ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2023м. ХарківСправа № 922/2161/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шатернікова М.І.

при секретарі судового засідання Погореловій О.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Антимонопольного комітету України (03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 45; ідент. код 00032767)

до Приватного підприємства "Автоентерпрайз" (61070, місто Харків, вулиця Рудика, 6; ідент. код 40119580)

про стягнення 629290,00 грн.

за участю представників:

позивача - Прохоров Є.І. (в режимі відео конференції)

відповідача не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Антимонопольний комітет України (позивач) 24.05.2023 звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Приватного підприємства "Автоентерпрайз" (відповідач), згідно якого просить суд стягнути з відповідача штраф у розмірі 314645,00 грн. та пеню в розмірі 314645,00 грн. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на несплату відповідачем своєчасно штрафу в сумі 314645,00 грн., який було накладено на нього згідно рішення Антимонопольного комітету України № 104-р/тк від 12.08.2021 р. по справі № 128-26.13/134-20 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу", внаслідок чого на суму штрафу відповідачу була нарахована пеня.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.05.2023 було прийнято позовну заяву Антимонопольного комітету України до розгляду, відкрито провадження у справі № 922/2161/23, розгляд якої призначено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Проведення у справі підготовчого засідання було призначено на "15" червня 2023 р. о 12:30.

У підготовчому засіданні 15.06.2023 у справі було постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу підготовчого засідання, про відкладення підготовчого засідання в порядку п. 3 ч. 2 ст. 183 ГПК України на 29 червня 2023 року о 12:45 год.

У підготовчому засіданні 29.06.2023 у справі було постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу підготовчого засідання, про відкладення підготовчого засідання в порядку п. 3 ч. 2 ст. 183 ГПК України на 06 липня 2023 року о 12:30 год.

У підготовчому засіданні 06.07.2023 р. було постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті в порядку передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України на 13.07.2023 р. о12:00.

Представник позивача у судовому засіданні підтримував позовні вимоги та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

У судове засідання 13.07.2023 року відповідач свого повноважного представника не направив, у наданому на адресу суду відзиві на позов викладені заперечення проти нарахування пені за штраф зокрема з посиланням на наявність форс-мажорних обставин.

Неявка в судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

З огляду на те, що у матеріалах справи достатньо документів для правильного вирішення спору по даній справі, у судовому засіданні 13.07.2023 р. на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду по даній справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заявлені позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, господарським судом встановлено наступне.

Як свідчать матеріали справи, за результатами розгляду справи № 128-26.13/134-20 про порушення приватним підприємством "Автоентерпрайз" законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу Тимчасовою адміністративною колегією Антимонопольного комітету України прийнято рішення № 104-р/тк від 12.08.2021. Зазначеним рішенням визнано, що відповідач вчинив порушення законодавства про захист економічної конкуренції, яке передбачене п. 14 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді подання інформації в неповному обсязі Комітету на вимогу державного уповноваженого Комітету від 27.10.2020 № 128-29/07-14584 у встановлений ним строк, за що на останнього накладено штраф у розмірі 314 645,00 грн.

Зазначене рішення № 104-р/тк від 12.08.2021 Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України було оскаржене відповідачем шляхом звернення з відповідним позовом до господарського суду м. Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2021 по справі № 910/17567/21 позовну заяву приватного підприємством "Автоентерпрайз" до Антимонопольного комітету України про визнання недійсним та скасування рішення Антимонопольного комітету України № 104-р/тк від 12.08.2021 було відкрито провадження у справі № 910/17567/21.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.02.2022 у задоволенні позову ПП "Автоентерпрайз" до Антимонопольного комітету України було відмовлено повністю.

Зазначене рішення господарського суду Харківської області оскаржувалось в апеляційному та касаційному порядку.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2022 апеляційну скаргу ПП "Автоентерпрайз" було залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2022 у справі № 910/17567/21 залишено без змін.

В Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутня інформація щодо подальшого оскарження ПП "Автоентерпрайз" постанови Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2022 по справі № 910/17567/21 в касаційному порядку.

Таким чином, рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України 104-р/тк від 12.08.2021 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції у справі № 128-26.13/134-20 є таким, що в передбаченому законом порядку набрало чинності, та підлягає виконанню відповідачем.

