ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

28.07.2023 Справа № 914/2303/23

Господарський суд Львівської області у складі судді Н.Є. Березяк, розглянувши матеріали заяви: Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», м. Київ,

до боржника: Фізична особа-підприємиця ОСОБА_1 , м. Львів,

про видачу судового наказу: про стягнення заборгованості у розмірі 154 589,00 грн,

Представники сторін не викликались (не повідомлялись)

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду Львівської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про видачу судового наказу: про стягнення заборгованості у розмірі 154 589,00 грн.

Подана заява обґрунтована невиконанням боржником своїх зобов`язань за Договором №121328-КС-007 про надання кредиту від 07.11.2022, укладеного шляхом обміну електронними повідомленнями, приймання (акцепту) умов, викладених в оферті (пропозиції) про укладення договору про надання кредиту, що підписані у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Як зазначає заявник, відповідно до умов такого Договору він як кредитодавець надав боржнику (позичальнику) грошові кошти у розмірі 53 000,00 грн строком на 16 тижнів. Сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 1,15916038 процентів за кожен день користування кредитом.

Натомість, боржник взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, кошти не повернув у зв`язку із чим у боржника виникла заборгованість в розмірі 154 589,00 грн, що становить суму прострочених платежів по тілу кредиту, по процентах та за комісією.

Розглянувши подану заяву та додані до неї документи, суд дійшов до висновку про відмову у видачі судового наказу з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника.

За умовами ч. 2 ст. 154 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає відповідний наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу на пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: 2) заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу; 3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу (п. 2-3 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України).

Пунктом 3 частини 3 статті 150 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що до заяви про видачу судового наказу додаються копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Частиною 1 статті 148 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заявник стверджує, що уклав з боржником Договір в електронній формі. На підтвердження вказаного долучив до заяви: пропозицію укладення договору про надання кредиту, прийняття (акцепт) пропозиції укласти договір про надання кредиту та Договір.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Абзацом 2 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» встановлено, що накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Відповідно статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» перевірка цілісності електронного документа проводиться шляхом перевірки електронного цифрового підпису.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Однак, належні докази підписання вищевказаних документів боржником, шляхом використання останнім електронного підпису одноразовим ідентифікатором в матеріалах заяви відсутні.

Натомість заявником надано суду Візуальну форму послідовності дій Клієнта щодо укладення Договору, складену ним в односторонньому порядку.

В такій формі заявником зазначено, що Договір підписаний одноразовим ідентифікатором UA-4667, відправленим 07.11.2022 відповідно за номером телефону позичальника НОМЕР_1 .

Разом із тим, доказів належності наведеного номеру телефону позичальнику фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 матеріали заяви не містять.

Заявником не надано належних доказів на підтвердження інформації, зазначеної в наданих формах, доказів, що підтверджували б підписання та укладення вказаного Договору саме боржником.

Крім того, заявник посилається на те, що на виконання умов взятих на себе зобов`язань грошові кошти були перераховані ним на вказаний позичальником рахунок № НОМЕР_2 , однак, суду не надано доказів належності такого рахунку саме боржнику. Анкета клієнта, сформована і одноособово підписана представником ТзОВ «Бізнес позика» не може бути належним доказом, що підтверджує вказану обставину.

Суд звертає увагу заявника на те, що виходячи із загальних засад наказного провадження та встановленого порядку розгляду заяви про видачу судового наказу, наказне провадження у господарському судочинстві забезпечує можливість стягнення грошової заборгованості, наявність та безспірність якої підтверджується доданими до заяви документами.

При зверненні заявника до господарського суду із заявою про видачу судового наказу та при викладенні обставин, на яких ґрунтуються вимоги заявника, останнім мають бути зазначені та надані належні, допустимі, достовірні та вірогідні докази, на підтвердження заявлених ним вимог та обставини їх виникнення.

Однак, заявником не надано допустимих доказів, зокрема електронних та/або їх паперових копій, які б підтверджували укладення сторонами договору шляхом обміну електронними повідомленнями, підписання договору, анкети, оферти та акцепту шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відправки боржнику коду, надання останнім номеру свого телефону заявнику та введення коду-ідентифікатору боржником.

Відтак, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що слід відмовити заявнику у видачі судового наказу за поданою заявою.

Суд роз`яснює заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку (ч. 2 ст. 153 ГПК України).

Згідно ч. 2 ст. 151 ГПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 147, 148, 150, 152, 153, 154, 175, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» у видачі судового наказу про стягнення з боржника: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суми боргу в розмірі 154 589,00 грн.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у строки та в порядку, встановлені ст. ст. 255, 256 ГПК України.

Інформацію про справу можна отримати за такою веб-адресою: http://court.gov.ua/fair/sud5015.

Суддя Березяк Н.Є.