ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

31 липня 2023 року м. Черкаси Справа № 17-14-01/1494(925/61/21)

Господарський суд Черкаської області у складі судді Зарічанської З.В.,

розглянувши заяву Приватного акціонерного товариства "Ватутінське автотранспортне підприємство-2362" про відвід судді у справі № 17-14-01/1494(925/61/21)

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Ватутінське автотранспортне підприємство-2362",

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" в особі відокремленого структурного підрозділу "Звенигородські енергетичні мережі" публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго",

про поновлення права, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дію,

та за позовом Приватного акціонерного товариства "Ватутінське автотранспортне підприємства - 2362"

до публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" в особі відокремленого структурного підрозділу "Звенигородські енергетичні мережі" публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго"

про зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 14.05.2004 порушено провадження у справі №01/1494 за заявою товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство регіонального розвитку паливно-енергетичного комплексу "А/РТЕК" про банкрутство відкритого акціонерного товариства "Черкасиобленерго", перейменованого в подальшому у публічне акціонерне товариство "Черкасиобленерго" (ідентифікаційний код 22800735), та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів до боржника.

В газеті "Урядовий Кур`єр" від 23 червня 2004 року №116 було опубліковане оголошення про порушення справи №01/1494 про банкрутство відкритого акціонерного товариства "Черкасиобленерго".

У січні 2021 року Приватне акціонерне товариство "Ватутінське автотранспортне підприємство-2362" звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" про зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою від 20.01.2021 Господарський суд Черкаської області у складі судді Боровика С.С. відкрив провадження у справі №17-14-01/1494(925/61/21) за позовом приватного акціонерного товариства "Ватутінське автотранспортне підприємство-2362" до публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" про зобов`язання вчинити дії, вирішив розглядати цю справу за правилами загального позовного провадження і призначив у ній підготовче засідання.

Ухвалою від 30.03.2021 у справі №17-14-01/1494 Господарський суд Черкаської області у процедурі розпорядження майном боржника закрив провадження у справі №17-14-01/1494 про банкрутство публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго".

Ухвалою від 20.07.2021 Господарський суд Черкаської області у складі судді Боровика С.С. закрив підготовче провадження у справі №17-14-01/1494(925/61/21) і призначив її до розгляду по суті.

Постановою від 13.10.2021 Північний апеляційний господарський суд у справі №17-14-01/1494 скасував ухвалу Господарського суду Черкаської області від 30.03.2021 про закриття провадження у справі №17-14-01/1494 про банкрутство публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" і направив матеріали справи №17-14-01/1494 до Господарського суду Черкаської області для продовження розгляду.

Постановою від 11.01.2022 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду залишив без змін постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.10.2021 у справі №17-14-01/1494 про банкрутство публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго".

Ухвалою від 07.02.2021 Господарський суд Черкаської області у складі судді Боровика С.С. передав справу №17-14-01/1494(925/61/21) для розгляду судді Господарського суду Черкаської області, у провадженні якого перебуває справа №17-14-01/1494 про банкрутство публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго".

10 лютого 2022 року матеріали справи №17-14-01/1494 про банкрутство публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" повернулися до Господарського суду Черкаської області із Верховного Суду.

Автоматизована система документообігу Господарського суду Черкаської області для розгляду справи №17-14-01/1494 про банкрутство публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" визначила суддю Дорошенка М.В.

Ухвалою від 14.02.2022 суддя Господарського суду Черкаської області Дорошенко М.В. прийняв справу №17-14-01/1494 про банкрутство публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" до свого провадження.

Ухвалою від 22.02.2022 суддя Дорошенко М.В. прийняв справу №17-14-01/1494(925/61/21) до свого провадження для її розгляду в межах справи №17-14-01/1494 про банкрутство публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго".

Рішенням від 21.11.2022 господарський суд у складі судді Дорошенка М.В. у задоволенні позову відмовив повністю. 09.12.2022 ухвалив рішення, яким витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн поклав на позивача, відмовив позивачу у стягненні на його користь з відповідача 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постановою від 08.02.2023 Північний апеляційний господарський суд рішення Господарського суду Черкаської області від 21.11.2022 та додаткове рішення Господарського суду Черкаської області від 09.12.2022 залишив без змін.

