ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

31.07.2023р. Справа №905/565/23

Суддя господарського суду Донецької області Макарова Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження матеріали справи

за позовом: Акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ в особі регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця, м.Лиман

до відповідача: Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради Донецької області, м.Костянтинівка, Донецька область

про стягнення 554 202,05грн.

без виклику учасників справи,

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство Українська залізниця, м.Київ в особі регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця, м.Лиман, звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради Донецької області, м.Костянтинівка, Донецька область про стягнення збитків за пільгове перевезення пасажирів за 2020 рік в розмірі 554 202,05грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договору №ДОН/НРП-20002/НЮ-і від 15.01.2020 на надання та фінансування послуг по пільговому перевезенню окремих категорій громадян залізничним транспортом загального користування у приміському сполученні в частині здійснення компенсаційних виплат за пільговий проїзд за 2020 рік.

Ухвалою від 17.05.2023 суд відкрив провадження у справі №905/565/23 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи та встановив відповідачу строк до 13.06.2023 для подання відзиву на позов разом з усіма доказами, що обґрунтовують доводи, які в ньому наведені разом з доказами надіслання/вручення копії відзиву іншій стороні.

07.06.2023 на електронну адресу суду від Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради Донецької області м.Костянтинівка з накладенням кваліфікованого електронного підпису надійшов відзив на позовну заяву №01-20-2076-06 від 06.06.2023, додатково аналогічний за своїм змістом відзив надійшов на адресу суду 13.06.2023 засобами поштового зв`язку.

У відзиві відповідач виклав заперечення проти позовних вимог, приєднав до відзиву докази за переліком. Відповідно до викладених доводів, Управлінням в межах кошторисних призначень на 2020 бюджетний рік на здійснення компенсаційних виплат за рахунок коштів місцевого бюджету було виділено на приміське сполучення 86074,06грн, всі нарахування на 2020 рік на загальну суму 86074,06грн (в межах наданих кошторисних призначень на 2020 рік) були повністю сплачені, заборгованість відсутня.

Суд, розглянувши питання прийняття до розгляду вищевказаної заяви по суті справи, виходить з наступного.

Згідно з п. 2 ч.3 ст.2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ч.2 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Порядок звернення до господарського суду, а також здійснення судового провадження у справі регламентовано відповідним процесуальним законом - ГПК України, відповідно до ст. 165 якого встановлені загальні вимоги до форми і змісту відзиву на позовну заяву.

У відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Відзив підписується відповідачем або його представником. Відзив повинен містити, між іншим, перелік документів та інших доказів, що додаються до відзиву, та зазначення документів і доказів, які не можуть бути подані разом із відзивом, із зазначенням причин їх неподання.

Відповідно до ч.5 ст.165 ГПК України копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

Частина 6 ст.165 ГПК України обумовлює обов`язкові додатки до відзиву, зокрема, документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Отже, учасник судового процесу зобов`язаний забезпечити надсилання копії відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, а останнім забезпечується таким чином можливість з ним ознайомитись, в чому і полягає забезпечення рівності процесуальних прав та обов`язків сторін та інших учасників справи. Не повідомлена належним чином сторона у справі, як учасник господарського процесу, позбавлена можливості надати відповідь на відзив, що порушує процесуальні права цього учасника, принципи рівності та змагальності сторін, закріплені у ст.2 ГПК України.

Викладене дозволяє зробити висновок про те, що відзив приймається до розгляду у випадку виконання стороною вимог ст.165 ГПК України, зокрема, подання відзиву в письмовій формі та надіслання учасникам справи його копії та доданих до нього документів.

Ухвалою від 17.05.2023 про відкриття провадження у справі №905/565/23 судом встановлено відповідачу строк до 13.06.2023 (враховуючи час пересилання засобами зв`язку) для подання суду відзиву на позов (із урахуванням вимог ст.165 ГПК України) разом з усіма доказами, що обґрунтовують доводи, які в ньому наведені разом з наданням суду доказів надіслання/вручення копії відзиву іншій стороні.

