РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.07.2023Справа № 910/13836/22

За позовом Громадської спілки "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав";

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Айтиком";

про зобов`язання виконати умови договору.

Суддя Мандриченко О.В.

Секретар судового засідання Рябий І.П.

Представники:

Від позивача: не з`явилися;

Від відповідача: Шкабрій М.П., адвокат, довіреність від 17.05.2023;

Від відповідача: Черній Т.П., адвокат, довіреність від 17.05.2023.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Громадська спілка "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав" звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом, в якому просить суд зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Айтиком" виконати вимоги пункту 3.1 договору № 06-10/08/21 про надання дозволу на кабельну ретрансляцію об`єктів авторського права і суміжних прав, крім прав організацій мовлення на програми організацій мовлення від 08.07.2022, укладеного з Громадською спілкою "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав" в частині наступного:

- надати Громадській спілці "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав" інформацію щодо найменувань програм організацій мовлення, які ретранслюються Товариством з обмеженою відповідальністю "Айтиком", та інформацію про кількість абонентів станом на 01.08.2022;

- надати Громадській спілці "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав" інформацію щодо найменувань програм організацій мовлення, які ретранслюються Товариством з обмеженою відповідальністю "Айтиком", та інформацію про кількість абонентів за третій квартал 2022 року, якщо у звітному кварталі відбулися зміни;

- сплатити за надання дозволу за третій квартал 2022 року на поточний рахунок Громадської спілки "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав" суму винагороди (відрахування), розрахованої у відповідності до договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.01.2023 відкрито провадження у справі № 910/13836/22 та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання, підготовче засідання призначено на 28.02.2023.

13.04.2023 до господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Айтиком" надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити повністю.

26.04.2023 від Громадської спілки "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав" надійшла відповідь на відзив Товариства з обмеженою відповідальністю "Айтиком" на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.06.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/13836/22 до судового розгляду по суті.

10.07.2023 від Громадської спілки "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав" до господарського суду надійшла заява про проведення судового засідання без участі представника позивача.

У судове засідання 11.07.2023 представник позивача не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Під час розгляду спору по суті у судовому засіданні 11.07.2023 представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечували.

Згідно з частиною 1, 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки.

Судом, враховано, що в силу вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006 року, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей ст. 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

З огляду на наведене та з урахуванням того, що неявка представника позивача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

11.07.2023 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.06.2022 у справі № 910/16962/21 позов Громадської спілки "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав" (далі також - позивач, спілка) задоволено частково, а саме вирішено вважати укладеним з дня набрання чинності рішенням суду в даній справі договір №06-10/08/21 (далі - договір) між Громадською спілкою "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав" і Товариством з обмеженою відповідальністю "Айтиком" (далі також - відповідач, провайдер) про надання дозволу на кабельну ретрансляцію об`єктів авторського права і суміжних прав, крім прав організацій мовлення на програми організацій мовлення на вказаний в цьому рішенні умовах.

Вказане рішення набрало законної сили 01.08.2022.

За змістом п. 2.1. договору, на умовах, визначених цим договором, спілка надає провайдеру дозвіл на використання об`єктів прав шляхом кабельної ретрансляції на територію, а провайдер зобов`язується виплачувати спілці щоквартальну винагороду (відрахування) відповідно до умов цього договору.

Згідно з п. 5.1., 5.2. договору, цей договір є укладеним та набуває чинності з дня набрання чинності рішенням суду. Сторони домовились, що строк дії цього договору встановлюється з дати його укладення і до 10 вересня 2022 року включно.

Додатками № 1 та № 2 до договору встановлено зразок інформації щодо кількості абонентів провайдера та зразок звіту про кабельну ретрансляцію провайдера.