При цьому судом встановлено, що 25.08.2021 уповноваженим представником відповідача отримано копію рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України № 104-р/тк від 12.08.2021 по справі № 128-26.13/134-20, про що свідчить особистий підпис останнього на поштовому повідомленні № 080 (т. 1 а. с. 8-9).

Таким чином, на підставі ч. 3 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" відповідач був зобов`язаний сплатити штраф до 24.10.2021 включно.

Дане рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України 104-р/тк від 12.08.2021 про стягнення штрафу в сумі 314645,00 грн. відповідачем не виконано, доказів протилежного до матеріалів справи не надано.

Крім того, позивач з посиланням на ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" та на факт прострочення відповідачем виконання зобов`язань зі сплати штрафу в передбачений законом строк, додатково нарахував останньому до сплати 314645,00 грн. пені за такі періоди прострочення:

- з 26.10.2021 (наступний день після двомісячного строку для сплати штрафу, накладеного Рішенням № 104-р/тк) по 01.11.2021 включно (день, який передував винесенню ухвали Судом першої інстанції про відкриття провадження у справі № 910/17567/21);

- з 11.02.2022 (наступний день після прийняття Судом першої інстанції рішення у справі №910/17567/21) по 29.08.2022 включно (день, який передував винесенню ухвали Судом апеляційної інстанції від ЗО. 08.2022 у справі № 910/17567/21);

- з 16.11.2022 (наступний день після прийняття Судом апеляційної інстанції постанови у справі № 910/17567/21) по 17.03.2023 включно (день, до якого розраховано пеню).

Загальна кількість днів прострочення сплати штрафу складає 329 днів. За 329 днів прострочення сплати штрафу сума пені становить 1 552 773,08 грн (4 719,675 х 329), проте враховуючи обмеження розміру пені встановлені у ч. 5 ст. 56 ЗУ "Про захист економічної конкуренції", позивачем заявлено до стягнення саме 314 645,00 грн. пені.

Обставини щодо стягнення пені та штрафу стали підставами для звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 6 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" передбачено, що адміністративні колегії територіальних відділень Антимонопольного комітету України є органами Антимонопольного комітету України.

Згідно з ч. 2 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов`язковими до виконання.

Таким чином, рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України № 104-р/тк від 12.08.2021 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції у справі № 128-26.13/134-20, яким на відповідача накладено штраф у сумі 314645,00 грн. набрало чинності, та в силу ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" є обов`язковим до виконання.

Як свідчать матеріали справи, відповідач був обізнаний про прийняття рішення № 104-р/тк від 12.08.2021 по справі № 128-26.13/134-20, про що свідчить факт звернення ним до господарського суду м. Києва з позовом про визнання його недійсним та скасування в межах справи № 910/17567/21.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" рішення (витяг з нього за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим Антимонопольного комітету України, головою територіального відділення Антимонопольного комітету України інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб.

Таким чином, рішення № 104-р/тк від 12.08.2021 по справі № 128-26.13/134-20 є врученим відповідачу 25.08.2021, оскільки, вручено під розписку його уповноваженому представнику.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

За змістом ч. 8 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" протягом п`яти днів з дня сплати штрафу, суб`єкт господарювання зобов`язаний надіслати до комітету документи, що підтверджують сплату штрафу.

Матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем штрафу в передбачений законом строк.

Згідно з ч. 5 ст. 56 вказаного Закону, за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України. Нарахування пені припиняється з дня прийняття господарським судом рішення про стягнення відповідного штрафу. Нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду.

Оскільки відповідач скористався своїм правом на оскарження рішення № 104-р/тк від 12.08.2021 по справі № 128-26.13/134-20 в судовому порядку, пеня за час розгляду судом поданого позову не нараховується. У зв`язку з чим заперечення відповідача в цій частині судом не приймаються до уваги.

Разом з тим, вказані обставини надають позивачу право на нарахування відповідачу пені за весь час прострочення зобов`язання щодо сплати штрафу за виключенням часу, коли відбувався розгляд судами різних інстанцій справи про визнання недійсним та скасування рішення № 104-р/тк від 12.08.2021 по справі № 128-26.13/134-20.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, розмір пені за вказані ним періоди прострочення становить 1552773,08 грн.

Однак, за змістом ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України.

Оскільки відповідач в добровільному порядку не сплатив нарахований йому штраф, позивач на підставі ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" правомірно нарахував відповідачу пеню, яка з урахуванням зазначеної норми закону не може перевищувати розмір штрафу, а тому дорівнює 314645,00 грн.