Вимоги процесуального законодавства зобов`язують суд на стадії прийняття до розгляду відзиву на позов з`ясувати питання обізнаності інших учасників справи із поданою заявою по суті справи через встановлення наявності в матеріалах заяви доказів її надіслання (надання) іншим учасникам справи.

Однак в порушення ч.5, п.2 ч.6 ст.165 ГПК України та ухвали суду від 17.05.2023 у даній справі відповідачем до відзиву не додано і серед додатків до відзиву №01-20-2076-06 від 06.06.2023 не значаться документи, що підтверджують надіслання/вручення відзиву і доданих до нього доказів іншому учаснику справи - позивачу.

Таким чином, поданий відповідачем відзив не відповідає вимогам ст.165 ГПК України, оскільки не містить доказів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів позивачу.

Суд зазначає, що відповідно до ст.13 ГПК України, кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.169 ГПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, або на вимогу суду заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Частиною четвертою ст.170 ГПК України встановлено, що суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

За таких обставин, суд залишає без розгляду відзив Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради Донецької області, м.Костянтинівка №01-20-2076-06 від 06.06.2023.

Враховуючи достатність зібраних по справі доказів, суд вбачає за можливе розглянути справу по суті заявлених вимог.

Згідно з ч.4 ст.240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд ВСТАНОВИВ:

02.01.2020 між Управлінням соціального захисту населення Костянтинівської міської ради (далі-платник, відповідач) та Акціонерним товариством «Українська залізниця» (далі-виконавець, позивач) було укладено договір №1 (зареєстрований 15.01.2020 за №ДОН/НРП-20002/НЮ-і) на надання та фінансування послуг по пільговому перевезенню окремих категорій громадян залізничним транспортом загального користування у приміському сполученні (далі-договір).

Пунктом 1.1 договору встановлено, що предметом цього договору є відносини сторін щодо надання та фінансування пільг населенню, згідно законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про охорону дитинства» (пільги дітям з багатодітних сімей), «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», постанов Кабінету Міністрів України №1359 від 16.12.2009 «Про затвердження Порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян», від 17.05.1993 №354 «Про безплатний проїзд пенсіонерів на транспорті загального користування», №555 від 16.08.1994 «Про поширення чинності постанови Кабінету Міністрів України від 17 травня 1993 №354», рішення виконавчого комітету Костянтинівської міської ради №62 від 15.02.2017 «Про затвердження Порядку надання пільг та здійснення компенсаційних виплат за пільговий проїзд в залізничному транспорті приміського та міжміського сполучення окремим категоріям громадян міста Костянтинівки за рахунок коштів міського бюджету», пов`язаних із споживанням населенням таких видів послуг: приміське залізничне перевезення пасажирів за рахунок коштів міського бюджету.

Згідно з умовами договору платник здійснює фінансування пільг, пов`язаних із споживанням послуг згідно п. 1.1 договору, на підставі поданих виконавцем розрахунків у межах бюджетних призначень, а виконавець здійснює постачання цих послуг населенню, що має відповідні пільги (пункт 1.2 договору).

Відповідно до п.2.1 та п.2.2 договору сторони виконують взаємні обов`язки з метою забезпечення потреб пільгової категорії населення у перевезеннях залізничним транспортом приміського сполучення, при цьому виконавець зобов`язується здійснювати пільгові перевезення передбачених чинним законодавством України категорій громадян, які зазначені в Порядку надання пільг та здійснення компенсаційних виплат за пільговий проїзд в залізничному транспорті приміського сполучення окремим категоріям громадян міста Костянтинівки за рахунок коштів міського бюджету (далі - Порядок).

Пунктом 2.3 договору визначено порядок розрахунків.

Відповідно до п.2.3.1 договору для проїзду залізничним транспортом приміського сполучення пільгові категорії громадян купують квитки на умовах, передбачених відповідними нормативно - правовими актами України.

