ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2023 Справа № 914/2044/22

м.Львів

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісполін Плюс», м.Дніпро

до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України (Кінологічний навчальний центр), м.Великі Мости Червоноградського району Львівської області

про стягнення збитків та моральної шкоди. Ціна позову: 40724,36 грн.

Суддя Кітаєва С.Б.

При секретарі Сосницькій А.А.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Плєханов Ю.О. - представник

Суть спору:

На розгляді Господарського суду Львівської області перебуває справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісполін Плюс» до Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України (Кінологічний навчальний центр) про стягнення 40724,36 грн., з яких: 30724,36 грн. матеріальних збитків, 10000,00 грн. моральної шкоди.

Ухвалою суду від 05.09.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, здійснюється розгляд справи за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 28.09.22 о 11:20 год.

02.09.2022, за вх.№ вх.2789/22, від позивача поступила заява про забезпечення доказів.

Ухвалою суду від 05.09.2022 заяву про забезпечення доказів прийнято до розгляду та призначено судове засідання на 07.09.2022 о 11:40.

Ухвалою суду від 07.09.2022 судове засідання з розгляду заяви про забезпечення доказів відкладено в межах розумних строків на 19.09.2022

15.09.2022, за вх.№2965/22, в суді зареєстровано поступлення від Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісполін Плюс» заяви б/н і б/д про забезпечення доказів

Ухвалою суду від 16.09.2022 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісполін Плюс» вх.№2965/22 від 15.09.2022 про забезпечення доказів прийнято до розгляду, об`єднано заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісполін Плюс» вх.№2965/22 від 15.09.2022 про забезпечення доказів до спільного розгляду із заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісполін Плюс» про забезпечення доказів вх.2789/22 від 02.09.2022 та призначено розгляд заяви на 19.09.22 о 14:30 год.

Ухвалою суду від 07.09.2022 суд постановив відмовити у задоволенні заяв Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісполін Плюс» про забезпечення доказів вх.№.2789/22 від 02.09.2022 та вх.№2965/22 від 15.09.2022 .

23.09.2022, за вх.№3070/22, від позивача поступила заява про забезпечення доказів шляхом виклику та допиту свідка ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 26.09.2022 заяву про забезпечення доказів прийнято до розгляду та призначено судове засідання на 28.09.2022.

Ухвалою суду від 28.09.2022 відмовлено в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісполін Плюс» про забезпечення доказів вх.№.3070/22 від 23.09.2022.

22.09.2022, за вх.№19654/22, від позивача надійшло клопотання про участь представника позивача в судовому засіданні, призначеному на 28.09.2022 на 11год. 20 хв в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів з використанням програмного забезпечення «Easy Con». Ухвалою суду від 26.09.2022 клопотання задоволено.

21.09.2022, за вх.№19513/22, від відповідача поступив відзив на позовну заяву.

22.09.2022, за вх.№19591/22, від позивача поступило клопотання до долучення доказів.

22.09.2022, за вх.№19654/22, від позивача поступило клопотання про проведення засідання в режимі відеоконференції.

23.09.2022, за вх.№19704/22, від позивача поступила відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 28.09.2022 відкладено підготовче засідання на 19.10.2022.

27.09.2022, за вх.№19850/22, від позивача поступило клопотання про витребування доказів.

14.10.2022, за вх.№21192/22, від позивача поступило клопотання про долучення до матеріалів справи оригіналів документів.

14.10.2022, за вх.№3313/22, від позивача поступила позовна заява в новій редакції, у якій просить стягнути з відповідача на користь позивача 30724,36 грн. матеріальних збитків, 10000,00 грн. моральної шкоди. Ухвалою суду від 20.12.202 зазначену заяву як заяву про зменшення розміру позовних вимог і прийнято до розгляду.

17.10.2022, за вх.№21083/22, від позивача поступило клопотання про відкладення підготовчого засідання, у зв`язку із зайнятістю представника в іншому судовому засіданні.

18.10.2022, за вх.№21409/22, від відповідача поступило клопотання про долучення документів.

Ухвалою суду від 19.10.2022 продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання на 16.11.2022.

19.10.2022, за вх.№22369/22, від відповідача поступило клопотання про відкладення розгляду справи.

03.11.2022, за вх.№22878/22, від відповідача поступив відзив.

Призначене на 16.11.2022, підготовче засідання не відбулося, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Кітаєвої С.Б.

Ухвалою суду від 28.11.2022 призначено підготовче засідання на 20.12.2022.

16.12.2022, за вх.№26048/22, від представника позивача надійшла заява про участь представника позивача в підготовчому засіданні, призначеному на 20.12.2022 на 16 год. 00 хв в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів з використанням програмного забезпечення «Easy Con». Ухвалою суду від 19.12.2022 клопотання позивача задоволено.

19.12.2022, за вх.№26118/22, від позивача поступило клопотання про долучення первинних документів до справи.

Ухвалою суду від 20.12.2022 відкладено підготовче засідання на 04.01.2023.

21.12.2022, за вх.№26414/22, від позивача поступило клопотання про долучення первинних документів

28.12.2022, за вх.№27004/22, від позивача поступило клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із зайнятістю представника в іншому судовому засіданні.

03.01.2023, за вх.№150/23, від відповідача поступило пояснення з додатками.

Ухвалою суду від 04.01.2023 підготовче засідання відкладено на 01.02.2023.

04.01.2023, за вх.№297/23, від представника відповідача Ю.Плеханова поступило клопотання про виклик свідка.

24.01.2023, за вх.№1723/23, від позивача поступило клопотання про долучення до матеріалів справи копії ухвали Шевченківського районного суду м.Львова по справі №466/9907/22 від 03.01.2023.

01.02.2023, за вх.№2375/23, від відповідача поступила заяву про виклик свідка за підписом ОСОБА_2

01.02.2023, за вх.№2388/23, від відповідача поступило клопотання про долучення доказів скерування позивачу копії відповідачі (пояснення) за №14/28-23ВИх від 02.01.2023.

З підстав, викладених в ухвалі суду від 01.02.2023 суд постановив: відмовити в задоволенні клопотання відповідача про виклик свідка від 04.01.2023 №14/43-23-Вих (вх.№297/23 від 04.01.2023); відмовити в задоволенні заяви відповідача про виклик свідка від 01.02.2023 (вх.№2375/23 від 01.02.2023) та відкласти підготовче засідання на 22.02.2023.

15.02.2023, за вх.№ 3954/23, від позивача поступило пояснення.

15.02.2023, за вх.№3955/23, від позивача поступило клопотання про відкладення розгляду справи.

16.02.2023, за вх.№4039/23, від відповідача поступило клопотання про долучення доказів.

20.02.2023, за вх.№4320/23, від відповідача поступила заява про виклик свідка.

22.02.2023, за вх.№4628/23, від відповідача поступило клопотання про долучення документів.

Ухвалою суду від 22.02.2023 підготовче засідання відкладено на 06.04.2023.

Ухвалою від 06.04.2023 суд повідомив сторін про відкладення розгляду справи на 20.04.2023.

13.04.2023, за вх.№9195/23, від представника відповідача поступило клопотання про відкладення розгляду справи.

Підготовче засідання 20.04.2023 не відбулось, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Кітаєвої С.Б. у період з 19.04.2023 по 28.04.2023. Ухвалою суду від 01.05.2023 підготовче засідання призначено на 17.05.2023.

У клопотанні від 03.04.2023, вх.№8269/23, просив суд розгляд справи проводити без участі позивача та його представника; позовні вимоги підтримує і просить задоволити в повному обсязі.

З підстав, викладених в ухвалі суду від 17.05.2023 суд постановив: відмовити в задоволенні клопотання відповідача про виклик свідка від 20.02.2023 №14/43-23-Вих (вх.№4320/23 від 20.02.2023) та закрити підготовче провадження у справі №914/2044/22 та призначити справу до судового розгляду по суті на 15.06.2023.

Представник позивача в судове засідання 15.06.2023 не з`явився.

Представник відповідача в судове засідання 10.11.2022 з`явився. Позовні вимоги заперечив, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та наданих поясненнях.

У судовому засіданні 15.06.2023 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позиція позивача.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на виконання вимог укладеного з відповідачем договору від 18.03.2022 на закупівлю товару за державні кошти 24.06.2022 на підставі видаткової накладної №РН-651 було поставлено товар м`ясо птиці заморожене (ніжка) ДСТУ 3143:2013 у кількості у кількості 2305.120 за ціною без ПДВ 45.75. сума без ПДВ 105459. 24 грн., з ПДВ 126551,09 грн.

Однак, відповідач товар не прийняв з причин неналежної якості, про що склав Акт №1 від 24.06.2022 на повернення харчового продукту.

Повернення товару позивач вважає безпідставним та таким, що суперечить умовам договору та положенням Інструкції «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю П-7» та призвело до понесення позивачем збитків.