30.05.2023 Верховний Суд прийняв постанову, якою постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2023, додаткове рішення Господарського суду Черкаської області від 09.12.2022 та рішення Господарського суду Черкаської області від 21.11.2022 у справі № 17-14-01/1494 (925/61/21) скасував. Справу № 17-14-01/1494 (925/61/21) направив на новий розгляд до Господарського суду Черкаської області.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.07.2023, для нового розгляду справи № 17-14-01/1494 (925/61/21) призначено суддю - Зарічанську З.В.

Ухвалою від 10.07.2023 господарський суд у складі судді Зарічанської З.В. прийняв справу № 17-14-01/1494 (925/61/21) до свого провадження. Постановив розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 07.08.2023 о 14:00.

13.07.2023 від Приватного акціонерного товариства "Ватутінське автотранспортне підприємство-2362" надійшло клопотання про об`єднання в одне провадження господарських справ № 17-14-01/1494(925/61/21) та № 17-14-01/1494(925/196/23) за позовами ПрАТ "Ватутінське АТП-2362" до ВСП "Звенигородські енергетичні мережі" ПАТ "Черкасиобленерго" позовні вимоги в яких є пов`язаними між собою підставою виникнення та поданими доказами.

Розглядаючи подане клопотання, суд врахував, що 13.07.2023 господарський суд у складі судді Дорошенка М.В. постановив ухвалу, якою об`єднав в одне провадження справи № 17-14-01/1494(925/196/23) і № 17-14-01/1494(925/61/21) та передав справу № 17-14-01/1494(925/196/23) на розгляд судді Зарічанській З.В.

За розпорядженням керівника апарату Господарського суду Черкаської області від 17.07.2023 щодо призначення повторного автоматичного розподілу справи на підставі ухвали судді Дорошенка М.В. від 13.07.2023 щодо об`єднання в одне провадження зі справою № 17-14-01/1494(925/61/21) проведено повторний автоматичний розподіл справи № 17-14-01/1494(925/196/23).

Згідно з Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 17.07.2023 справу передано судді Зарічанській З.В.

Ухвалою від 18.07.2023 господарський суд клопотання Приватного акціонерного товариства "Ватутінське автотранспортне підприємство-2362" про об`єднання справ залишив без розгляду. Постановив при подальшому розгляді справи врахувати, що об`єднаній справі присвоєно номер 17-14-01/1494(925/61/21).

28.07.2023 електронною поштою з накладенням кваліфікованого електронного підпису від ПрАТ "Ватутінське автотранспортне підприємство-2362" надійшла заява про відвід судді.

В обґрунтування поданої заяви позивач зазначає таке.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 09.06.2023 у справі № 17-14-01/1494(925/196/23) суд відклав (переніс) підготовче засідання на 10 год. 30 хв. 13 липня 2023 року. Позивач прибув до суду за годину до початку засідання і зареєстрував в канцелярії суду до справи № 17-14-01/1494(925/61/21) клопотання № 33 від 11.07.2023 Про об`єднання справ № 17-14-01/1494(925/61/21) та справи № 17-14-01/1494(925/196/23), керуючись тим, що до позовних вимог справи № 17-14-01/1494(925/196/23) позивачем внесені зміни Заявою № 31 від 11.07.2023, і позовні вимоги по обох справах новим складом суду не будуть об`єднані, а справа № 17-14-01/1494(925/196/23) надійде до розгляду іншому судді.

До справи № 17-14-01/1494(925/196/23) були зареєстровані: Заява № 31 від 11.07.2023 Про уточнення позовних вимог по справі № 17-14-01/1494(925/196/23); Клопотання № 32 від 11.07.2023 Про витребовування у Відповідача оригіналів доказів; Заперечення № 35 від 11.07.2023 на Заяву Відповідача № 951/25/2023 від 06.07.2023 про надання доказів з повторним проханням застосувати відносно відповідача заходи процесуального впливу за умисне неподання витребовуваних судом оригіналів доказів з повторним клопотанням до суду про їх витребовування.

По прибуттю представника відповідача, позивач вручив йому під розписку три документи, зареєстровані в канцелярії суду по справі № 17-14-01/1494(925/196/23), а саме листи № 31; № 32 і № 35 від 11.07.2023.