Виконавець зобов`язується: щомісячно надавати послугу з перевезення пільгових категорій громадян згідно переліку категорій пільговиків, наведених в додатку 1 до Порядку в межах чинності зазначених в ньому законодавчих актів; не пізніше 15 числа місяця, що настає за звітним, надавати платнику розрахунок втрат доходів від пільгових перевезень пасажирів в залізничному транспорті приміського та міжміського сполучення у минулому місяці за формою згідно додатку 2 до порядку, а також зведену відомість по типах квитків за минулий місяць за формою згідно додатку 3 порядку; до 15 числа місяця, що настає за звітним, надавати облікову форму про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян за минулий місяць, витрати на перевезення які відшкодовуються з міського бюджету, за формою, затвердженою наказом Укрзалізниці від 30.11.2015 №515-Ц/од; щомісячно до 5-го числа, що настає за звітним, надавати платнику акти звіряння заборгованості за надані послуги; проводити облік пільгових перевезень та визначати вартість послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, залізничним транспортом, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2009 №1359 «Про затвердження Порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян» (підпункт 2.3.2 пункту 2.3 договору).

Платник зобов`язується: складати акти звіряння заборгованості за пільговий проїзд окремих категорій громадян; до 20 числа здійснювати реєстрацію фінансових та бюджетних зобов`язань в органах Державної казначейської служби України в межах виділених кошторисних призначень з міського бюджету на відповідний період; здійснювати розрахунки з виконавцем за надані послуги пільговій категорії громадян на підставі наданих щомісячних звітів по мірі надходження грошових коштів на оплату пільг за рахунок коштів міського бюджету в межах кошторисних призначень на 2020 рік (підпункт 2.3.3 пункту 2.3 договору).

У розділі 3, саме підпункті 3.1 договору, визначено, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань згідно умов даного договору сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства.

Розділом 7 договору встановлено термін дії договору: даний договір набуває чинності з моменту підписання, а умови договору застосовуються згідно частини 3 статті 631 Цивільного Кодексу України з 01.01.2020 року, і діє в частині надання послуг по 31.12.2020 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного виконання. В разі припинення дії цього договору сторони повинні виконати зобов`язання, які в них виникли до припинення дії цього договору.

Судом встановлено, що договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками підприємств без зауважень.

В період з січня 2020 року по грудень 2020 року позивач здійснював перевезення пільгової категорії населення за пільговими тарифами.

Відповідно до облікових форм про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного та місцевого бюджету у приміському сполученні ТПКВКМБ/ТКВКБМС 3037 за період з січня по грудень 2020 року, позивачем за власний рахунок здійснено перевезення пільгової категорії населення громадян на загальну суму 640276,11грн, а саме:

- у січні 2020 року 107501,22грн;

- у лютому 2020 року 86741,59грн;

- у березні 2020 року 22603,66грн;

- у червні 2020 року 1413,06грн;

- у липні 2020 року 78143,65грн;

- у серпні 2020 року 98254,67грн;

- у вересні 2020 року 96626,60грн;

- у жовтні 2020 року 50512,03грн;

- у листопаді 2020 року 22113,38грн;

- у грудні 2020 року 76366,25грн.

За змістом позову, два місяці приміські пасажирські перевезення не здійснювалися через введення карантину та поширенню коронавірусної інфекції COVID-19.

Крім того, позивачем надано загальні зведені відомості по типах пільг та квитків у приміському сполученні за 2020 рік.

Таким чином, сума наданих послуг по пільговому перевезенню пасажирів за 2020 рік склала 640276грн 11коп., що не спростовано відповідачем.

Як стверджує позивач у позові та не заперечується відповідачем, Управлінням соціального захисту населення Костянтинівської міської ради частково виконано зобов`язання щодо компенсації пільгового проїзду за 2020 рік, передбачене п.2.2.3 договору №1 від 02.01.2020, на загальну суму 86074,06грн, що підтверджується наданими двосторонніми актами звіряння заборгованості між регіональною філією «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» та розпорядником коштів місцевого бюджету Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради Донецької області.