Так за доводами позивача транспортний засіб з повернутим товаром простояв біля ВЧ НОМЕР_2 до 27.06.2022, у зв`язку з чим позивач поніс транспортні витрати на загальну суму 18000,00 грн. Позивач вимушений був забезпечити відрядження до відповідача представника ОСОБА_3 та керівника Товариства Тарасової Л.М. для передачі зразків товару на експертне дослідження. Понесені витрати на відрядження працівників - 10662,64 грн, окрім того за доводами позивача понесено витрати у розмірі 2061,72 грн. на лабораторне дослідження товару в ДП «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» (ДП «Львівстандартметрологія») за договором від 28.06.2022 №22520423.

Підтверджує, що товар після проведення досліджень товар відповідачем прийнятий і оплачений в сумі 126551,09 грн. платіжним доручення 07.07.2022 №2605.

Позивач підтвердив суду в засіданні, що перераховані вказаним платіжним доручення кошти ним прийняті і не повернуті відповідачу.

З листами стосовно уточнення призначення платежу в платіжному дорученні від 07.07.2022 №2605 позивач до відповідача не звертався.

Позивач підтверджує, що іншим первинних документів, окрім як видаткової накладної від 24.06.2022 №РН-651 на поставку товару «м`ясо птиці заморожене (ніжка) ДСТУ 3143:2013» у кількості 2305.120 на суму 126551,09 грн, сторони не підписували.

Крім того позивач заявляє вимогу про стягнення 10000,00 грн. моральної шкоди, яку мотивує тим, що він поставив на адресу відповідачу 24.06.2022 р.. якісний товар, однак представники Військової частини вирішили товар не приймати, не дотримуватись відповідної процедури, через що позивач повинен був докласти зусиль, задля того, щоб продовжити умови дії Договору з Перевізником до 27.06.2022 р., хоча зобов`язання закінчились між позивачем та Перевізником « 24.06.2022 р»., через що позивачем було понесено додаткові транспортні витрати, чим, з боку відповідача була принижена ділова репутація позивача.

Позиція відповідача.

У відзив на позовну заяву відповідач підтвердив, що між ним і позивачем був укладений Договір № 56-22 на закупівлю товарів за державні кошти від 18.03.2022, згідно якого позивач (постачальник) зобов`язувався поставити відповідачу (замовнику) Товар, а саме: «м`ясо птиці заморожене (ніжка) ДСТУ 3143:2013», а замовник зобов`язувався прийняти товар на умовах цього договору.

У договорі сторони погодили те, що товар при поставці повинен відповідати вимогам чинних нормативно правових актів та супроводжуватись всіма необхідними якісними документами.

Відповідно до п.2.1 договору якість товару повинна підтверджуватись декларацією виробника (якісне посвідчення), та експертним висновком (протокол досліджень), на поставку Товару. Товар повинен бути запакований в тару з матеріалу, що забезпечить зберігання товару.

Умовами договору передбачено, що у випадку, якщо поставлений товар не відповідає своїм якісним характеристикам, постачальник повинен замінити своїми силами і за свій рахунок протягом одного дня цей товар. Постачальник гарантує якість поставленим ним товару замовнику. А відтак, умовами договору не передбачено обов`язок замовника брати продукцію (товар) на тимчасове зберігання.

Відповідач стверджує, що Умовами договору (п.п. 5.1, 5.1.1.) встановлено терміни поставки протягом 2022 до 31.12.2022 та, погоджено здійснювати поставку товару партіями (частинами) за попередньою заявкою замовника, але не пізніше 5-ти календарних днів з моменту подання заявки замовником, якщо в самій заявці не встановлено строк (термін) поставки товару.

24.06.2022, стверджує відповідач, продукція «м`ясо птиці заморожене (ніжка) ДСТУ 3143:2013» надійшла без попередньої заявки замовника.

Також всупереч умовам п.5.3 договору постачальник не забезпечив присутність його представника під час приймання товару. У представника постачальника Салія М.В. були відсутні нотаріально посвідчені документи, які б уповноважували його на участь у прийманні товару та у відборі зразків для проведення досліджень щодо якості товару.

Відповідач звертає увагу на умови п.5.6 договору, якими передбачено право а не обов`язок замовника відкласти приймання товару за кількістю та якістю, доки постачальник не надасть документи що підтверджує кількість та якість поставленого товару.

При цьому за умовами п.7.1 договору саме постачальник приймає на себе всі ризики, пов`язані з поставкою товару за цим договором до моменту підписання уповноваженими особами замовника і постачальника.

24.06.2022 приймальною комісією Кінологічного навчального центру під час приймання товару постачальника було виявлено відсутність експертного висновку (протоколу досліджень) на дану продукцію, що суперечило умовам п.2.1 договору.

Також під час проведення органолептичного дослідження комісійно було встановлено, що поверхня стан шкіри завітрена, з білим нальотом та не відповідає вимогам п.5.2.2. та таблиці ДСТУ 3143:2013.

За таких обставин комісією було прийнято рішення повернути товар постачальнику із врахуванням того, що товар знаходився у спеціально обладнаному транспортному засобі (рефрижераторі), про що комісією відзначено в Акті повернення харчового продукту від 24.06.2022 №1.

Крім того, що Акт повернення харчового продукту від 24.06.2022 №1 складений в присутності представника постачальника та уповноважених осіб військової частини.

Відповідач пояснює, що термометрія товару, м`ясо птиці заморожене (ніжка) ДСТУ 3143:2013» комісією не здійснено, оскільки огляд даного товару 24.06.2022 здійснювався в транспортному засобі постачальника без його вивантаження.

Також відповідач заперечує доводи позивача про необхідність прийняття товару згідно Інструкції П-7, оскільки у даному випадку на товар є затверджений нормативний документ ДСТУ 3143:2013 «М`ясо птиці», а також чинний договір на закупівлю товарів за державні кошти №56-22 від 18.03.2022 р., якими регулюються приймання продукції та спірні правовідносини.

За наведено відповідач заперечує позовні вимоги у повному обсязі та просить у позові відмовити.

Судом встановлено.

Між позивачем та відповідачем було укладено Договір № 56-22 на закупівлю товарів за державні кошти від 18.03.2022 р., відповідно до п.1.1. якого, позивач зобов`язується поставити у 2022 р. відповідачу у власність товар, що зазначений у п. 1.2. Договору, а відповідач зобов`язується прийняти товар та оплатити на умовах цього Договору, а саме: «м`ясо птиці заморожене (ніжка) ДСТУ 3143:2013» у кількості 5000, 00 кг на суму з ПДВ 274500, 00 грн. та «печінка свинини заморожена» у кількості 3000,00 кг на суму з ПДВ 164700, 00 грн.

Пунктом 1.3. Договору між Сторонами було встановлено, що обсяги закупівлі товару за цим Договором та, відповідно, і сума Договору можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків Замовника.

Відповідно до пунктів 2.1., 2.2., 2.3. Договору, Постачальник повинен передати (поставити) Замовнику товар, якість товару, що поставляється Постачальником повнинна відповідати вимогам чинних нормативно - правових актів на цей вид товару. Якість товару повинна підтверджуватись відповідними документами (декларація виробника (якісне посвідчення), та експертний висновок (протокол досліджень), на поставку Товару. Товар повинен бути запакований в тару з матеріалу, що забезпечить зберігання товару. При поставці товар повинен супроводжуватись всіма необхідними якісними документами.

Пунктом 2.5. Договору було встановлено, що якщо поставлений товар не буде відповідати своїм якісним характеристикам, постачальник повинен замінити товар своїми силами і за свій рахунок протягом одного дня.

Відповідно до п.4.2 Договору розрахунки за товар що поставляється проводиться шляхом оплати за фактичну поставлену кількість товару з відстрочкою платежу до п`ятнадцяти робочих днів.

Згідно п.4.3 Договору датою розрахунків за цим договором вважають день надходження коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Відповідно до п.4.4 Договору до кожної партії товару, що постачається, постачальник обов`язково надає видаткові накладні у двох примірниках та/або рахунок фактуру з підписами особи постачальника, уповноваженої постачальником на підписання даних документів.

Відповідно до п.5.1 Договору строк (термін) поставки товару: протягом 2022 до 31.12.2022. Поставка товару здійснюється партіями (частинами) за попередньою заявкою замовника, але не пізніше 5 (п`яти) календарних днів з моменту подання заявки замовником (якщо в самій заявці не зазначено іншого строку (терміну) поставки товару).

Заявка замовника подається шляхом надсилання її на електронну пошту постачальника, зазначену в реквізитах до даного договору. Доказом отримання заявки вважається лист - підтвердження про отримання заявки від постачальника протягом однієї робочої доби.

У разі відсутності такого листа доказом отримання такої заявки замовника вважається лист підтвердження про направлення заявки від адміністратора поштового домену (п.5.1.1.).