Позивач вказує, що відповідач, порушуючи умови договору, не надав спілці інформацію щодо найменувань програм організацій мовлення, які ретранслюються провайдером та інформацію про кількість абонентів та щоквартально не надавав спілці інформацію щодо найменувань програм організацій мовлення, які ретранслюються провайдером, та інформацію про кількість абонентів, якщо у звітному кварталі відбулися зміни. У зв`язку з наведеним провайдер також не сплачував грошові кошти за надання дозволу за третій квартал 2022 року на поточний рахунок позивача суму винагороди (відрахування), розрахованої у відповідності до договору.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вказує, що про рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2022 у справі № 910/16962/21 стало відомо лише після того, як з рахунку провайдера було списано грошові кошти під час виконання вказаного рішення.

Також відповідач вказує, що ним, на виконання вимог п. 3.1.2. договору, листом № 21 від 28.10.2022 було надіслано позивачеві інформацію, зобов`язати надати яку останній просить суд. Також у вказаному листі відповідач запросив у позивача примірник договору із зазначенням платіжних реквізитів, однак позивачем примірник договору так і не був наданий.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.

Так, згідно ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до положень ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановлено ч. 1 с. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

За умовами п. 3.1. договору, провайдер зобов`язаний:

(3.1.1.) сплачувати за надання дозволу щоквартально за кожен звітний період (квартал) не пізніше 30-ти календарних днів після закінчення кожного звітного кварталу на поточний рахунок спілки суму винагороди (відрахування), розрахованої у відповідності до цього договору;

(3.1.2.) в день укладення цього договору довідково надати спілці інформацію щодо найменувань програм організацій мовлення, які ретранслюються провайдером та інформацію про кількість абонентів; щоквартально надавати спілці інформацію щодо найменувань програм організацій мовлення, які ретранслюються провайдером, та інформацію про кількість абонентів, якщо у звітному кварталі відбулися зміни; інформація надається спілці у письмовій та/або електронній формі за формами, що є відповідними додатками до цього договору.

Позивач, заперечуючи проти позову вказує, що ним листом № 21 від 28.10.2022 було надіслано позивачеві інформацію, зобов`язати надати яку останній просить суд. Також у вказаному листі відповідач запросив у позивача примірник договору із зазначенням платіжних реквізитів, однак позивачем примірник договору так і не був наданий.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем надано разом з відзивом на позов лист № 21 від 28.10.2022, разом з наступними додатками: інформація щодо найменувань програм організацій мовлення, які ретранслювались станом на 01.08.2022; інформація щодо найменувань програм організацій мовлення, які ретранслювались у звітному ІІІ кварталі 2022 року; інформація про кількість абонентів станом на 01.08.2022; інформація про кількість абонентів за звітний ІІІ квартал 2022 року.

Однак відповідачем не надано доказів направлення вказаного листа разом з доданими до них документами на адресу позивача.

В свою чергу позивач заперечує факт отримання листа № 21 від 28.10.2022 з додатками до нього.

Проте, позивач, у відповіді на відзив, вказує, що відповідач виконав умови договору в частині надання інформації щодо найменувань програм організацій мовлення, які ретранслюються провайдером та інформації про кількість абонентів станом на 01.08.2022 після відкриття провадження у справі.

Оскільки відповідачем не надано доказів направлення на адресу позивача листа № 21 від 28.10.2022 з додатками до нього, однак вказаний лист з додатками направлений позивачеві разом з відзивом на позов 12.04.2023, суд приходить до висновку, що провайдер виконав умови договору після відкриття провадження у справі в частині надання:

- інформації щодо найменувань програм організацій мовлення, які ретранслювались станом на 01.08.2022;

- інформації щодо найменувань програм організацій мовлення, які ретранслювались у звітному ІІІ кварталі 2022 року;

- інформації про кількість абонентів станом на 01.08.2022;

- інформації про кількість абонентів за звітний ІІІ квартал 2022 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо, зокрема, відсутній предмет спору.