Так, відповідно до наявних в матеріалах справи актів звіряння заборгованості:

№4 від 04.05.2020 фактично сплачена сума за 4 місяця 2020 у розмірі 39453,20грн.;

№6 від 03.07.2020 фактично сплачено за 6 місяців 2020 у розмірі 58453,20грн.;

№7 від 05.08.2020 фактично сплачено за 7 місяців 2020 у розмірі 86074,06грн.

Інших оплат за актами не вбачається.

Таким чином, враховуючи отримання залізницею компенсаційних виплат у загальному розмірі 86 074грн. 06 коп., загальна сума заборгованості становить 554 202грн. 05коп.

У зв`язку із невиконанням відповідачем в повному обсязі свого зобов`язання з компенсації позивачу пільгового проїзду, останнім було направлено на адресу відповідача претензію №2021/2453 від 20.05.2021.

Оскільки відповідач не здійснив залізниці відшкодування плати за перевезення пільгових категорій громадян, це стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, враховуючи наступне:

За змістом п.1, 6 ст.92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту тощо визначаються виключно законами України.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

Статтею 19 вказаного Закону передбачено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Пільгове перевезення пасажирів залізничним транспортом передбачено низкою законодавчих актів України. Соціальні пільги на пасажирські перевезення для ряду категорій громадян встановлено, зокрема, Міжурядовою Угодою про взаємне визнання прав на пільговий проїзд для інвалідів та учасників Великої Вітчизняної війни, а також осіб, прирівняних до них від 12 березня 1993 року, законами України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про охорону дитинства», «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Частиною 6 ст. 9 Закону України «Про залізничний транспорт» унормовано, що для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

Норми вказаних законів закріплюють, серед іншого, реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії, оскільки безумовному обов`язку залізничного перевізника надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов`язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Таким чином, обслуговуючи категорію громадян України, які мають право на пільговий проїзд залізничним транспортом, залізниця не має права відмовити їм з підстав відсутності належного фінансування для подальшого відшкодування залізницям витрат на перевезення визначених категорій громадян.

Отже, забезпечуючи пільгове перевезення окремих категорій громадян, держава поклала на себе обов`язок відшкодовувати за рахунок державного або місцевого бюджетів збитки, понесені залізничним транспортом.

Стаття 89 Бюджетного кодексу України передбачає видатки, що здійснюються з бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад. Так до 2017 року, до видатків, що здійснюються з бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, належали видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення, які включають в себе державні програми соціального захисту, серед яких було передбачено компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян (абзац п`ятий підпункту "б" пункту 4 частини першої статті 89 Бюджетного кодексу України).

Абзац п`ятий підпункту "б" пункту 4 частини першої статті 89 виключено на підставі Закону України № 1789-VIII від 20.12.2016 (набрав чинності 01.01.2017).

Підпункт «б» пункту 4 частини першої статті 89 виключено на підставі Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України» №293-IX від 14.11.2019 (набрав чинності 01.01.2020).

Стаття 102 Бюджетного кодексу України регулювала питання надання субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту. Згідно з частиною 1 статті 102 Бюджетного кодексу України видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті "б" пункту 4 частини 1 статті 89 цього Кодексу, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Таким чином, стаття 102 Бюджетного кодексу України містить відсильну норму до статті 89 Бюджетного кодексу України.

На підставі Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України" від 20.12.2016 була виключена частина 5 статті 102 Бюджетного кодексу України, яка регулювала здійснення компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту.

Згідно пп. «ґ» п. 3 ч.1 ст.91 Бюджетного кодексу України до видатків, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення, в тому числі компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Положення пп. «ґ» п. 3 ч.1 ст.91 Бюджетного кодексу України є чинними на час виникнення та існування спірних відносин, та підлягають застосуванню у розглядуваному випадку.