Згідно з п. 5.3. Договору, приймання товарів за кількістю та якістю буде здійснено Замовником в присутності представника Постачальника відразу після прибуття продукції до місця поставки. Присутність представника постачальника під час приймання товару є обов`язковою. Представник повинен мати нотаріально посвідчений документ, який уповноважує його на участь в прийманні замовником товару, відбору зразків для проведення досліджень щодо якості товару (у разі потреби). У разі представника постачальника, замовник має право відкласти прийняття товару на строк до прибуття уповноваженої особи.

Пунктом 5.4 передбачено, що у разі відмови постачальника від підписання спільних актів щодо кількості та якості товару, замовник має право приймати товар по кількості та якості самостійно із зазначеннями такої відмови.

Згідно п. 5.5. Договору, прийняття товарів за кількістю та якість оформлюється згідно накладної та документів що підтверджують якість товару.

Пункт 5.6. Договору, Замовник може відкласти приймання товарів за кількістю та якістю, доки Постачальник не надасть документи, що підтверджують кількість та якість поставлених товарів.

Відвантаження товару проводиться Постачальником у тарі й упаковці з відповідним маркуванням, згідно з вимогами ГОСТ, ДСТУ, ТУ. Тара та упаковка товару під час транспортування до місця поставки повинна бути цілісною та непошкодженою (п.5.7).

Відповідно до п.6.2.3 Договору, Замовник має право контролювати поставку товарів у строки, встановлені цим договором;

Згідно п. 6.2.4. Договору на коригування строку поставки та/або кількості товару, що постачається за цим договором, залежно від загальної фактичної потреби у цьому товарі. Такі коригування строку поставки та або/кількості товару оформляються належним чином листом замовника (на фірмовому бланку за підписом особи замовника уповноваженої на підписання господарських договорів), який має юридичну силу та є невід`ємною частиною цього договору. У разі такого корегування у всіх підпунктах договору вважається дійсними та кількість, асортимент та строк поставки з урахуванням виконаного коригування відповідно до цього підпункту договору.

Згідно з п. 6.4.4. Договору при надходженні запиту від Замовника (вразі сумнівів щодо якості продукції), при вивантажені товару на склад Замовника - в день вивантаження, направити уповноваженого представника Учасника для спільного відбору проб та направлення товару на необхідну експертизу та інші дослідження передбачені для даного товару.

Пунктом 6.4.5. Договору встановлено Сторонами, що «Постачальник зобов`язаний оплатити та відшкодувати Замовнику всі затрати пов`язані з відбираннями проб, їх дослідженням та наданням відповідних висновків, довідок та будь-якої іншої інформації, у разі виявлення неякісної продукції.

Відповідно до п.6.5.2 договору постачальник має право на дострокову поставку товарів за письмовим погодженням замовника.

У п.7.1 договору строки погодили, що постачальник приймає на себе всі ризики, пов`язані із поставкою за цим договором до моменту підписання накладної уповноваженими на це працівниками замовниками і постачальника.

Порушення договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов визначених цим договором (п.7.3 договору).

Відповідно до п.10.1 цей договір діє з моменту його підписання і до 31.12.2022.

Додатком №1 до договору №56-22 від 18.03.2022 є «Технічні вимоги».

Відповідно до п.1 Технічних вимог, м`ясо птиці «ніжка» заморожена вагою не менше 300 г» повинно відповідати ДСТУ 3143:2013 «М`ясо птиці». Загальні технічні вимоги, Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів» та іншим вимогам законодавства в сфері обігу харчових продуктів.

Відповідно до п.2 «М`ясо птиці» повинно бути запаковано в пакети (мішки) з полімерної або полівінілхлоридної плівки для харчових продуктів. Для транспортування та відвантаження птиці додатково повинно упаковуватися в картонні ящики. Маса брутто однієї пакувальної одиниці повинна бути не більше 25 кг. Всі пакувальні матеріали повинні бути дозволені до використання центральним органом виконавчої влади у сфері обігу харчових продуктів та забезпечувати зберігання продукції під час транспортування і зберігання.

Позивач стверджує, що по видатковій №РН-651 24.06.2022 р поставив відповідачу «м`ясо птиці заморожене (ніжка) ДСТУ 3143:2013» у кількості 2305,120 ціною без ПДВ 45.75. сума без ПДВ 105459. 24 грн., з ПДВ 126551,09 грн.

Товар поставлявся замовленим постачальником транспортом, однак товар не був прийнятий по якості, відповідно до Інструкції П-7 «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по якості».

Відповідачем було складено Акт №1 про повернення харчового продукту від 24.06.2022, що позивач вважає порушенням, оскільки товар, як стверджує всупереч умовам договору та Інструкції П-7 не був прийнятий відповідачем на зберігання та не був викликаний представник позивача з приводу поставки неякісного товару. Одночасно позивач зазначає, що водій ОСОБА_1 , який супроводжував товар не мав повноважень від позивача брати участь в приймання товару по якості. Повноваження водія згідно довіреності №468 від 03.06.2022 обмежувалися лише підписанням документів, пов`язаних виключно із здійсненням поставки (перевезення) продукції, що належить ТОВ «Ісполін Плюс» та її передання представникам ВЧ НОМЕР_1 без проставлення печаток.

Відповідачем не заперечується складення Акту №1 від 24.06.2022 про повернення харчового продукту.

Зі змісту зазначеного документа вбачається посилання комісії на укладений між сторонами договір від 18.03.2022 №56-22 та на накладну №РН-651 від 24.06.2022, по якій надійшла продукція «м`ясо птиці заморожене (ніжка) ДСТУ 3143:2013» у кількості 2305,120 кг, дата виробництва 02.06.2022. В Акті зазначено, що поставка здійснювалась 24.06.2022 автомобільним транспортом постачальника SKANIA держ.номер НОМЕР_3 .

В Акті зазначений представник постачальника Салій І.В.

Виробник продукції ТОВ «Агро-Овен» ТМ «Золотко» м.Дніпро.

Документи, що підтверджують безпечність та якість : декларація виробника №86368.

Під час приймання товару було виявлено: «м`ясо птиці заморожене (ніжка) ДСТУ 3143:2013», поверхня стан шкіри завітрена з білим нальотом. Порушення вимог ДСТУ 3143-2023 п.5.2.2. таблиця 3.

Висновок: м`ясо птиці заморожене (ніжка) не придатне до споживання особовим складом Кінологічного навчального центру, у зв`язку з порушенням умов договору комісією прийнято рішення щодо повернення відповідної партії продовольства.

З матеріалів справи (т.2 а/с 157-159) вбачається, що позивач виставляв відповідачу рахунок-фактуру №СФ-651 від 24.06.2022 на суму товару «м`ясо птиці заморожене (ніжка) ДСТУ 3143:2013» - 126551,09 грн. з ПДВ.

Видаткова накладна №РН-651 від 24.06.2022 на поставку товару «м`ясо птиці заморожене (ніжка) ДСТУ 3143:2013» вартістю 126551,09 грн. з ПДВ з відомостями у ній про замовлення рахунок-фактура №СФ-651 від 24.06.2022. Накладна підписана сторонами і завірена печатками.

З матеріалів справи вбачається, комісією в складі представників сторін 27.06.2022 було відібрано проби (зразки) харчових продуктів вага зразків 10,752 кг «м`ясо птиці заморожене (ніжка) ДСТУ 3143:2013», виробник ТОВ «Агро-Овен» ТМ «Золотко», постачальник ТОВ «Ісполін Плюс», маса кількість партії з якої відібрано проби 2305,12 кг, про що було складено Акт №3 відбору зразків продукції для проведення ветеринарно-санітарної експертизи.

В Акті міститься наступна інформація: «м`ясо птиці заморожене (ніжка) ДСТУ 3143:2013», розфасована у картонні коробки, відбір зразка середнього зразка (проби) проводився згідно постанови КМУ №833 від 14.06.2002 «Про затвердження порядку відбору зразків продукції тваринного , рослинного та біотехнологічного походження для проведення дослідження». Зразки відібрані з метою проведення досліджень на визначення мікробіологія; органолептика, радіологія. Дата відбору проб 27.06.2022. Акт підписаний головою комісії та членами комісії, до якої входили посадові особи відповідача, а також представником постачальника Ольгою Клиценко.

28.06.2022 між ДП «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» (ДП «Львівстандартметрологія» та ТОВ «Ісполін Плюс», в особі директора Н.М. Тарасової було укладено договір №22520423 на проведення випробувань продукції, за умова п.1.1 якого виконавець зобов`язується проводити випробування продукції відповідно до заявок (листів, звернень) замовника на умовах та в порядку , визначеному цим договором.

Відповідно до п.2.1 вартість становить 2061,72 грн. з ПДВ. Вартість послуг визначається виконавцем та оформляється у вигляді рахунку.

У п.2.2 договору сторони погодили, що виконавець розпочинає проведення випробування продукції з моменту отримання авансового платежу у розмірі 100%. Кошти перераховуються замовником на поточний рахунок виконавця.

