не встановлено жодного факту зволікання та ухилення ТОВ "Енергоресурс Харків" від дій, спрямованих на укладення договору купівлі-продажу землі або зловживання своїми правами. Натомість, Харківська міська рада, після того як у жовтні 2020 року повідомила ТОВ "Енергоресурс Харків" про те, що Департаментом земельних відносин підготовлено проект рішення Харківської міської ради про надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки, з метою винесення на розгляд сесії ради, протягом тривалого часу (по день вирішення даного спору) не вчиняє жодних активних дій з виконання своїх обов`язків щодо подальшого оформлення відчуження спірної земельної ділянки.

При цьому, матеріали справи, що розглядається, не містять жодних доказів на підтвердження поважності причин зволікання уповноважених осіб Харківської міської ради у вирішенні питання про можливість продажу спірної земельної ділянки, зокрема, доказів винесення на розгляд сесії Харківської міської ради проекту рішення про надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки або обґрунтованої відмови від укладення договору про внесення авансового внеску тощо.

В розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) до змісту поняття майно до об`єктів права власності можуть належати правомірні очікування/законні сподівання вчиняти певні дії відповідно до виданого державними органами дозволу. При цьому правомірні очікування/законні сподівання, у разі, коли вони дійсно мають місце, підлягають захисту навіть тоді, коли не порушено принцип юридичної визначеності.

У справі ПайнВеліДевелопмент ЛТД та інші проти Ірландії Європейський суд з прав людини постановив, що статтю 1 Першого протоколу до Конвенції можна застосовувати для захисту правомірних очікувань щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Правомірні очікування виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати таке рішення є дійсним та розраховувати на певний стан речей.

Тобто, подавши відповідні документи, відповідач правомірно очікував на укладення в майбутньому договору купівлі-продажу земельної ділянки та пов`язану з цим трансформацію прав і обов`язків сторін, зокрема, виникнення в міської ради права на отримання плати за землю у вигляді земельного податку, а у ТОВ Енергоресурс Харків - відповідного обов`язку його сплачувати.

Щодо тверджень апелянта (прокурора) про те, що відповідач не вчиняв усіх необхідних дій з метою набуття у власність спірної земельної ділянки (оплата земельного податку, авансового платежу, оскарження дій/бездіяльності Харківської міської ради в порядку адміністративного судочинства тощо) колегія суддів зазначає наступне.

По-перше, сама Харківська міська рада жодних доказів поважності причин зволікання суду не надала.

По-друге, матеріали справи спростовують сумнівне твердження прокурора про те, що зволікання викликано несплатою авансового внеску відповідачем. Колегія суддів називає це твердження сумнівним тому, що сама ХМР такого аргументу в ході розгляду спору не висувала і доказів інформування міськрадою прокурора про цю обставину матеріали справи не містять.

Так, постановою Східного апеляційного господарського суду від 21.12.2021 у справі № 922/2135/21 ТОВ «Енергоресурс Харків» встановлено, що відповідач, діючи з метою викупу земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0107, 07.08.2020 звернувся до ХМР із листом № 19 від 07.08.2020 з проханням надати згоду на проведення експертної грошової оцінки спірної земельної ділянки та на внесення авансового платежу (3% від нормативної грошової оцінки). Однак по даний час відповідач жодної відповіді на вказаний лист від Харківської міської ради не отримав.

Колегія суддів звертає увагу учасників спору, що обов`язок сплати авансового внеску не виникає лише внаслідок виявлення відповідачем наміру стати власником земельної ділянки та надання згоди на таку сплату. Для виникнення обов`язку має бути укладений договір з ХМР про внесення авансового внеску. За відсутності згоди ХМР та будь-яких інших дій, що пов`язані з укладанням договору КП з відповідачем, відповідач не мав можливості сплачувати жодних внесків.

При цьому, як вже зазначалося вище, відповідач виявив волю і вчинив дію, спрямовану на укладення потрібного договору.

Колегія суддів зазначає, що неукладення договору про внесення авансового внеску сталося не внаслідок дій чи бездіяльності покупця-фактичного користувача, а в силу бездіяльності позивача.

Встановлені обставини виключають можливість застосування ст.1212 Цивільного кодексу України, в тому числі і з огляду на невідповідність в такому випадку вимог позивача базовим принципам цивільного закону розумності і справедливості (п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України).

Отже, висновок місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позову відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Крім того, враховуючи обставину вирішення судами аналогічного спору за попередні періоди, колегія суддів опирається на Висновок КРЄС № 20 (2017) від 10.11.2017 про роль судів у забезпеченні єдності застосування закону і підкреслює, що правова визначеність як основа правопорядку забезпечується однаковим застосуванням закону у подібних справах. Прийняття у аналогічних спорах різних по суті рішень руйнує як правову визначеність, так і комплектний принцип верховенства права, до якого правова визначеність входить на правах складової.