Відповідач повідомив позивача, що йому стало відомо ще 11.07.2023 про те, що ухвалою Господарського суду Черкаської області від 10.07.2023, справу №17-14-01/1494(925/61/21), повернуту на новий розгляд Верховним Судом до Господарського суду Черкаської області, призначено на 4 серпня 2023 року, на що позивач відповів що в Єдиних державних реєстрах а також в Реєстрах Судової влади ні 11.07.2023 ні на вечір 12.07.2023, після багаторазової перевірки реєстрів як адвокатом Бабенко Р.В так і позивачем, ухвали суду про призначення справи №17-14-01/1494(925/61/21) до розгляду не було.

Відповідач також повідомив позивача про те, що ним ще 11.07.2023 практично майже підготовлено клопотання до суду про об`єднання справ №17-14-01/1494(925/61/21) та справи №17-14-01/1494(925/196/23) в одну, але заявивши, що постільки це прерогатива позивача, відповідач став наполегливо пропонувати йому подати таке клопотання до суду у справі №17-14-01/1494(925/196/23), неодноразово наголошуючи на тому, що подати клопотання необхідно невідкладно, тобто 13.07.2023.

Позивач зазначає, що згодом до сторін підійшов суддя Дорошенко М.В. по справі №17-14-01/1494(925/196/23), запитав чи є адвокат, заявивши що адвокат потрібний для прийняття рішення і повідомив про наявність ухвали суду про призначення справи №17-14-01/1494(925/61/21) до розгляду на 07.08.2023, на що позивач відповів що станом на вечір 12.07.2023 в різних реєстрах ухвали суду про призначення справи №17-14- 01/1494(925/61/21) до розгляду не було. Суддя відповів що в нього є окремий, недоступний для інших користувачів доступ до рішень суду, відійшов і згодом приніс і вручив позивачеві роздруковану ухвалу суду від 10.07.2023 по справі №17-14-01/1494(925/61/21), якою розгляд справи призначено на 07.08.2023 і заявив про негайну потребу об`єднувати обидві справи в одну, та про те що необхідна присутність адвоката.

Позивач звертає увагу, що суддя Дорошенко М.В. приніс і вручив 13.07.2023, перед судовим засіданням, позивачеві роздруковану ухвалу суду від 10.07.2023 по справі №17-14-01/1494(925/61/21), якою розгляд справи призначено на 07.08.2023, чим грубо порушив вимоги ст. 242 ГПК України та положення Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України затвердженої наказом ДСУ №814 від 20.08.2019. Адже, не має права суддя самовільно витягувати ухвали з інших справ (які в нього не в провадженні), роздруковувати та видавати учасникам процесу самостійно без будь-якого дозволу головуючої судді у справі (без дозволу Зарічанської З.В.), та ще й ухвала була в повному тексті без підпису судді Зарічанської З.В. та без відомостей, яким чином і на якій підставі цей примірник ухвали був вилучений із інформаційної системи суду, ким саме з працівників суду та на якій підставі.

Згодом через Інтернет в реєстрі віднайшлась ухвала суду від 10.07.2023 по справі №17-14-01/1494(925/61/21), де вверху прописано, що ухвала суду оприлюднена в реєстрі лише 12.07.2023. Сам текст в реєстрі став доступним 13.07.2023.

У відповідача, як і в позивача наявний загальний доступ до реєстру, а тому відповідач, на думку позивача, достроково отримав цю інформацію 11.07.2023 про наявність ухвали суду від 10.07.2023 про призначення справи №17-14- 01/1494(925/61/21) до розгляду в серпні 2023 та отримав інструкції про об`єднання справ, від судді Дорошенко М.В., що засвідчує їхній спільний зговір та явна заінтересованість обох для прийняття судом рішень на користь відповідача, тим більше що безпідставне рішення вже було прийняте 21.11.2022 у справі №17-14-01/1494(925/61/21), скасоване Верховним Судом (скасування рішення доводить його протиправність!)