Відповідно до п.2.4 договору по закінченню надання послуг виконавець надає Акт виконаний робіт (наданих послуг). Замовник протягом 5-ти днів з дня одержання Акту зобов`язаний його підписати та повернути його виконавцю, або надати обгрунтовувану відмову від надання послуг.

У п.2.6. договору зазначено, що витрати, що пов`язані з поставкою зразків у лабораторію у ДП «Львівстандартметрологія» (при необхідності) замовник бере на себе.

Відповідно до п.3.12 договору замовник , серед іншого, зобов`язувався створити виконавцю умови, необхідні для надання послуг згідно цього договору, надати виконавцю на його вимогу всю інформацію, яка потрібна йому для належного виконання зобов`язань за договором; доставити (при необхідності) відібрані і опломбовані зразки продукції у випробувальну лабораторію в строк не більше п`ятнадцяти днів з дати складення акту відбору зразків.

Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2022, а в частині розрахунків - до повного виконання зобов`язань сторонами по договору.

У матеріалах справи (т.1 а/с 41) міститься копія Акту виконання робіт (наданих послуг) за №2278 (без дати). Акт підписаний виконавцем: «ДП «Львівстандартметрологія» та замовником : ТОВ «Ісполін Плюс», завірений печатками.

Зі змісту Акту вбачається, що виконання робіт (надання послуг) відбувалося згідно з договором №22520423 від 28.06.2022, за листом-заявкою замовника №0508 від 27.06.2022.

В Акті сторони зазначили, що виконавцем в повному обсязі проведено роботи (послуги): договірні випробування м`ясо птиці (ніжка). Сума до оплати за виконані роботи (послуги) - 2061,72 грн.

У протоколі випробувань продукції №231-Х/22 від 30.06.2022 зазначено наступний висновок: «За перевіреними показниками представлені зразки відповідають вимогам ДСТУ 3143:2013 «М`ясо птиці. ЗТУ».

З матеріалів справи (т.1 а/с 69) вбачається, що 23.06.2022 було підписано договір-заявку-1 на транспортно-експедиційні послуги між замовником ТОВ «Ісполін Плюс», м.Дніпро та перевізником ФОП ОСОБА_1 , Львівська область, с.Кам`яне.

Договір-заявка містить відомості про місцезнавантаження : м.Дніпро вул.Любарського 143 складські приміщення (холодильник) ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС»

Дата завантаження 23.06.2023

Вантаж: Продукти харчування (м`ясо куриці (ніжка), коробки 2200 кг. Автомобіль Рефрижератор повинен бути сухий і незабруднений. Температура повинна бути -18°С.

Місце розвантаження м. Великі Мости В/Ч 2418.

Ставка і термін оплати 8500,00 грн (вісім тисяч п`ятсот гривень 00 копійок) б/н без ПДВ 8000 гри. 2-3 дні після вивантаження авто по копіям документів. (Акт, Рахунок, ТТН з печатками перевізника , договір-заявка) на електрону адресу: та 500 грн., після отримання оригіналів документів).

Термін доставки 24.06.2022 року до 16:00.

Перевізник, водій ФОП ОСОБА_1 .

Марка, номера машини ОСОБА_1 (посвідчення водія НОМЕР_4 ), свідоцтво про реєстрацію автомобіля НОМЕР_5 ,SKANIA реєстраційний номер НОМЕР_6 , свідоцтво про реєстрацію напівпричепу рефрижератора реєстраційний номер НОМЕР_7 , НОМЕР_8 ) телефон НОМЕР_9 .

За умовами договору заявки:

п.1 Водій несе відповідальність за вантаж і повинен бути присутній гри завантаженні

п.2 Водій несе кримінальну відповідальність, передбачену ч.1 ст.191 КК України, а саме з підстав привласнення чи розтрати майна (товару), що належить Замовнику, яке було ввірено та перебувало у водія у його віддані, який здійснює перевезення товару, що належить Замовнику.

п.3 Відмова від завантаження транспортного засобу при підтвердженій заявці - штраф 10% від суми фрахту.

п.4 Норма часу: на завантаження 12 год.; на розвантаження 12 год.

п.5 Простій автомобіля понад обговореного нормативу, тобто, у разі зберігання товару замовника Перевізником понаднормово, а саме після 16 год 00 хв. 24.06.2022 року. Замовник повинен відшкодовувати витрати (збитки), які були понесені Перевізником, у зв`язку зі збереженням товару, що належать Замовнику.

п.7 Перевізник та Виконавець прийшли до згоди, що керуються умовами вимог Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Наказу від 14.10.1997р. за № 128/2568 «Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні».

п.9 Факсимільна копія договору-заявки прирівнюється до оригіналу і набуває юридичної сили.

ФОП ОСОБА_1 було виставлено ТОВ «Ісполін Плюс» рахунок фактуру Са-2706 від 27.06.2022 на загальну суму 18000,00 грн., в яку включено:

Транспортні послуги згідно договору заявки №1 від 23.06.2022 на суму 8500,00 грн. без ПДВ.

Простій автомобіля 67 годин робота рефрижератора (згідно п.5 договору заявки №1 від 23.06.2022)

Товаро-транспортна накладна ТТН 651 від 24.06.2022 долучена позивачем до справи (т.1 а/с 70), графа накладної «відпуск за довіреністю вантажоодержувача» відомості про довіреність відсутні. Товар: м`ясо птиці заморожене (ніжка) ДСТУ 3143:2013» відпущений на загальну суму 126551,09 грн., кількістю 2305,12 кг, супровідні документи на вантаж: видаткова накладна №РН-651 від 24.06.2022. ТТН містить підписи та печатки ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Ісполін Плюс».

В розділі ТТН «вантажно-розвантажувальні операції»: операції - навантаження, розвантаження; маса брутто т, час год/хв. прибуття, вибуття, простою, - підписи відповідальної особи, відомості відсутні (не заповнені).

До матеріалів справи позивачем долучено пояснення водія ОСОБА_1 від 27.06.2022

У поясненні йдеться про те, що ОСОБА_1 завантажив товар «м`ясо птиці (ніжка)» на складі ТОВ «Ісполін Плюс» і привіз його до ВЧ НОМЕР_1 24.06.2022 об 11 год. 45 хв. В поясненні водій зазначає години з точністю до хвилин, стосовно подій пов`язаних з прийняттям доставленого до ВЧ товару. Йдеться у поясненні, зокрема, про те, що до 13 год. 40 хв. 24.06.2023 до водія ніхто не підійшов. О 13 год. 45 хв. підійшли солдати і почали вивантажувати товар, а потім його завантажили назад на транспортний засіб, з причин неякісного товару. Стверджується, що водію надано акти з підписами, однак самих підписантів він не бачив. Також водій зазначає, що з військової частини він вийшов о 17 год. 45 хв. і з цього часу і до 27.06.2022 він зберігав товар з температурним режимом 18 С по Цельсію. 27.06.2022 о 10 год. 55 хв. водій знов прийшов до військової частини ВЧ НОМЕР_1 і о 14 год. 00 хв. його машину оглянули і розпочали приготування документів на лабораторію. О 16 год. машину розвантажено.

В матеріалах справи (т.1 а/с 26-38) містяться також такі документи:

Платіжне доручення №395 від 01.07.2022 на суму 3456,96 грн. з призначенням платежу «виплата на відрядження (представницькі витрати) ТОВ «Ісполін Плюс» згідно відомості №36 від 01.07.2022». Платник ТОВ «Ісполін Плюс», отримувач АТ «АБ «Радабанк»..

Наказ (розпорядження) про відрядження від 24.06.2022 №24/06-22 про відрядження фахівця з державних закупівель - ОСОБА_4 до м.В.Мости та Львів ВЧ КНЦ (В/Ч НОМЕР_1 ) відповідача з 26.06.2022 по 28.06.2022, з метою для передачі зразків м`яса птиці (ніжка) до лабораторії. Розмір добових 650,00 грн.

Посадочний документ АТ «Укрзалізниці» №000В441А-BFA8-7925-0001 на ім`я ОСОБА_5 Відправлення: Кам`янське пасаж. - до м.Львів, дата відправлення і прибуття 26.06.2022 - 27.06.2022. Вартість 1106,96 грн.

Товарний чек №002165 від 27.06.2022 виданий ПП ОСОБА_6 ОСОБА_4 на суму 400,00 грн. (проживання в готелі з 27.06.2022 по 28.06.2022) та докази оплати на суму 400,00 грн.

Звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №32 від 29.06.2022 на суму 3456,96 грн.

Супровідна відомість №36 від 01.07.2022 про перерахування коштів на поточні рахунки на суму 3456,96 грн.

Наказ (розпорядження) від 24.06.2022 №24/06-22-1 про відрядження директора - ОСОБА_7 до м.В.Мости та Львів ВЧ КНЦ (В/Ч НОМЕР_1 ), відповідача, з 26.06.2022 по 28.06.2022 для передачі зразків м`яса птиці (ніжка) до лабораторії. Розмір добових 650,00 грн.