З огляду на викладене, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову, у зв`язку з чим відмовляє в задоволенні апеляційних вимог.

Крім того, колегія суддів звертає увагу учасників спору на те, що Верховним Судом у наведеній вище правовій позиції було зазначено про те, що, якщо судами буде встановлено, що покупець в межах правовідносин, пов`язаних з відчуженням земельної ділянки комунальної форми власності діяв належним чином відповідно до встановлених актами цивільного законодавства та договором правил поведінки, які відповідають критеріям розумності, добросовісності, справедливості, а натомість дії продавця таким критеріям не відповідали, то така особа (продавець) мала право розраховувати на стягнення з покупця на свою користь суми безпідставно збережених коштів за фактичне користування вказаною ділянкою не в розмірі орендної плати, а в розмірі земельного податку, право на отримання якого було би нею отримано за результатами реалізації сторонами договору своєї правомірної поведінки.

Однак позивач в цій справі не є суб`єктом стягнення земельного податку.

Так, судова колегія зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.09.2018 по справі №925/230/17 зазначила, що зобов`язання сплачувати земельний податок є податковим зобов`язанням. Чинне законодавством України прямо передбачає суб`єктів владних повноважень, які мають виключне право звертатися до суду про стягнення податків (в тому числі земельного податку), натомість Рада не є таким суб`єктом. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18 та від 31.10.2019 у справі № 916/1134/18).

Таким чином, колегія суддів у цій справі не розглядає і не вирішує питань стягнення земельного податку.

Щодо оскарження прокурором додаткового судового рішення господарського суду Харківської області 30.05.2023 у справі №922/608/23, судова колегія зазначає наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективного захисту своїх прав в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

За приписами статті 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до частини 1, пунктів 1,4 частини 3 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частинами 1, 2 статті 126 ГПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат включають:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на підтвердження понесених відповідачем витрат на послуги адвоката відповідачем надано, зокрема, копію договору про надання правової допомоги від 06.03.2023, укладеного між ТОВ "Енергоресурс Харків" (замовник) та адвокатським бюро "Юрій Мица" (виконавець), за змістом розділу 1 якого виконавець, відповідно до умов цього договору та протягом строку його дії зобов`язується надавати замовнику за плату правову допомогу (послуги правового характеру), вказану у п. 1.2 цього договору, а замовник зобов`язується приймати такі послуги та оплачувати їх.

Відповідно до цього договору виконавець зобов`язується надавати замовнику наступну правову допомогу (правові послуги): усні та письмові консультації з питань змісту та практики застосування чинного законодавства України (а за необхідності - також законодавства інших країн та міжнародних договорів) у зв`язку з виконанням пункту 1.2.2 цього договору, а саме: представництво інтересів замовника у господарському суді Харківської області, Східному апеляційному господарському суді та у Верховному Суді під час розгляду справ № 922/606/23 та № 922/608/23.

Згідно умов п. 2.1 договору виконавець самостійно організує діяльність з надання передбачених цим договором послуг, в тому числі самостійно встановлює порядок та режим здійснення діяльності з надання відповідних послуг (з урахуванням особливих умов цього договору). Виконавець має право з метою належного виконання цього договору залучати до його виконання третіх осіб (у тому числі наукових співробітників та фахівців з права інших країн) на власний розсуд, залишаючись відповідальним перед замовником за дії таких третіх осіб.

За змістом розділу 3 договору сторони погодились, що вартість послуг (гонорар), що надаватимуться за цим договором, в частині комплексу послуг з представництва та захисту інтересів замовника в суді першій інстанції становить 227 322,00 грн. ПДВ не передбачений, у тому числі: за надання правової допомоги у справі №922/606/23 -187 822,00 грн; за надання правової допомоги у справі № 922/608/23 - 59 500,00 грн. Розмір гонорару відповідно до цього Договору є фіксованим. Розмір гонорару за представництво і захист інтересів замовника в суді апеляційної та касаційної інстанцій визначається окремою угодою сторін у разі необхідності надання такої правової допомоги.

Сторони погодились, що у разі надання послуг поза межами, визначеними пунктами 1.1.1, 1.1.2 цього договору, оплата послуг виконавця здійснюється за окремою домовленістю або за погодинною ставкою на рівні 5 000 грн за годину надання послуг. Обсяг часу надання послуг визначається виконавцем, у разі незгоди замовника сторони врегульовують зазначене питання шляхом переговорів, але виконавець має право зупинити виконання ним цього договору до його врегулювання або відмовитися від цього договору. Відшкодування фактичних витрат виконавця на надання послуг здійснюється за згодою сторін.