У позивача склалось переконливе враження з урахуванням поведінки судді Дорошенко М.В. при розгляді справи №17-14-01/1494(925/61/21), враховуючи прийняття ним протиправного кричущого рішення у цій справі 21.11.2022, що суддя із відповідачем були в зговорі спочатку розгляду справи №17-14-01/1494(925/61/21), і цьому, за твердженням позивача, є ще додаткові підтвердження які за потреби будуть надані, а натепер вони зарані зговорились про обов`язкове об`єднання обох справ саме в судовому засіданні 13.07.2023 за любих обставин, і що така змова направлена проти позивача і буде діяти проти позивача, а тому для себе з урахуванням нововиявлених вищеперерахованих фактів позивач вирішив не погоджуватись 13.07.2023 в судовому засіданні на об`єднання цих справ, тим більше що позивач вніс суттєві зміни в позовні вимоги у справі №17-14-01/1494(925/196/23, які взагалі відрізняються від позовних вимог по справі №17-14- 01/1494(925/61/21), і відізвати своє клопотання про об`єднання справ з матеріалів справи №17-14-01/1494(925/61/21).

Також позивач зазначає, що відкривши підготовче засідання в залі засідань, яке фіксувалось відповідними засобами зв`язку, суддя відразу став знайомити із cт. 173 ГПК України і наполегливо наполягати на тому, щоб саме позивач подав клопотання про об`єднання обох справ в одну і це настирне наполягання тривало на протязі всього судового засідання (протягом близько 30 хвилин суддя Дорошенко В.М. наполегливо мало не вимагав у позивача подати клопотання про об`єднання справ, та вказував на те, що особисто знайомий із суддею Зарічанською, та наводив факти йому відомі із її біографії, та всіляко нахвалював суддю Зарічанську), неодноразово зачитуючи при цьому пункти ст. 173 ГПК України, і особливо про подачу заяви до підготовчого засідання у справі №17-14-01/1494(925/61/21), постійно наголошуючи що після підготовчого засідання об`єднання не відбудеться. Детально суддя Дорошенко ВМ. у судовому процесі розповів (надалі пряма мова судді як вона була почута позивачем), що він (суддя Дорошенко В.М.) "в дружніх відносинах і дуже хорошо знає суддю ОСОБА_1 , спілкується з нею, про те що вона працює в Черкаському суді два роки, до цього працювала в Кіровоградській області помічником судді, прекрасно розбирається в господарських справах, але рішення по справі №17-14-01/1494(925/61/21) може бути прийняте негативне для позивача" - цей вислів судді Дорошенко М.В. сприйнявся позивачем як уже завчасно прийняте домовлене ними спільне рішення та підготовку позивача до належного сприймання позивачем завчасно уготованого ними рішення на користь відповідача.

Позивач стверджує, що заява судді Дорошенко М.В. в судовому засіданні 13.07.2023 про можливе прийняття рішення у справі №17-14-01/1494(925/61/21) не на користь позивача була зроблена неспроста, оскільки враховуючи тісну дружбу між ними (про тісні стосунки ОСОБА_2 з ОСОБА_1 він сам заявив в судовому засіданні), можливо 10.07.2023 ухвалу у справі №17-14-01/1494(925/61/21) вони приймали спільно з новою суддею Зарічанською З.В. Суддя Дорошенко В.М. 13.07.2023 ціле судове засідання, протягом близько 30 хвилин фактично нічим не займався, як тільки наполягав на поданні заяви про об`єднання справ, вихваляв суддю Зарічанську З.В., вказував на добре знання її біографії і вихваляв її якості, а також резюмував свою розповідь тим, що рішення у справі може бути прийняте не на користь позивача, і це так явно вказувало на завідомо усталену і домовлену позицію суду відносно позивача, що явно різало слух та не поміщалось в розуміння позивача щодо співвідношення судочинства у справі з головними принципами такими як: Верховенство права, Змагальність сторін, Неупередженість суду.