Статтею 25 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" передбачено, що територіальні відділення Антимонопольного комітету України у зв`язку з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, юридичними чи фізичними особами подають заяви, позови, скарги до суду в тому числі про стягнення не сплачених у добровільному порядку штрафів та пені.

Оскільки рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України № 104-р/тк від 12.08.2021 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції у справі № 128-26.13/134-20 є таким що набрало чинності та є обов`язковим до виконання, і відповідач при цьому не надав суду доказів сплати штрафу згідно з зазначеним рішенням та пені нарахованої в зв`язку з простроченням оплати штрафу в добровільному порядку, в даному випадку суд приходить до висновку про задоволення заявленого позову та стягнення з відповідача до державного бюджету України 314645,00 грн. штрафу та 314645,00 грн. пені за прострочення сплати зазначеного штрафу.

Відносно форс-мажорних обставин суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Стаття 218 Господарського кодексу України унормовує, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Статтею 617 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (частина 1 статті 617 Цивільного кодексу України).

Тобто, можливе звільнення від відповідальності за невиконання, а не від виконання в цілому. В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 по справі № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд і у постанові від 16.07.2019 по справі №917/1053/18, зазначивши, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Відповідачем не надано належних та допустимих, у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, доказів існування форс-мажорних обставин у взаємовідносинах із позивачем, як і не надано обґрунтованих причинно-наслідкових зв`язків між введенням 24.02.2022 в Україні воєнного стану та неможливістю оплати штрафу та пені, з огляду на таке.

Слід відзначити, що введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати господарську діяльність та набувати кошти, адже протилежного відповідачем не доведено відповідними доказами. Більше того, держава на даний час заохочує розвиток підприємницької діяльності з метою позитивного впливу на економіку країни (зменшення податків, митних платежів тощо). Відповідач не надав доказів того, що всі працівники (чи їх частина), керівник підприємства, інші посадові особи мобілізовані та перебувають у складі Збройних Сил України, тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з воєнними діями, все, або частина складу рухомого майна підприємства задіяні під час тих чи інших заходів, що б перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану.

В даному випадку сторона не надала доказів, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення оплати відповідачем штрафу та пені за порушення антимонопольного законодавства, яке мало місце ще в 2021 році.

З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань (відповідальності), тому суд відхиляє заперечення відповідача як недоведені документально і такі, що ґрунтуються на бажанні уникнути оплати штрафу та пені за порушення антимонопольного законодавства. Відтак, аргументи відповідача судом відхиляються.

Крім того, слід наголосити, що відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов`язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Пункт 1 статті 6 §1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 по справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду».

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Із зазначеного вище вбачається, що відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги Антимонопольного комітету України не спростовано.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги наведені положення законодавства, встановлені судом обставини, зміст доводів учасників процесу та наявних доказів, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Антимонопольного комітету України є обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи документальними доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому заперечення відповідача суд вважає такими, що позбавлені належного юридичного та фактичного обґрунтування, ґрунтуються на невірному тлумаченні норм чинного законодавства і є спробою відповідача ухилитись від оплати штрафу та пені за порушення антимонопольного законодавства.

Крім того, з урахуванням вимог ст. 123, 126, 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір в сумі 9439,35 грн.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Автоентерпрайз" (61070, місто Харків, вулиця Рудика, 6; ідент. код 40119580) на користь Антимонопольного комітету України (03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 45; ідент. код 00032767) штраф у розмірі 314 645,00 грн та пеню у розмірі 314 645,00 грн. і зарахувати зазначені суми в доход загального фонду Державного бюджету України, отримувач: ГУК у м. Києві / Соломян.р-н /, код отримувача , банк: Казначейство України (ЕАП), рахунок: UA0026010, код класифікації доходів: 21081100.

3. Стягнути з Приватного підприємства "Автоентерпрайз" (61070, місто Харків, вулиця Рудика, 6; ідент. код 40119580) на користь Антимонопольного комітету України (03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 45; ідент. код 00032767), (отримувач: Антимонопольний комітет України, ; банк: Державна казначейська служба України, рахунок UА 001719) судовий збір сплачений при подачі позову у розмірі 9439,35 грн.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України).

Відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено "20" липня 2023 р.

Суддя М.І. Шатерніков