ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2023м. ХарківСправа № 922/1852/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Почуєвій А.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи ОСОБА_1 , м.Харків
до Товариства з обмежено відповідальністю "Здравофарм", с.Сороківка Харківської області , Приватного підприємства "Санпром", с.Сороківка Харківської області
про визнання недійсним правочину
за участю представників:

від позивача: Марченко А.О.

від першого відповідача: не з`явився

від другого відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмежено відповідальністю "Здравофарм" (надалі - перший відповідач) та Приватного підприємства "Санпром" (надалі - другий відповідач) про визнання недійсним правочину, здійсненого між відповідачами на підставі накладної на повернення від 26.05.2021 №3 ПП "Санпром" обладнання китайського виробника "RUIAN GLOBAL MACHINERI CO" для переробки та фізичного розподілу відходів (блістери від таблеток, капсул), виписаної ТОВ "Здравофарм".

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на те, що вищевказаний правочин було вчинено з наміром завдати шкоди позивачу, як учаснику ТОВ "Здравофарм", шляхом позбавлення його можливості отримувати дивіденди від запровадження виробництва по вторинній переробці сировини.

Ухвалою від 15.05.2023 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 09.06.2023.

У підготовчому засіданні 09.06.2023 судом ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на тридцять днів та оголошує перерву в підготовчому засіданні до 28.06.2023.

12 червня 2023 року від відповідачів надійшли заяви, в яких вони повідомили про те, що не заперечують проти задоволення позовних вимог та просили розглядати справу без їх участі.

Згідно з частинами 2 та 3 статтею 191 ГПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд зазначає, що для вирішення питання чи не суперечить визнання відповідачами позову вимогам законодавства або чи не порушує таке визнання права/інтереси інших осіб, суд, з огляду на категорію даної справи та характер спірних правовідносин, має дослідити обставини справи та надати оцінку правомірності заявлених підстав позову, що не може бути здійснено на стадії підготовчого провадження, питання про прийняття або відмову у прийнятті визнання відповідачами позову має бути вирішене під час розгляду справи по суті.

У підготовчому засіданні 28.06.2023 судом постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, судове засідання призначено на 12.07.2023.

У судовому засіданні 12.07.2023 судом оголошено перерву до 21.07.2023.

20 липня 2023 року від позивача надійшло клопотання про визнання необхідним подання додаткових пояснень в порядку частини п`ятої ст. 161 ГПК України. Зокрема, у даних додаткових поясненнях позивач зазначив, що виконавчий орган товариства в особі директора ТОВ "Здравофарм", в порушення вимог частини 3 ст. 39 "Про товариство з обмеженою та додатковою відповідальністю" не виконав учасників товариства, більш того внаслідок зловмисної домовленості з представником ПГІ "Санпром" здійснив повернення без згоди учасників товариства раніше закупленого обладнання ПП "Санпром", яке взагалі не займається виробничою діяльністю. За таких обставин посадові особи ТОВ "Здравофарм" та ПП "Санпром", в особі їх керівників, діяли в своїх приватних інтересах нерозумно і недобросовісно по відношенню до інтересів приватних структур, які вони очолювали. Такі дії посадових осіб кваліфікуються у відповідності до частини 3 ст. 42 Закону України "Про товариство з обмеженою та додатковою відповідальністю" як конфлікт інтересів. Однак, посадові особи цих підприємств в порушення вимог пункту 6 цієї ж статті не повідомили упродовж двох днів з дня отримання інформації про наявний конфлікт інтересів усіх учасників товариства. Порушення посадовою особою обов`язків, передбачених частинами другою, четвертою, шостою і сьомою цієї статті, є підставою, відповідно до частини 8 цієї статті, для розірвання товариством договору (контракту) з такою особою без виплати компенсації.

Розглянувши дане клопотання, суд зазначає, що в судовому засіданні 12.07.2023 було оголошено перерву для надання позивачу можливості належним чином підготуватися до свого виступу, докладно викласти свої позовні вимоги та послатися на докази, якими він їх підтверджує. При цьому судом будь-які пояснення не витребовувалися.