Плата за надані за цим договором послуги сплачується замовником виконавцю в такому порядку: не пізніше п`яти календарних днів з дня укладання цього договору замовник сплачує на користь виконавця аванс в сумі 20 000,00 грн. Не пізніше п`яти календарних днів з дня настання однієї з обставин, визначених пунктом 3.6 цього договору, замовник сплачує на користь виконавця залишок гонорару. Не пізніше 5 числа місяця, наступного за завершенням надання послуг, передбачених п. 1.2.2 цього договору сторони підписують акт приймання наданих послуг (щодо правової допомоги по кожній судовій справі - окремо). Надання послуг, передбачених пунктом 1.2.2 цього договору, вважається завершеним (щодо правової допомоги по кожній судовій справі окремо) в дату ухвалення судом рішення у відповідній справі або завершення провадження у ній без ухвалення рішення відповідно до вимог чинного процесуального закону.

Сторони погодились, що виконавець вважається таким, що надав передбачені цим договором послуги замовнику в повному обсязі, з дати настання хоча б однієї з наступних обставин: сторонами за цим договором підписано акт приймання наданих послуг; замовником отримано підписаний виконавцем проект акту приймання наданих послуг, але протягом встановленого п. 3.9 цього договору строку замовник не підписав цей акт й не повернув один його примірник виконавцю, а також не заявив виконавцю про мотивовану відмову від прийняття послуг відповідно до п. 3.10 цього договору. Якщо настануть всі обставини, визначені у п. 3.6 цього договору, виконавець вважається таким, що надав передбачені цим договором послуги замовнику в повному обсязі, з дати настання тієї з цих обставин, що настала раніше.

Для цілей застосування п. 3.4, 3.9 цього договору будь-яка з обставин, визначених п. 3.6 цього договору, вважається підписанням акту приймання наданих послуг замовником. Виконавець готує акт приймання наданих послуг і направляє (передає) два примірники такого акту замовнику. Замовник зобов`язаний протягом п`яти календарних днів з дати отримання акту приймання наданих послуг розглянути наданий виконавцем акт приймання наданих послуг, підписати його, скріпити підпис від імені замовника печаткою замовника та передати один екземпляр підписаного замовником акту приймання наданих послуг виконавцю. У випадку наявності у замовника претензій щодо якості та/або обсягу наданих послуг, замовник зобов`язаний заявити про такі претензії у строк, вказаний у п. 3.9 цього договору, але претензії щодо змісту та/або форми документів, переданих замовнику виконавцем не одночасно з актом приймання наданих послуг, а раніше, повинні бути заявлені замовником протягом п`яти календарних днів з дня отримання ним таких документів. Усі претензії за цим договором мають заявлятися письмово, з вказівкою на конкретні недоліки наданих послуг.

Дослідивши вказані докази, а також надаючи оцінку доводам апеляційної скарги щодо недоведеності відповідачем належними та допустимими доказами факту понесення стороною витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у визначеному розмірі, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з положеннями статті 126 ГПК України розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає розподілу між сторонами за результатом розгляду справи, визначається відповідно до умов договору про надання правничої допомоги та встановлюється на підставі наступних доказів: детального опису робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках надання правничої допомоги по певній справі; доказів вартості робіт (послуг) адвоката, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; детального опису витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги витрат адвоката; доказів здійснення витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 відступила від правового висновку КЦС ВС щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, необхідного для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, визначивши, що учасник справи повинен деталізувати опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Надмірний формалізм при оцінюванні такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Таким чином, ключовим для встановлення реальності наданих адвокатом послуг є дослідження виконаних адвокатом робіт у сукупності, що може бути підтвердженими належними та допустимими доказами.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що з урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, керуючись критеріями обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, місцевий господарський суд дійшов висновку про зменшення розміру витрат відповідача на професійну правничу допомогу, визначеного у фіксованому розмірі, до 29 750,00 грн.

Отже, судом першої інстанції було зменшено розмір заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу на 50%.

Присуджена до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 29 750,00 є пропорційною до предмету спору, відповідає критеріям реальності та складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт (відзив на позов, заперечення на відповідь на відзив, участь в судових засіданнях) та витраченого адвокатом часу, що свідчить про те, що доводи апеляційної скарги в частині оскарження додаткового рішення господарського суду Харківської області від 30.05.2023 у справі №922/608/23 не знайшли своє підтвердження при перегляді оскаржуваного судового рішення та не є підставою для його скасування.

З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а також те, що доводи апелянта не є підставою скасування судових рішень суду, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення та додаткове рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківської обласної прокуратури (вх. №1195Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 16.05.2023 та на додаткове рішення господарського суду Харківської області від 30.05.2023 у справі № 922/608/23 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 16.05.2023 у справі № 922/608/23 залишити без змін.

Додаткове рішення господарського суду Харківської області від 30.05.2023 у справі № 922/608/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом строку, який обчислюються відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 28.07.2023.

Головуючий суддя М.М. Слободін

Суддя Н.В. Гребенюк

Суддя І.А. Шутенко