Заява ОСОБА_7 про надання дозволу на безкоштовне використання особистого транспорту для відрядження.

Звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №33 від 29.06.2022 на суму 7205,68 грн.

Подорожній лист службового легкового автомобіля від 28.06.2022

Чеки на пальне.

Загальна сума витрат на відрядження 10662,64 грн.

В матеріалах справи (т.1 а/с 66) міститься платіжне доручення від 07.07.2022 №2605 на суму 126551,09 грн. з призначенням платежу: « 1002030;2230: За м`ясо птиці заморожене (ніжка)%; Зг.дог.№56-22 від 18.03.2022, накл. №РН-651 від 04.07.2022, ПДВ -21091,85 грн.».

Судом ухвалою суду від 20.12.2022 витребовувались оригінал видаткової накладної №РН-651 від 04.07.2022; примірник товаро-транспортної накладної, згідно якої доставлено відповідачу товар за видатковою накладною №РН-651 від 04.07.2022; заявку відповідача та докази на підтвердження її скерування позивачу (в порядку передбаченому договором) на поставку товару, який у подальшому відображений у видатковій накладній №РН-651 від 04.07.2022.

Відповідачем до матеріалів справи надано пояснення, у якому відповідач зазначив, що витребовувані судом документи не можуть бути пред`явлені до суду у зв`язку із їх відсутністю у фінансово-економічному відділі (бухгалтерській службі) ВЧ НОМЕР_1 та неможливістю встановлення їх місцезнаходження.

Позивач просив суд приєднати до матеріалів справи копію ухвали Шевченківського районного суду м. Львова по справі № 466/9907/22 від 03.01.2023 р., якою було, зобов`язано уповноважену особу Львівської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону по заяві ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС», внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати досудове розслідування у формі досудового слідства, які мають ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України. Зазначена ухвала суду від 03.01.2023 р., долучається позивачем, з тих підстав, що позивач заперечує про обставини укладення з відповідачем видаткової накладної № РН-651 від 04.07.2022 р., яка на думку позивача, була сфабрикована уповноваженими службовими особами відповідача, через що позивачем було подано до правоохоронних органів відповідну заяву про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 366 КК України.

Суть спору.

Норми статті 129 Конституції України визначають, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивач самостійно визначає предмет, підстави позову, обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, зазначає суб`єктний склад у судовому процесі. Позовом є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову, як вимоги про захист порушеного або оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, є спосіб захисту цього права чи інтересу. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності та характеру спірних правовідносин між сторонами, суб`єктний склад цих конкретних спірних правовідносин, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку. Верховний Суд неодноразово у своїх постановах зазначав про те, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Адже, рішенням суду має вирішуватись питання про захист визначених, конкретних прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських правовідносин, а не ілюзорних та абстрактних, тобто ним мають усуватись перешкоди, які виникли на шляху здійснення особою, яка звернулася з позовом, свого права. Під час розгляду справи суд має перевірити вищевказане у розрізі доводів та доказів як позивача так і відповідача, з огляду на тягар доказування, ураховуючи принцип змагальності та диспозитивності, завдань господарського судочинства в цілому.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права, пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Таким чином, у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, ай охоронюваний законом інтерес, яке у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.

Процесуально-правовий зміст захисту права, закріпленого у Господарському процесуальному кодексі України, полягає у тому, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. (ст. 4 ГПК України).

Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Отже, з огляду на наведені положення законодавства, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

У рішенні Конституційного суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Суд зазначає, що до господарського суду має право звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Тобто, в контексті цієї норми має значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. Виключно суб`єктивний характер заінтересованості як переконаності в необхідності судового захисту суб`єктивного матеріального права чи законного інтересу може підтверджуватися при зверненні до суду лише посиланням на таку необхідність самої заінтересованої особи. Саме тому суд не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви з тих лише підстав, що не вбачається порушення матеріального права чи законного інтересу позивача, або заявник без належних підстав звернувся до суду в інтересах іншої особи.

Оскільки, правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, право на позов у особи виникає після порушення відповідачем її права та захисту підлягає порушене право

Реалізація цивільно-правового захисту відбувається шляхом усунення порушень цивільного права чи інтересу, покладення виконання обов`язку по відновленню порушеного права на порушника.

Разом з тим, на позивача покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що права та інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

При цьому, суд зазначає, що надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Таким чином, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет міжнародного договору за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права для вирішення конкретного спору.

Отже, можна зробити висновок, що порушені, невизнані або оспорювані права можуть бути захищені і у спосіб, не визначений законом або договором, однак такий спосіб захисту має бути у будь-якому випадку ефективним, тобто спрямованим на реальний захист та відновлення порушеного права.

Таким чином, звертаючись з позовом до суду за захистом порушеного права, позивач має обрати спосіб захисту, який узгоджується з двома критеріями: (1) має відповідати змісту права, що порушене й здатний таке право відновити, а також (2) має бути передбачений приписами ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України, або ж визначений іншим Законом чи укладеним між сторонами Договором.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи висновок, судам слід виходити зі змісту відповідності суб`єктивного права, за захистом якого звернувся позивач, характеру порушення і чи може обраний спосіб забезпечити поновлення порушеного права. При цьому необхідно мати на увазі, що захист суб`єктивних цивільних прав здійснюється в межах правовідносин, які виникли між сторонами.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Попри обов`язок суду вирішити наявний між сторонами спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів відповідних осіб, предмет та підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем.

Рішення суду має бути ефективним інструментом поновлення порушених прав.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

Цивільний кодекс України:

- особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22);

- збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода; частина друга статті 22);

- боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки (частина перша статті 653);

- розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором (частина друга статті 653);

- при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (частина четверта статті 653);

Господарський кодекс України:

- учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено (частина перша статті 224);

- під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (частина друга статті 224);

- до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною (частина перша статті 225).

Суд враховує, що хоча Господарський кодекс України і передбачає відшкодування будь-яких витрат, але, на відміну від Цивільного кодексу України, він не передбачає відшкодування витрат, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Питання співвідношення поняття збитків, наведених у частині першій статті 225 Господарського кодексу України та у частині другій статті 22 Цивільного кодексу України, було предметом розгляду Вищого господарського суду України, який констатував, що ці поняття не є тотожними, що Господарський кодекс України встановлює особливості відшкодування збитків в господарських відносинах, тому у господарських відносинах витрати, які особа мусить зробити в майбутньому, до складу збитків не включаються (п. 41 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 07.04.2008 р. N 01-8/211 "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України"). Таким чином, ця суттєва розбіжність з Цивільним кодексом у господарських правовідносинах повинна вирішуватися на користь Господарського кодексу.

Частина перша статті 74 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України):

- кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Слід зазначити, що однією із необхідних ознак блага як об`єкта цивільних правовідносин (за виключенням особистих немайнових благ) є можливість їх грошової оцінки. При цьому йдеться не лише про вартість, а й про споживчу вартість .Будь-який товар, будь-яка послуга являє собою "предметну цінність", що вимірюється в грошовому вираженні (вартості) і в корисних якостях (споживчій вартості) .

Враховуючи припис частини четвертої статті 623 Цивільного кодексу України, на кредитора покладений обов`язок довести розмір збитків, заподіяних йому порушенням зобов`язання. При цьому кредитор повинен не тільки точно підрахувати розмір збитків, але й підтвердити їх документально. При визначенні розміру збитків мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум або інших цінностей, якби зобов`язання було виконано боржником належним чином.

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка; збитки; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданими збитками; вина. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Виходячи з наведеного та в силу ст. 74 ГПК України, саме позивач повинен довести факт протиправної поведінки, спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення зв`язку між протиправною поведінкою винної особи та збитками потерпілої сторони.

Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи на підставі доказів у порядку статті 86 ГПК України.

Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

Отже, істинність твердження позивача щодо наявності підстав для стягнення збитків, зокрема в контексті наявності збитків та їх розміру, протиправності поведінки заподіювача збитків та існування причинного зв`язку такої поведінки із заподіяними збитками, ураховуючи принципи змагальності, диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, підлягає доведенню позивачем перед судом.

Збитки позивача за його доводами виникли через неналежне виконання відповідачем умов договору № 56-22 на закупівлю товарів за державні кошти від 18.03.2022 щодо прийняття товару по якості.

Господарські договори є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань.

Так, статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання, згідно статті 174 Господарського кодексу України, є господарський договір.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 175 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов`язання, які є одним із видів господарських зобов`язань, - це цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Так, спір у даній справі виник у зв`язку з порушенням, на думку позивача, відповідачем взятих на себе зобов`язань з прийняття товару по якості.