Натомість, позивач, посилаючись на норму частини 5 статті 161 ГПК України, у своєму клопотанні фактично наводить додаткову підставу позовних вимог, а саме наявність конфлікту інтересу у діях керівників відповідачів при укладенні оспорюваного правочину та неповідомлення про це учасників товариства. Також позивач, всупереч вимогам статті 81 ГПК України, на стадії розгляду справи по суті надає додатковий доказ - Статут ТОВ "Здравофарм", який до позовної заяви додавався лише у формі витягу щодо наявності у позивача частки в статутному капіталі даного товариства.

Таким чином, оскільки вказане клопотання містить посилання на додаткову підставу позову та додатковий доказ, і вчинення таких процесуальних мало бути здійснено позивачем на стадії підготовчого провадження, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача.

Представник позивача в судовому засіданні 21.07.2023 просив задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідачі своїх представників у судове засідання не направили, проте суд враховує, що у своїх заявах від 12.06.2023 відповідачі просили розглядати справу за їх відсутності.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

Згідно наявного у справі витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач є одним із засновників ТОВ "Зравофарм", , яке є юридичною особою, основним видом діяльності якої, відповідно до зареєстрованих видів економічної діяльності КВЕД є "Виробництво дитячого харчування та дієтичних харчових продуктів" (КВЕД 10.86). Іншими видами діяльності товариства є КВЕДи: 20.42 Виробництво парфумних і косметичних засобів 21.20 Виробництво фармацевтичних препаратів і матеріалів, 46.45 Оптова торгівля парфумними та косметичними товарами, 46.46 Оптова торгівля фармацевтичними товарами, 73.11 Рекламні агентства.

Як зазначає позивач у позові, з моменту реєстрації ТОВ "Здравофарм" здійснює свою діяльність в АДРЕСА_1 . За вказаним адресом знаходиться будівля, яка належить на праві власності ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Позивач вказує, що ним для здійснення своєї статутної діяльності 10.02.2014 укладено договір оренди №1/2014 з власником цього нерухомого майна, в особі фізичної особи-підприємця, Плис Тетяною Опанасівною, яка доводиться рідною мамою кінцевого бенефіціарного власника ТОВ "Здравофарм" ОСОБА_3 .

Проте в матеріалах справи такий договір відсутній.

Також, позивач у позові зазначає, що наприкінці 2019 року він з метою збільшення доходів товариства і, як наслідок, власних доходів, отриманих у вигляді дивідендів за результатами розподілу чистого прибутку товариства, власноручно розробив проект переробки та фізичного розподілу відходів (блістери від таблеток і капсул). Відповідно до проекту, запровадження вторинної переробки сировини дозволяло отримати сировини у вигляді ПВХ пілет та алюмінієвого порошку, а також вторинного полі алюмінію. До проекту входили: план переробки; опис необхідного обладнання (описи дробарки, млину тонкого помелу, електростатичного сепаратору, циклонного живильнику, імпульсного пиловловлювачу, алюмінієво-пластнкового сепаратора SC-300) та проект переробки у вигляді таблиці. Відповідно до розрахунків позивача, запровадження виробництва такої переробки відходів дозволяло Товариству щорічно отримувати дохід у розмірі, орієнтовно, біля 24,0 млн. гривень.

Цей проект було винесено позивачем на розгляд засідання учасників ТОВ "Здравофарм", рішенням яких від 20.12.2019 підтримано пропозиції позивача та вирішено запровадити на базі виробничих площ товариства виробництво по переробці та фізичного розподілу відходів (блістери від таблеток і капсул).

У позовній заяві позивач вказує, що на виконання протокольного рішення Товариства директором ТОВ "Здравофарм" з метою створення виробництва по переробці та фізичного розподілу відходів (блістери від таблеток і капсул) на початку 2020 року замовлено у ПП "Санпром" обладнання для переробки та фізичного розподілу відходів (блістери від таблеток і капсул).