Згідно ч. 2 ст. 85 Бюджетного кодексу України, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, виконавчі органи відповідних місцевих рад, сільські, селищні, міські (міст районного значення) голови (якщо відповідні виконавчі органи не створені згідно із законом) зобов`язані забезпечити здійснення видатків, визначених пунктами 2 і 3 частини першої статті 82 цього Кодексу, з відповідних місцевих бюджетів з додержанням розподілу цих видатків між бюджетами, визначеного статтями 89-91 цього Кодексу та законом про Державний бюджет України.

Частиною першою статті 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Згідно ч. 1 ст. 54 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення) рада у межах затверджених нею структури і штатів може створювати відділи, управління та інші виконавчі органи для здійснення повноважень, що належать до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

У своїй постанові від 20.01.2022 по справі №904/138/21 Верховний Суд зазначив, що відшкодування витрат на перевезення пільговиків залізничним транспортом можливо за рахунок місцевих бюджетів на договірній основі. Це узгоджується із вимогами ч. 1 ст. 7 Закону України від 04.07.1996 № 273/96-ВР «Про залізничний транспорт», відповідно до якої відносини підприємств залізничного транспорту з місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування базуються на податковій і договірній основах відповідно до чинного законодавства України.

Механізм розрахунку обсягів компенсаційних виплат залізницям за пільгові перевезення окремих категорій громадян, яким таке право надано законом, що здійснюється за рахунок коштів державного або місцевого бюджетів, а також субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на зазначені цілі встановлено Порядком розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №1359 від 16.12.2009 (далі - Порядок №1359).

У пункті 3 вказаного Порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян встановлено, що облік пільгових перевезень та визначення суми недоотриманих коштів від таких перевезень проводиться залізницями на підставі інформації автоматизованої системи керування пасажирськими перевезеннями та реєстраторів розрахункових операцій про оформлені та видані пасажирам безоплатні або пільгові проїзні документи (квитки).

Сума недоотриманих коштів обчислюється в автоматизованому режимі під час оформлення кожного безоплатного та пільгового проїзного документа (квитка) як різниця між повною вартістю проїзду, встановленою згідно з діючими тарифами для відповідного виду сполучення, маршруту прямування, категорії поїзда та вагона, і вартістю проїзду, що сплачує пасажир відповідно до наданих пільг (пункт 4 Порядку №1359).

Інформація про оформлені та видані пасажирам безоплатні та пільгові проїзні документи (квитки) включається до місячної станційної звітності (пункт 5 Порядку №1359).

Сума недоотриманих коштів включається до місячної станційної звітності області, на території якої був придбаний пільговий проїзний документ (квиток), незалежно від місця проживання (навчання) пасажира (пункт 7 Порядку №1359).

Згідно з пунктами 9 - 11 Порядку №1359 на підставі місячної станційної звітності залізниці складають облікову форму про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного або місцевих бюджетів, згідно з додатком. Для компенсації недоотриманих коштів облікова форма складається окремо для органу виконавчої влади, який є головним розпорядником бюджетних коштів, передбачених на цю мету державним бюджетом, та органу виконавчої влади, який є головним розпорядником коштів, виділених місцевим бюджетом. Залізниці не пізніше ніж 15-го числа місяця наступного звітного періоду подають відповідним головним розпорядникам коштів рахунок на суму, яка підлягає компенсації, та облікові форми. Головні розпорядники коштів, передбачених на компенсаційні виплати, після надходження їх на власні рахунки у п`ятиденний строк перераховують зазначені кошти відповідній залізниці.

При цьому суд зазначає, що подання облікових форм за 2020 рік відповідає положенням п.10 Порядку №1359 розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян.

Як встановлено судом, сума наданих послуг по пільговому перевезенню пасажирів за 2020 рік склала 640276,11грн, з яких АТ Укрзалізниця отримала компенсаційних виплат від відповідача 86074,06грн, отже сума недотриманих коштів складає 554202,05грн.