Відповідно до пункту 1 статті 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Господарським судом встановлено, що укладений сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Так, відповідно до частини 2 статті 712 Цивільного України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу статті 673 Цивільного кодексу України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Згідно з частиною 1 статті 675 Цивільного кодексу України, товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1 ст. 679 Цивільного кодексу України продавець відповідає за недоліки товару , якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин , які існували до цього моменту.

Відповідно до ч.1 ст. 687 Цивільного кодексу України перевірка додержання продавцем умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари або упаковки товару та інших умов здійснюється у випадках та в порядку, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.268 Господарського кодексу України, якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони в договорі не визначать більш високі вимоги до якості товарів.

Сторонами у справі не заперечується, що 24.06.2022 ТОВ «Ісполін Плюс» поставило Військовій частині НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України (Кінологічний навчальний центр) товар по видатковій накладній №РН-651 від 24.06.2022.

Сторонами підтверджується, що відповідач товар не прийняв та по акту №1 від 24.06.2022 повернув позивачу. Товар прийнятий водієм ОСОБА_1 підпис якого міститься а Акті.

Згідно довіреності №468 від 23.06.2022, виданої ТОВ «Ісполін Плюс» водію ОСОБА_1 , останнього уповноважено на передачу представникам ВЧ НОМЕР_1 товару (продукції) згідно договорів між постачальником ТОВ «Ісполін Плюс» та ВЧ НОМЕР_1 .

Довіреність надана для права підписувати ОСОБА_1 документи, пов`язані виключно із здійсненням поставки (перевезення) продукції, що належить ТОВ «Ісполін Плюс» та її передання представникам ВЧ НОМЕР_1 без проставлення печатки.

Доводи позивача про те, що підпис ОСОБА_1 в Акті №1 від 24.06.2022 на повернення харчового продукту є підробленим, судом не приймається до уваги, оскільки саме вказана особа була уповноважена товариством на поставку (перевезення) продукції належної ТОВ «Ісполін Плюс» та її передання відповідачу.

Окрім того, доказів на підтвердження тієї обставини, що підпис ОСОБА_1 на зазначеному Акті є підробленим, жодним належним та допустимим доказом не підтверджено.

Поряд з цим, як вбачається зі змісту Акту №1 комісії були представлені документи, які супроводжували товар при поставці, зокрема, накладна №РН-651 від 24.06.2022 та декларація виробника №86_368.

Слід зазначити, що в ході розгляду справи позивачем не заявлялось клопотання про призначення почеркознавчої експертизи на предмет дослідження підпису ОСОБА_1 на Акті №1 про повернення харчового продукту від 24.06.2022.

Умовами договору від 18.03.2022 сторони погодили, що постачальник повинен передати замовнику разом з товаром документи, які підтверджують якість товару, а це: 1) декларація виробника (якісне посвідчення) та 2) експертний висновок (протокол досліджень) (п.2.1 договору).

Поряд з цим, як вбачається з Акту №1 про повернення харчового продукту від 24.06.2022 зазначена в договорі вимога позивачем не була виконана, товар спороджувався лише декларацією виробника №86 368. Експертний висновок (протокол досліджень) був відсутній на момент поставки товару.

Доказів зворотнього позивач суду не надав.

Та обставина, що до заяви про стягнення збитків та моральної шкоди вх.№3313/22 від 14.10.2022 (яка розцінена судом як заява про зменшення розміру позовних вимог ухвалою по справі від 20.12.2022) долучено експертний висновок від 24.05.2022 №000955п/22 не спростовує висновків суду про те, що поставка товару 24.06.2022 не супроводжувалась таким необхідним якісним документом як експертний висновок (протокол досліджень).

Окрім того, в розділі 5 договору сторони визначили строки та порядок поставки товару. Зокрема погодили в п.5.1 що термін поставки: протягом 2022 до 31.12.2022, а також що поставка товару здійснюватиметься партіями (частинами) за попередньою заявкою замовника, але не пізніше 5-ти календарних днів з моменту подання заявки замовнику (якщо інші строки не вказані в заявці).

У п.5.1.1. договору сторони погодили, що заявка замовника подається шляхом надсилання її на електронну пошту постачальника, зазначену в реквізитах у договір і доказом отримання заяви вважається лист-підтвердження заявки від постачальника протягом однієї доби. У разі відсутності такого листа, доказом отримання заявки замовника сторони погодили вважати лист-підтвердження про направлення заявки від адміністратора поштового домену.

Як ствердив відповідач він не звертався до позивача із заявкою про поставку певної партії товару. Товар 24.06.2022 був поставлений без узгодження замовником партії товару у відповідній заявці.

Доказів на спростування доводів відповідача та на підтвердження дотримання, позивачем, як постачальником, умов договору в п.п. 5.1. та 5.1.1.1 позивач суду не надав.

Суд критично ставиться до тверджень позивача, що заявки оформлялися в усній формі, оскільки у наведених пунктах договору чітко визначений та погоджений сторонами спосіб звернення до постачальника із заявкою про поставку конкретної партії товару, у спосіб реагування постачальника на таку заявку (шляхом надіслання листа-підтвердження про готовність поставити замовлену партію товару).

Окрім того, у п.5.3 договору сторони узгодили, що приймання товарів за кількістю та якістю буде здійснено Замовником в присутності представника Постачальника відразу після прибуття продукції до місця поставки. Присутність представника постачальника під час приймання товару є обов`язковою. Представник повинен мати нотаріально посвідчений документ, який уповноважує його на участь в прийманні замовником товару, відбору зразків для проведення досліджень щодо якості товару (у разі потреби). У разі відсутності представника постачальника, замовник має право відкласти прийняття товару на строк до прибуття уповноваженої особи.

Отже, з погоджених сторонами умов в договорі постачальник повинен був забезпечити повноважного представника для приймання товару за кількістю та якістю відразу станом на момент прибуття продукції до місця поставки.

Місце поставки (п.5.2 договору): Львівська область, м.Великі Мости, вул.Львівська, 166.

Представник постачальника повинен мати нотаріально посвідчений документ, який уповноважує його на участь у прийманні замовником товару, відборі зразків для проведення досліджень щодо якості товару і така присутність представника постачальника визначена сторонами обов`язковою під час приймання товару замовником.

Однак, на момент прибуття товару 24.06.2022 на місце поставки, не забезпечив присутності уповноваженого представника постачальника на участь у прийманні замовником товару; відборі зразків, як це погоджено у п.5.3 договору.

У п.5.3 договору зазначено, що замовник має право відкласти прийняття товару на строк до прибуття уповноваженої особи. Однак, така умова не є обов`язковою для замовника, оскільки іншими умовами в п.5.3 договору встановлена обов`язкова присутність уповноваженого представника постачальника на момент прибуття товару на місце поставки.

Суд вбачає за доцільне зауважити, що за договором від 18.03.2022 поставка товару здійснювалась за державні кошти і для потреб військової частини Державної прикордонної служби України, тобто йде мова про поставку продуктів харчування особовому складу військової частини.

Не даремно в додатку до договору (технічні вимоги) сторонами погоджено, що товар, який підлягає поставці повинен відповідати ДСТУ 3143:2013 та вимогам Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів та іншим вимогам законодавства в сфері обігу харчових продуктів».

У зв`язку з цим, у п.6.2.4 договору погоджено право замовника на коригування строку поставки та/або кількості товару, що постачається за цим договором в залежно від загальної потреби у цьому товарі.

Однак, замовник не звертався до постачальника з листом, в порядку п.6.2.4, про коригування строку поставки та/або кількості товару.

Доказів зворотнього матеріали справи не містять.

За наведеного суд приходить до висновку, що 24.06.2022 замовник без дотримання вимог 5.1, 5.1.1 та без підстав, передбачених у п.6.2.4 поставив відповідачу товар за видатковою накладною №РН-651 від 24.06.2022.

Слід зауважити, що на оплату вартості товару за вказаю видатковою накладною замовнику був виставлений рахунок фактура №СФ-651 від 24.06.2022 зі змісту якого вбачається, що замовлення від військової частини було відсутнє.

Слід також зазначити, що право на дострокову поставку за письмовим погодженням замовника, як це передбачено в п.6.5.2, у постачальника не виникло, оскільки відповідних доказів щодо дострокової поставки товару матеріали справи не містять.

Стосовно доводів позивача про те, що неприйнятий 24.06.2022 товар перебував в транспортному засобі ФОП ОСОБА_1 до 27.06.2022 під військовою частиною НОМЕР_1 , то такі доводи не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

При цьому суд зауважує, що водії транспортних засобів, що здійснюють перевезення вантажів на віддаль більше 50 кілометрів вправі користуватись вимірювальними приладами (аналоговими або цифровими), а власники транспортних засобів зобов`язані облаштовувати такі транспортні засоби вимірювальними приладами згідно вимог ЄУТР.

Контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв; картка - картка контрольного пристрою (тахографа) з вбудованою мікросхемою, призначена для використання в цифровому тахографі.