За видатковою накладною №925 від 30.10.2020 ПП "Санпром" передало ТОВ "Здравофарм" Обладнання для переробки та фізичного розподілу відходів (блістери від таблеток капсул) пластика від алюмінію Лінія по переробці пластику і алюмінію SG 300 Потужність 65 кВт продуктивність 200-300 кг/годину Код УКТ ЗЕД на суму 4500000,00грн. з ПДВ.

Дана видаткова накладна містить посилання на "Основний договір", проте будь-який договір щодо придбання ТОВ "Здравофарм" відповідного обладнання у ПП "Санпром" у матеріалах справи відсутній. Натомість, до позову додано договір поставки №15/03-16 від 15.03.2016, за яким ПП "Санпром" зобов`язувалося поставити ТОВ "Здравофарм" товари медичного призначення, лікарські засоби, засоби гігієни та догляду за хворими, косметичні засоби, інші товарно-матеріальні цінності.

Позивач у позові зазначає, що замовлення вищевказаного обладнання здійснено на початку 2020 року, а фактично придбано наприкінці 2020 року в умовах карантину, запровадженому постановою Уряду від 11.03.2020 № 211 (із змінами та доповненням) у зв`язку з поширенням на території України гострої респіраторної хвороби COVSD-19, спричиненої короновірусом SARS- CoV-2.Пандемія COVID-19 та сурові обмеження, встановлені Урядом, внесли багато змін у життя людей та роботу практично всіх галузей економіки. Раптова криза, спричинена коронавірусною інфекцією, змусила позивача, як і інших підприємців, знизити ділову активність у зв`язку знеціненням необоротних активів, основних засобів, кредиторської та дебіторської заборгованості і, як наслідок, призвело до зростанню витрат та зниженню доходів, як підприємців, так і покупців. Це в свою чергу обумовило призупинення робіт по запровадженню виробництва по переробці та фізичному розподілу відходів (блістери від таблеток, капсул), які планувалося закінчити до кінця травня 2020 року.

В подальшому це обладнання ТОВ "Здравофарм" повернуло ПП "Санпром" без відома та згоди позивача на підставі накладної на повернення №3 від 26.05.2021.

Позивач вважає, що цей правочин (господарська операція), здійснений на підставі накладної на повернення №3 від 26.05.2021 обладнання для переробки та фізичного розподілу відходів (блістери від таблеток, капсул), є у розумінні ст. ст. 232 та 234 ЦК України правочином, який вчинено фіктивно (лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний) та за зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною. На думку позивача справжньою метою цієї господарської операції (правочину) є усунення позивача від участі в розподілі дивідендів, отриманих товариством від переробки вторинної сировини, шляхом позбавлення його можливостей брати участь в реалізації свого проекту.

Підтвердження своїх доводів позивач вбачає у наступному:

- Юридична та фактична адреса розташування ТОВ "Здравофарм" та ПП "Санпром", а також їх виробничих та складських приміщень, розташовувалися на правах оренди в приміщенням будівлі, яка належить на праві власності матері ОСОБА_3 . Тобто, ці обставини не виключали ризиків впливу кінцевого бенефіціара ТОВ "Здравофарм" на керівника та засновника ПП "Санпром" ОСОБА_4 ;

- Придбанням кінцевим бенефіціаром ТОВ "Здравофарм" ОСОБА_3 у 2022 році у ОСОБА_4 100 відсотків статутного капіталу ПП "Санпром" та залишення ОСОБА_4 директором цього підприємства;

- Правом ОСОБА_4 з 25.02.2014 (згідно статуту, як директором підприємства) та ОСОБА_3 з 14.06.2022 бути уповноваженими особами підприємства;

- Відсутність у договорі поставки відповідальності за порушення строків оплати товару;