Пунктом 1.5. Порядку надання пільг та здійснення компенсаційних виплат за пільговий проїзд в залізничному транспорті приміського та міжміського сполучення окремим категоріям громадян міста Костянтинівки за рахунок коштів міського бюджету, затвердженого Рішенням виконавчого комітету Костянтинівської міської ради від 15.02.2017 №62, передбачено, що компенсаційні виплати здійснюються на підставі договору, який укладається на відповідний бюджетний рік. Також, пунктом 2.6. Порядку передбачено, що управління здійснює розрахунки з регіональною філією за надані послуги пільговій категорії громадян на підставі наданих щомісячних звітів по мірі надходження грошових коштів на оплату пільг за рахунок коштів міського бюджету в межах наданих кошторисних призначень на відповідний бюджетний рік.

Як свідчить наявний в матеріалах справи лист Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради Донецької області №01-20-6620-10 від 19.08.2020, адресований заступнику начальника структурного підрозділу Служба приміських пасажирських перевезень, станом на 01.07.2020 Управлінням було прийнято до відшкодування нарахування у розмірі 86074,06грн, які були сплачені у повному обсязі, в свою чергу повідомлено, що у міському бюджеті не передбачені планові асигнування здійснення компенсаційних виплат за пільговий проїзд в залізничному транспорті, у зв`язку з чим управління не має можливості прийняти до відшкодування надані залізницею нарахування компенсаційних виплат.

Відповідно до ст.22 Цивільного Кодексу України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками; вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Відповідно до ст.5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

З огляду на викладене, суд вважає, що у розглядуваному позові порушується питання не про стягнення збитків в розумінні Цивільного та Господарського кодексів України, а в розумінні Закону України «Про залізничний транспорт», тобто фактично йдеться про заборгованість з компенсаційних виплат, порядок здійснення яких визначений сторонами в укладеному між ними договорі №1 від 02.01.2020. Отже, зобов`язальні господарські правовідносини сторін у даному випадку виникли із договору.

Щодо посилань позивача на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.03.2020 у справі №904/94/19, суд відзначає, що вказана постанова прийнята за правового регулювання спірних правовідносин, схожих з тим, що мають місце у даній справі, проте висновки Верховним Судом зроблені за відсутності між сторонами спору укладеного письмового договору про відшкодування компенсаційних виплат за наданий пільговий проїзд у приміському сполученні та відповідно до законодавства, яке було чинним на момент розгляду справи №904/94/19 (предметом спору була заборгованість за період 2016 року).

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Судом враховано, що частина друга статті 218 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та стаття 617 ЦК України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.

Законодавством не передбачена залежність відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян, від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Закон України «Про залізничний транспорт» та Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджені наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №1196 від 27.12.2006, не передбачають жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі.

Також відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), а саме у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) ЄСПЛ зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). У пункті 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Як наголошено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.03.2020 у справі №904/94/19 перевезення пасажирів на пільгових умовах виконано залізницею не за власною ініціативою, а на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього. Як наслідок, уповноважений на те державою орган - відповідач у справі у силу закону має відшкодувати за рахунок бюджетних коштів понесені витрати позивачу.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.ст. 13, 73, 74, 77 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт перевезення пільгової категорії населення за пільговими тарифами у 2020 році на загальну суму 640276,11грн, в свою чергу докази відшкодування втрат позивача у розмірі 554202,05грн. матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач не надав належних заперечень на позовну заяву, а позивач підтвердив факт перевезення пільгової категорії населення за пільговими тарифами у 2020 році, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судовий збір відповідно до ст.129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 74, 76, 77, 129, 233, 236-241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради Донецької області (85113, Донецька область, м.Костянтинівка, вул.Громова, 14, ) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м.Київ, вул.ЄжиҐедройця, 5, ) в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (84400, Донецька область, м.Лиман, вул.Привокзальна, 22, ) заборгованість з компенсаційних виплат за пільгове перевезення пасажирів за 2020 рік у розмірі 554202,05грн, судовий збір у розмірі 8314,00грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 ГПК України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 31.07.2023.

Суддя Ю.В. Макарова