Використання тахографа дозволяє законно здійснити міжнародні та внутрішні транспортні перевезення, дані тахографів використовуються в якості доказів в суді.

Крім того суд зауважує, що товаро-транспортна накладна яка виписана на перевезення вантажу ФОП ОСОБА_1 , в розділі завантажувальні, розвантажувальні операції не містить жодних відміток про прибуття, вибуття, простій транспортного засобу.

Стосовно доводів позивача на те, що відповідачем при прийманні товару не було дотримано положень Інструкції П-7, то такі не беруться судом до уваги, оскільки відповідно до п. 1 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю П-7, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР № П-7 від 25.04.1966 року (на яку посилається позивач), вона застосовується у всіх випадках, коли стандартами, технічними умовами, основними та особливими умовами поставки або іншими обов`язковими для сторін правилами не встановлений інший порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю та комплектністю.

Суд зазначає, що у даному випадку на даний товар (продукцію) наявний затверджений нормативний документ ДСТУ 3143:2013 «М`ясо птиці», а також наявний чинний Договір на закупівлю товарів за державні кошти № 56-22 від 18.03.2022 року, якими регулюються порядок приймання такої продукції та спірні правовідносини. Крім цього, дані правовідносини регулюються нормами Законів України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів».

Стосовно доводів позивача, що Протоколом випробувань продукції від 30.06.2022 №231-Х/22 підтверджено належну якість товару, що поставлявся 24.06.2022.

У матеріалах справи наявний Протокол №3 від 27.06.2022 відбору зразків продукції для проведення ветеринарно-санітарної експертизи, у п.1 якого вказано, що відбір середнього зразка проби проводився згідно постанови Кабінету міністрів України №833 від 14.06.2022 «Про затвердження порядку відбору зразків продукції тваринного, рослинного і біотехнологічного походження для проведення дослідження».

Відбір проб здійснено представниками відповідача (комісійно) в присутності представника позивача.

По відібраних зразках ДП «Львівстандартметрологія» здійснено дослідження, про що складено Протокол від 30.06.2022 №231-Х/22

У зазначеному Протоколі зазначено про те, що відбір проб здійснено 27.06.2022 комісією в складі представників відповідача за участю представника позивача, як це і відображено в Акті №3.

Зразки (проби) відібрані на підстав постанови Кабінету міністрів України №833 від 14.06.2022 «Про затвердження порядку відбору зразків продукції тваринного, рослинного і біотехнологічного походження для проведення дослідження».

Суд зауважує, що вищевказана постанова КМУ №833 від 14.06.2002 "Про затвердження Порядку відбору зразків продукції тваринного, рослинного і біотехнологічного походження для проведення досліджень" прийнята на виконання ст. 7 Закону України "Про ветеринарну медицину". Водночас, ст. 2 цього Закону встановлює, що дія цього Закону не поширюється на продукти тваринного походження для споживання людиною.

Так, ст. 1 Закону України "Про ветеринарну медицину" роз`яснює, що продуктами тваринного походження для споживання людиною є м`ясо, м`ясні продукти, желатин, яйця, яйцепродукти, молоко, молочні продукти, риба, рибні та морепродукти, мед та інші продукти тваринного походження, призначені для споживання людиною.

Оскільки предметом поставки за спірним договором є м`ясо птиці, то дія Закону України "Про ветеринарну медицину", а отже і постанова КМУ №833 від 14.06.2002 "Про затвердження Порядку відбору зразків продукції тваринного, рослинного і біотехнологічного походження для проведення досліджень" на спірні правовідносини сторін не розповсюджується.

Поряд з цим, відповідно до п. 55 ст. 1 Закону України "Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів" (надалі - Закон № 771/97-ВР) оператор ринку харчових продуктів - суб`єкт господарювання, який провадить діяльність з метою або без мети отримання прибутку та в управлінні якого перебувають потужності, на яких здійснюється первинне виробництво, виробництво, реалізація та/або обіг харчових продуктів та/або інших об`єктів санітарних заходів (крім матеріалів, що контактують з харчовими продуктами), і який відповідає за виконання вимог цього Закону та законодавства про безпечність та окремі показники якості харчових продуктів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про державний контроль за дотриманням законодавства про харчові продукти, корми, побічні продукти тваринного походження, здоров`я та благополуччя тварин" (надалі Закон № 2042-VIII) під час здійснення заходів державного контролю державні інспектори та державні ветеринарні інспектори зобов`язані дотримуватися вимог цього Закону та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цього Закону, законодавства про харчові продукти, корми, побічні продукти тваринного походження, здоров`я та благополуччя тварин.

Під час здійснення заходів державного контролю державні інспектори та державні ветеринарні інспектори мають право, зокрема, здійснювати відбір зразків з метою перевірки відповідності законодавству про харчові продукти, корми, побічні продукти тваринного походження, здоров`я та благополуччя тварин (п. 3 ч. 1 ст. 11 Закону № 2042-VIII).

Оператор ринку під час здійснення заходів державного контролю, у свою чергу, має право вимагати від державних інспекторів, державних ветеринарних інспекторів, інших осіб, які здійснюють заходи державного контролю, дотримання цього Закону, законодавства про харчові продукти, корми, побічні продукти тваринного походження, здоров`я та благополуччя тварин, бути присутнім під час здійснення заходів державного контролю, залучати до здійснення таких заходів юридичних і фізичних осіб, за умови, що такі особи не перешкоджають здійсненню відповідних заходів; одержувати та ознайомлюватися з актами державного контролю, актами відбору зразків, розпорядженнями, приписами, рішеннями; надавати в письмовій формі свої пояснення, зауваження або заперечення до актів державного контролю, актів відбору зразків протягом п`яти робочих днів з дня отримання таких актів оператором ринку (п.п. 1, 5 - 8 ч. 1 ст. 15 Закону №2042-VIII).

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 21 Закону № 2042-VIII для цілей державного контролю використовуються методи (методики) відбору зразків та їх простих та/або лабораторних досліджень (випробувань), встановлені нормативно-правовими актами, а в разі їх відсутності - національними стандартами України. За їх відсутності застосовуються методи (методики) відбору зразків та їх простих та/або лабораторних досліджень (випробувань), встановлені відповідними міжнародними організаціями, членом яких є Україна, або Європейським Союзом. У разі неможливості застосування положень частини 1 цієї статті дозволяється використовувати методи (методики) лабораторних досліджень (випробувань), валідовані уповноваженою лабораторією.

Відповідно до ч. 6 ст. 21 Закону № 2042-VIII відбір зразків полягає у відборі двох юридично та аналітично ідентичних зразків (крім випадків, коли це неможливо здійснити через недостатню кількість відповідного матеріалу або внаслідок того, що харчові продукти є швидкопсувними), один з яких направляється компетентним органом до уповноваженої лабораторії для проведення основного лабораторного дослідження (випробування), а другий вручається оператору ринку і зберігається ним на випадок проведення арбітражного лабораторного дослідження (випробування). На вимогу та за рахунок оператора ринку здійснюється відбір додаткових юридично та аналітично ідентичних зразків, які передаються оператору ринку та можуть бути використані ним для проведення альтернативних лабораторних досліджень (випробувань).

Відбір зразків здійснюється на підставі акта відбору зразків, що складається у двох примірниках, один з яких видається оператору ринку. В акті відбору зразків зазначається перелік показників, за якими має бути проведено відповідне лабораторне дослідження (випробування), а також застосований метод (методика) відбору зразків (за наявності) (ч. 8 ст. 21 Закону №2042-VIII).

Компетентний орган зобов`язаний забезпечити відбір зразків, їх маркування, опломбування та поводження з ними у спосіб, що гарантує їх юридичну та аналітичну ідентичність, а також можливість проведення арбітражного лабораторного дослідження (випробування) (ч. 9 ст. 21 Закону № 2042-VIII).

Оператор ринку зобов`язаний забезпечити зберігання зразка, наданого йому на випадок арбітражного лабораторного дослідження (випробування), та поводження з ним у спосіб, що гарантує його юридичну та аналітичну ідентичність, а також можливість проведення арбітражного лабораторного дослідження (випробування). У разі втрати (знищення) зазначеного зразка або відмови оператора ринку від направлення його в установленому цим Законом порядку до визначеної акредитованої лабораторії для проведення арбітражного лабораторного дослідження (випробування) результати основного лабораторного дослідження (випробування) вважаються остаточними (ч. 10 ст. 21 Закону №2042-VIII).

Оператор ринку повідомляється про результати основного лабораторного дослідження (випробування) не пізніше двох робочих днів з дня їх отримання компетентним органом (ч. 11 ст. 21 Закону № 2042-VIII).

Отже, відбір зразків для дослідження здійснюється за певними правилами, встановленими законом, на підставі акта відбору зразків.

Отже як вже зазначено вище зразки було відібрано комісією у складі представників відповідача за присутності представника позивача 27.06.2022.