А відтак, суд приходить до висновку про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача виконати вимоги пункту 3.1 договору № 06-10/08/21 про надання дозволу на кабельну ретрансляцію об`єктів авторського права і суміжних прав, крім прав організацій мовлення на програми організацій мовлення від 08.07.2022, укладеного з Громадською спілкою "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав" в частині наступного:

- надати Громадській спілці "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав" інформацію щодо найменувань програм організацій мовлення, які ретранслюються Товариством з обмеженою відповідальністю "Айтиком", та інформацію про кількість абонентів станом на 01.08.2022;

- надати Громадській спілці "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав" інформацію щодо найменувань програм організацій мовлення, які ретранслюються Товариством з обмеженою відповідальністю "Айтиком", та інформацію про кількість абонентів за третій квартал 2022 року, якщо у звітному кварталі відбулися зміни.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача виконати вимоги пункту 3.1 договору № 06-10/08/21 про надання дозволу на кабельну ретрансляцію об`єктів авторського права і суміжних прав, крім прав організацій мовлення на програми організацій мовлення від 08.07.2022, укладеного з Громадською спілкою "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав" в частині оплати за надання дозволу за третій квартал 2022 року на поточний рахунок Громадської спілки "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав" суму винагороди (відрахування), розрахованої у відповідності до договору суд вказує наступне.

Одним з елементів позову є предмет позову. Предмет позову - матеріально правова вимога, заявлена позивачем у суд до відповідача відносно усунення допущеного відповідачем порушення права позивача.

У відповідності до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення.

Спосіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьев проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під порушенням розуміється такий стан суб`єктивного права, за яким воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права, пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес, яке у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл.

Правосуддя, за своєю суттю, визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Зазначені висновки викладено в абзаці 10 пункті 9 рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2003 від 30.01.2003 р.

Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 Цивільного кодексу України.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Так п. 2 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі.

Частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Статтею 14 Господарського процесуального кодексу України закріплено принцип диспозитивності господарського судочинства згідно з яким суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Господарський суд зауважує, що гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Близька за змістом правова позиція щодо обґрунтування порушеного права викладена у мотивувальній частині постанов Великої Палати Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 9901/14/20 (пункт 19), від 15.04.2020 у справі № 9901/580/19 (пункт 21), від 11.03.2020 у справі № 9901/590/19 (пункт 16) та у постановах Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 820/3018/17 (абзац 27), від 13.05.2020 у справі № 826/12446/18 (пункт 38).

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.

Позивач звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у позовній заяві предмет та підставу позову, зазначаючи яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права, тобто вказує суду на обраний позивачем спосіб захисту.

У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (такі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 19.09.2019 у справі №924/831/17).

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить суд зобов`язати відповідача сплатити за надання дозволу за третій квартал 2022 року на поточний рахунок Громадської спілки "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав" суму винагороди (відрахування), розрахованої у відповідності до договору.

За умовами договору, щоквартальна винагорода (відрахування) за цим договором розраховується як добуток кількості абонентів за звітний період на тарифи, зазначені у додатку №3 до цього договору, та на три місяці звітного кварталу.

Відповідно до п. 2.1., 2.2. договору, на умовах, визначених цим договором, спілка надає провайдеру дозвіл на використання об`єктів прав шляхом кабельної ретрансляції на територію, а провайдер зобов`язується виплачувати спілці щоквартальну винагороду (відрахування) відповідно до умов цього договору. Збір винагороди (відрахування) здійснюється спілкою з метою справедливого розподілу доходу правовласникам, які передали та які не передали спілці управління своїми правами.

Згідно з п. 3.1.1. договору провайдер зобов`язаний сплачувати за надання дозволу щоквартально за кожен звітний період (квартал) не пізніше 30-ти календарних днів після закінчення кожного звітного кварталу на поточний рахунок спілки суму винагороди (відрахування), розрахованої у відповідності до цього договору.

Тобто, відповідач, відповідно до умов договору зобов`язаний сплачувати за надання дозволу щоквартально за кожен звітний період (квартал) не пізніше 30-ти календарних днів після закінчення кожного звітного кварталу.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач своє зобов`язання в частині оплати щоквартальної винагороди не виконав, тобто є таким, що прострочив виконання свого зобов`язання.