- Відсутність підстав та необхідності для застосування цього обладнання ПП "Санпром" у своїй господарський діяльності у зв`язку з відсутністю у підприсмства: необхідності придбання цього обладнання в умовах карантину; правових підстав для здійснення виробничої діяльності (обладнання закупалось за заявкою ТОВ "Здравофарм") та попиту на внутрішньому ринку на цей товар;

- Замовлення фізичною особою - підприємцем Дакаловим М.В. за попередньою домовленістю з Плис С.В. у квітні 2021 року у виробничій лабораторії ТОВ "Виробнича лабораторія "Харпластмас" лабораторних випробувань полівінілхлориду вторинного та вторинного поліалюмінію на предмет їх відповідності.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За змістом статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Згідно із частинами першою та другою статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до частини першої статті 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою та необхідною умовою для звернення особи до суду із відповідним позовом є наявність порушеного права та охоронюваного законом інтересу особи - позивача у справі і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.

При цьому звертаючись до господарського суду, позивач повинен визначити, яке його право, на його думку, є порушеним, та в який спосіб належить здійснити судовий захист порушеного права. У свою чергу судам належить з`ясувати наявність порушеного права позивача та відповідність обраного ним способу захисту порушеного права способам, визначеним у законодавстві. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до частини 3 статті 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зазначеною нормою передбачено можливість оскарження правочину як стороною договору, так і зацікавленою особою, яка не є стороною правочину.

Чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов`язаних з визнанням правочинів недійсними, а тому, виходячи з вимог статті 16 Цивільного кодексу України, статті 4 Господарського процесуального кодексу України крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів, позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Тобто у разі, якщо договір оскаржує особа, яка не є стороною цього договору, така особа, звертаючись з відповідним позовом до суду, має навести обґрунтування, в чому полягає порушення її прав та охоронюваних законом інтересів цим правочином.

Згідно з частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст.203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

При вирішенні спору про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні положення статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.

За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце (такі правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 21.09.2016 у справі № 902/841/15).

Предметом спору у цій справі є визнання недійсним правочину, здійсненого між ТОВ "Здраофарм" та ПП "Санпром" на підставі накладної на повернення від 26.05.2021 №3 обладнання китайського виробника "RUIAN GLOBAL MACHINERI CO" для переробки та фізичного розподілу відходів (блістери від таблеток, капсул), виписаної ТОВ "Здравофарм".

Позивачем у цій справі є ОСОБА_1 . Тобто спірний правочин оскаржує особа, яка не є стороною цього правочину.

В обґрунтування порушення прав та охоронюваних законом інтересів цим правочином позивач послався на те, що він є учасником Товариства з обмеженою відповідальністю "Здравофарм", яке вчинило спірний правочин про відчуження вищевказаного обладнання, спірний правочин порушує його корпоративні права як учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Здравофарм", зокрема, позивач вважає, що даний правочин направлено на усунення позивача від участі в розподілі дивідендів, отриманих товариством від переробки вторинної сировини, шляхом позбавлення його можливостей брати участь в реалізації свого проекту.

Суд вважає, що позивачем не доведено порушення його корпоративних прав спірним правочином з огляду на таке.

Згідно зі статтями 92, 97 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 98 Цивільного кодексу України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства. Рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників, якщо інше не встановлено установчими документами або законом.

Згідно зі статтею 116 Цивільного кодексу України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом, брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі; брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди).

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що за правочином, вчиненим товариством, права та обов`язки набуває таке товариство як сторона правочину. При цьому, правовий стан (сукупність прав та обов`язків) безпосередньо учасників цього товариства жодним чином не змінюється.

Повноваження діяти від імені юридичної особи є можливістю створювати, змінювати, припиняти цивільні права та обов`язки юридичної особи (стаття 239 Цивільного кодексу України). Таке повноваження не належить до корпоративних прав учасника юридичної особи.

Повноваження органу управління товариства, який діє від імені товариства, не можна ототожнювати з корпоративними правами його учасників, які діяти від імені товариства права не мають.