Зазначені вище обставини свідчать про порушення порядку відбору зразків, оскільки відбір зразків мав здійснюватись не замовником, а компетентним органом, який гарантує юридичну та аналітичну ідентичність зразків, та направляє їх в лабораторію, а в подальшому повідомляє про результат дослідження оператора ринку, тобто виробника відповідної продукції. Водночас, суд вважає, що відбір зразків замовником випробування до проведення дослідження може суттєво вливати на якість показників переданого до відбору матеріалу та на оформлення кінцевого результату експертизи.

Суд також вбачає за доцільне вказати, що зразки (проби), що відібрані по Акту №3 не були опломбовані для передачі експертній установі.

Результати такого дослідження зразків, які були відібрані не компетентним органом чи представником лабораторії, а замовником випробування, не може вважатися достовірними та достатніми доказами, які беззаперечно свідчать про якісну продукцію.

При цьому, з урахуванням того, що відбір зразків проводився не компетентним органом чи лабораторією, суд не може вважати відомості, які містяться у протоколі випробувань продукції №231-Х/22 від 30.06.2022, належними, об`єктивними та такими, що надають можливість оцінити та встановити дійсний стан відібраного матеріалу на момент її виготовлення та до поставки відповідачу за спірним договором.

Відтак, суд вважає, що наданий Протокол в сукупності з Актом відбору №3 не можуть підтвердити якість товару, який поставлявся 24.06.2022 та був по акту №1 повернутий постачальнику.

При цьому, судом також враховується, що ні в акті №3 від 27.06.2022 відбору зразків продукції для проведення ветеринарно-санітарної експертизи, ні в Протоколі випробування продукції №231-Х/22 від 30.06.2022 не мітиться відомостей про первинні документи по яких відбулась поставка товару, зразки (проби) з якого відібрані, ні про транспортний засіб в якому товар поставлено. І як вже зазначено, зразки не опломбовувались при відборі.

Наведене вище в сукупності не підтверджує, що товар, який вказаний в Акті №1 від 24.06.2022 та в Акті №3 від 27.06.2022, стосовно якого проводилося випробування (Протокол №231-х/22 від 30.06.2022), є один і тим же товаром.

Суд звертає увагу, що відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого суб`єкта - правопорушника. Щоб стягнути зазнані збитки, потерпіла особа має довести їх наявність і розмір (позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, наведена у постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 127/27566/16-ц).

Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Збитки є матеріальною шкодою, яка характеризується зовнішніми (фізичними) та внутрішніми (якісними) змінами майнової бази суб`єкта господарювання. Тому збитки в господарських відносинах - це завжди вартісний (грошовий) вираз майнової шкоди, завданої протиправними діями (бездіяльністю) одного учасника таких відносин іншому. Інакше кажучи, це дійсний і об`єктивний факт, що існує незалежно від правової оцінки і від того, підлягають чи не підлягають за законом збитки відшкодуванню.

В розрахунок збитків позивач включив 18000,00 грн. транспортних витрат, які складаються з транспортних послуг 8500,00 грн. (договір-заявка №1 від 23.06.2022, «ставка і термін оплати») та простою автомобіля 67 год. роботи рефрижератора згідно п.1 договору-заявки №1 від 23.06.2022.

Слід зазначити, що умовами договору заявки передбачено виплату 8500,00 грн. протягом 2-3 днів після вивантаження товару на підставі копій документів.

Відповідно до п.5 договору заявки простій автомобіля понад обговорений норматив, тобто у разі зберігання товару замовника перевізником понаднормово, тобто, після 16 год 24.06.2022 замовник повинен відшкодувати витрати, збитки, які понесені перевізником у зв`язку їх збереженням товару.

Доказів того, що ТОВ «Ісполін Плюс» поніс транспортні витрати у розмірі 18000,00 грн матеріали справи не містять.

Стосовно витрат у розмірі 2061,72 на лабораторне дослідження.

Як вже зазначено вище в рішенні, саме ТОВ «Ісполін Плюс» 28.06.2022 укладав договір №22520423 з ДП «Львівстандартметрологія» на проведення випробувань продукції та зобов`язувався оплатити підприємству 2062,72 грн. - вартість проведених випробувань продукції.

Слід зауважити, що Акт випробувань датований 30.06.2022. В матеріалах справи наявний акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №2278, у якому ТОВ ТОВ «Ісполін Плюс» та ДП «Львівстандартметрологія» засвідчують виконання договірних зобов`язань з випробування «м`яса птиці (ніжка)» і підтверджують, що до оплати підлягає 2062,72 грн.

Вірогідно, що зазначений Акт (оскільки він не містить дати) складений не раніше Протоколу випробування продукції , тобто, не раніше 30.06.2022.

Доказів того, що ТОВ «Ісполін Плюс» провів розрахунок з ДП «Львівстандартметрологія» матеріали справи не містять.

Суд критично ставиться до доводів позивача про те, що товар був прийнятий відповідачем 27.06.2022, оскільки матеріали справи не містять видаткових накладних оформлений сторонами цією датою. Жодних відміток ВЧ в ТТН стосовно дати вивантаження товару немає.

Разом з тим, відповідно до п.5.5 договору прийняття товару за кількістю та якістю оформляється згідно накладної та документів, що підтверджують якість товару.

Що вимог про стягнення збитків у позивача на відрядження працівників до ВЧ НОМЕР_1 з приводу проведення процедури дослідження якості товару, то враховуючи вже вищенаведене, а також умови п.п.2.1, 2.3, 5.1., 5.1.1, 5.3 договору та виходячи з умов п.7.1 саме постачальник (позивач) прийняв на себе всі ризики пов`язані з поставкою товару за цим договором до моменту підписання накладної уповноваженими на представниками замовника і постачальника.

При цьому слід підкреслити, що за умови дотримання позивачем умов договору у наведених пунктах, на позивача не були б покладені ризики, пов`язані з витратами на відрядження працівників в розмірі 10662,64 грн.

За результатами розгляду справи суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявності цивільного правопорушення (його складових), необхідних для стягнення 30724,36 грн. матеріальних збитків з відповідача.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн., то така не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, компенсація моральної шкоди також здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Відповідно до статті 201 Цивільного кодексу України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, ділова репутація, ім`я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Частиною першою статті 94 Цивільного кодексу України передбачено право юридичної особи на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 Цивільного кодексу України.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Під діловою репутацією юридичної особи розуміється оцінка її підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Діловою репутацією юридичної особи є престиж її фірмового (комерційного) найменування, торгових марок та інших належних їй нематеріальних активів серед споживачів її товарів і послуг. Приниженням ділової репутації суб`єкта господарювання (підприємця) є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, що дискредитують спосіб ведення чи результати його господарської (підприємницької) діяльності, у зв`язку з чим знижується вартість його нематеріальних активів. Зазначені дії завдають майнової та моральної шкоди суб`єктам господарювання, а тому ця шкода за відповідними позовами потерпілих осіб підлягає відшкодуванню за правилами статей 1166 та 1167 Цивільного кодексу України.

Враховуючи вищенаведені норми суд дійшов висновку про те, що позивач, звертаючись до суду з вимогою про відшкодування шкоди, завданої порушенням ділової репутації не надав суду жодних доказів, які б свідчили про приниження ділової репутації позивача або наявності втрат немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням його ділової репутації, поширення у будь-якій формі саме неправдивих, неточних або неповних відомостей щодо позивача. Крім того, позивачем не було доведено, що вчинення будь-яких інших дій ТОВ «Ісполін Плюс» призвело до зниження престижу чи підриву довіри до діяльності позивача, так як відповідач у справі діяв в межах наявних в нього повноважень, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення 10 000,00 грн. у якості відшкодування моральної шкоди відхиляються судом як безпідставні та необґрунтовані.

Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. За приписами ст.ст.76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів" підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію такого стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

За вказаних обставин суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Суд при прийнятті рішення враховує правові позиції та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, згоду на застосування якого надано Верховною Радою України (п.4 ст.11 ГПК України):

- принцип правової певності та юридичної визначеності, в тому числі недопустимість ревізування рішень судів, які набрали законної сили з підстав бажання зацікавленої особи в переоцінці доказів (рішення "Агрокомплекс проти України" №23465/03 від 08.03.2012);

- принцип загальної оцінки судом відносин сторін та відсутності обов`язку суду давати оцінку кожній вимозі сторін (рішення "Серявін проти України" №4909/04 від 10.02.2010, рішення "Трофімчук проти України" №4241/03 від 28.10.2010);

- принцип повноти та межі обґрунтування рішення судом в залежності від характеру рішення (рішення "Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994, серія А, №303-А, п.29);

- принцип поваги до права на володіння своїм майном (рішення "Желтяков проти України" №4994/04 від 09.09.2011).

Судові витрати.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відшкодування витрат на оплату судового збору покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7, 13, 14, 46, 73, 74, 76-80, 91, 123, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено підписано 20.07.2023.

Суддя Кітаєва С.Б.