Як було встановлено судом вище, відповідачем 12.04.2023 направлено позивачеві лист № 21 від 28.10.2022 разом з наступними додатками: інформація щодо найменувань програм організацій мовлення, які ретранслювались станом на 01.08.2022; інформація щодо найменувань програм організацій мовлення, які ретранслювались у звітному ІІІ кварталі 2022 року; інформація про кількість абонентів станом на 01.08.2022; інформація про кількість абонентів за звітний ІІІ квартал 2022 року.

Суд вказує, що за умовами договору, щоквартальна винагорода (відрахування) за цим договором розраховується як добуток кількості абонентів за звітний період на тарифи, зазначені у додатку №3 до цього договору, та на три місяці звітного кварталу.

А тому, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що вказана позовна вимога є такою, що не узгоджується з нормами ст. 16 Цивільного кодексу України, не спрямована на захист порушеного права позивача та не забезпечать відновлення порушеного права позивача, а відтак визнаються судом як неефективний спосіб захисту порушеного права, а тому у суду відсутні правові підстави для її задоволення.

Суд звертає увагу позивача, що позивач, отримавши від відповідача відповідну інформацію, не позбавлений права розрахувати заборгованість останнього зі сплати щоквартальної винагороди та звернутися до суду з позовом про стягнення відповідної заборгованості.

Саме пред`явлення позову про стягнення заборгованості зі сплати щоквартальної винагороди є ефективним способом захисту порушеного права позивача на отримання вказаної винагороди у відповідності до договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач отримавши відповідну інформацію від відповідача, предмет позову не змінив, своїм правом на зміну предмету позову не скористався, вимогу про стягнення відповідної суми щоквартальної винагороди з відповідача не заявив.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді у судових засіданнях всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що провадження у справі в частині позовних вимог підлягає закриттю, а у задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.

Також суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 25.11.2021 у справі № 904/5929/19 звернув увагу на те, що з огляду на зміст касаційної скарги, звуження скаржником змісту принципу пропорційності, який застосовується до розподілу судових витрат, зокрема, визначення скаржником розміру задоволених судами немайнових позовних вимог в контексті застосування приписів частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України виключно кількістю таких позовних вимог та без урахування того, що пропорційність у даному випадку визначається через співвідношення між поставленою метою позову в цілому (захист порушеного, невизнаного або оспорюваного права та законного інтересу), конкретними матеріально-правовими вимогами, як способами її досягнення та отриманим результатом.

Пропорційність, яка застосовується судами у розподілі судового збору, і яка визначається виключно через кількісний критерій заявлених немайнових вимог (з урахуванням приписів Закону України "Про судовий збір", відповідно до якого судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру) не є тотожною пропорційності, яка у даному випадку не пов`язується виключно з кількісним аспектом і визначається через співвідношення між поставленою метою позову в цілому (захист порушеного, невизнаного або оспорюваного права та законного інтересу), конкретними матеріально-правовими вимогами, як способами її досягнення та отриманим результатом.

З урахуванням викладеного та керуючись положеннями ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, суд приходить до висновку про покладення судового збору на позивача.

Керуючись ст. 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Закрити провадження у справі № 910/13836/22 в частині вимог Громадської спілки "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав" про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Айтиком" виконати вимоги пункту 3.1. договору № 06-10/08/21 про надання дозволу на кабельну ретрансляцію об`єктів авторського права і суміжних прав, крім прав організацій мовлення на програми організацій мовлення від 18.07.2022, укладеного з Громадською спілкою "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав" (01021, Київ, вул. Шовковична, 10, оф. 28, ідентифікаційний код 43080257), в частині наступного: ??надати Громадській спілці "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав" інформацію щодо найменувань програм організацій мовлення, які ретранслюються Товариством з обмеженою відповідальністю "Айтиком", та інформацію про кількість абонентів станом на 01.08.2022; ??надати Громадській спілці "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав" інформацію щодо найменувань програм організацій мовлення, які ретранслюються Товариством з обмеженою відповідальністю "Айтиком", та інформацію про кількість абонентів за третій квартал 2022 року, якщо у звітному кварталі відбулися зміни.

2. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України подається до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 25.07.2023.

Суддя О.В. Мандриченко