Аналогічні висновки Верховного Суду містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2019 у справі № 916/2084/17.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини акціонер (учасник) юридичної особи, навіть мажоритарний, не може розглядатись як належний заявник, якщо йдеться про порушення прав юридичної особи (рішення у справі «Кредитний та індустріальний банк проти Чеської Республіки» (Credit and Industrial Bank v. the Czech Republic), заява № 29010/95 від 20.05.1998; рішення у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» (Case of Terem LTD, Chechetkin and Olius v. Ukraine), заява № 70297/01, пункти 28-30, від 18.10.2005; рішення у справі «Фельдман та банк «Слов`янський» проти України», заява № 42758/05, пункт 30, від 21.12.2017).

Отже, за спірним правочином, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Здравофарм" та іншою юридичною особою, права та обов`язки за цим правочином набуваються самим Товариством з обмеженою відповідальністю "Здравофарм" як стороною правочину. При цьому сукупність прав та обов`язків учасників господарського Товариства з обмеженою відповідальністю "Здравофарм" вчиненням такого правочину жодним чином не змінюються. Позивач у такому випадку не є стороною спірного правочину.

Вчиненням спірного правочину могли бути порушені права самого Товариства з обмеженою відповідальністю "Здравофарм", а не позивача як учасника цього товариства, оскільки обладнання вибуло з власності саме Товариства, а не позивача. Відповідно, відчуження майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Здраофарм" за спірним правочином свідчить про порушення майнових прав та інтересів самого Товариства, а не корпоративних прав його учасників.

Крім того, позивач як учасник Товариства з обмеженою відповідальністю "Здравофарм", який вважає свої корпоративні права порушеними внаслідок вчинення товариством правочинів щодо передачі у власність іншим особам належного товариству майна, не позбавлений права (разом з іншими учасниками) у будь-який час ініціювати питання щодо скликання позачергових зборів учасників товариства з метою належного реагування на факт укладення таких правочинів та розгляду питання щодо порушення або непорушення прав та законних інтересів товариства (його учасників). Якщо збори учасників товариства дійдуть висновку про порушення вчиненими правочинами прав та законних інтересів товариства, останнє вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Належним способом захисту права учасника юридичної особи може бути також подання ним позову в інтересах юридичної особи до її посадової особи про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи на підставі пункту 12 частини першої статті 20, статті 54 Господарського процесуального кодексу України.

Зазначені висновки відповідають висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у її постанові від 03.12.2019 у справі №904/10956/16.

Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово висловлювала зазначені вище висновки у справах з подібними правовідносинами (про визнання недійсними договорів, укладених товариством, які оспорює учасник такого товариства (не сторона спірного правочину), обґрунтовуючи при цьому позов порушенням його корпоративних прав), зокрема у постановах від 08.10.2019 у справі № 916/2084/17, від 15.10.2019 у справі № 905/2559/17, від 03.12.2019 у справі № 904/10956/16.

Враховуючи відсутність порушення спірним правочином прав та інтересів позивача, суд не вбачає підстав для задоволення його позову про визнання недійсним правочину, здійсненого між відповідачами на підставі накладної на повернення від 26.05.2021 №3 ПП "Санпром" обладнання китайського виробника "RUIAN GLOBAL MACHINERI CO" для переробки та фізичного розподілу відходів (блістери від таблеток, капсул), виписаної ТОВ "Здравофарм".

Враховуючи те, що за результатами розгляду справи по суті, з огляду на встановлені в ході судового розгляду обставини справи, судом було зроблено висновок про необхідність відмови у задоволенні позову, суд вважає за необхідне відмовити у прийнятті заяв відповідачів про визнання позову, оскільки такі визнання позову суперечать вищевикладеним вимогам чинного законодавства та правовим позиціям Верховного Суду.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 129, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Фізичної особи ОСОБА_1 до Товариства з обмежено відповідальністю "Здравофарм" та Приватного підприємства "Санпром" про визнання недійсним правочину відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено "31" липня 2023 р.

Суддя М.В. Калантай