Позивач зазначає, що йому зрозуміло, що метою відповідача і судді Дорошенко М.В. об`єднання обох справ в одне провадження є за любих обставин, виключити можливість розгляду справи №17-14-01/1494(925/196/23) іншим суддею, а тільки лише суддею Зарічанською З.В. Об`єднання справ в одне провадження дає можливість уникнути прийняття суддями різних за змістом рішень, тобто проти полюсних. Позивач заперечив, заявивши що розгляд об`єднання обох справ необхідно розглянути у свій час суддею, який буде розглядати справу №17-14- 01/1494(925/61/21), та будучи в статусі позивача, заявив прохання про необхідність в даний час розглянути зареєстровані в канцелярії суду три документи позивача від 11.07.2023 у справі №17-14-01/1494(925/196/23), а саме: заяву про зміну позовних вимог, заперечення та клопотання. Позивач наполягав на продовженні розгляду справи №17-14- 01/1494(925/196/23) суддею Дорошенко М.В., яку в подальшому передадуть на розгляд іншого судді, крім судді Зарічанської З,В. постільки суддя Дорошенко М.В. продовжувати розгляд в подальшому не мав права.

За твердженням позивача, суддя звернувся до відповідача з приводу об`єднання обох справ щодо подачі заяви відповідачем з цього приводу. Відповідач попросив дати йому листок паперу для написання заяви та звинуватив позивача в тому, що витребовуванням оригіналів документів у відповідача, позивач затягує вирішення спору судом. Позивач не погодився із написанням відповідачем заяви про об`єднання справ, заявивши при цьому, що в матеріалах справи №17-14-01/1494(925/61/21) наявних доказів хватило б на сімнадцять справ для прийняття позитивного рішення для позивача, а Господарський суд Черкаської області прийняв безпідставне, необґрунтоване рішення, яке наразі скасоване Верховним Судом і розбиратись в затягуванні розгляду справ необхідно з цього поля зору. Позивач також заявив що жоден суддя не врятує відповідача від відповідальності, яку відповідач обов`язково понесе за вчинені ним протиправні дії проти позивача у цих справах, а справу, розгляд якої розпочинав цей суддя, необхідно довести до логічного кінця. Позивач знову наполягав на розгляді судом поданих через канцелярію суду документів.

Позивач пояснює, що суддя Дорошенко В.М. порушуючи принцип "Безсторонності суду", "Диспозитивності" та принцип "Змагальності сторін" розгнівано заявив, що судом з власної ініціативи приймається рішення про об`єднання обох справ в одну, а документи, подані позивачем для розгляду у справі №17-14-01/1494(925/196/23), а саме: заяву про зміну позовних вимог, заперечення та клопотання, розглядатися будуть суддею Зарічанською З.В. Усе, рішення прийняте. Ухвалу отримаєте. Фіксація судового засідання проводилась секретарем судового засідання.

Позивач зазначає, що оскільки судове засідання закрилось, він зібрав документи, сказав "Жаль" з приводу відмови суду розглянути заяву про зміну позовних вимог та інші клопотання від 11.07.2023 на законну вимогу позивача та винесення передчасного рішення суду з приводу об`єднання справ і вийшов із зали засідань. Відповідач залишився в залі і як чути із запису в кінці, суддя з відповідачем засміялись і з радістю промовлено: "Нарешті об`єднали" (з поведінки представника відповідача - Марченко Ольги та судді Дорошенка В.М. явно вбачалось, що їх поєднує позасудові та поза процесуальні стосунки, що слідувало з їх висловлювань та невербальної жестикуляції, поглядів та міміки, а також їх позиції відносно позивача у судовому засіданні - вони разом в доповнення один одному переконували позивача, що справи слід об`єднати та переконували, що суддя Зарічанська З.В. винесе законне рішення не на користь позивача.

У позивача також виникло питання, чому справа №17-14-01/1494(925/61/21), яка прибула з Верховного Суду згідно поштового обліку 29.06.2023, з якихось причин не була відразу розподілена до розгляду. У нього склалось враження, що справу для розподілу тримали до підходу черги саме потрібного судді, а така обставина, явно дає підстави вважати, що це було зроблено з умислом, тобто справа, яка надійшла ще 29.06.2023 поштою, була зареєстрована по вхідній кореспонденції тільки 04.07.2023 (згідно з резолюцією керівника суду), а в подальшому тільки 05.07.2023 справа подана на авторозподіл.

Позивач акцентує увагу суду, що справа №17-14-01/1494(925/61/21), яка прибула з Верховного Суду згідно поштового обліку 29.06.2023, проте була піддана резолюції керівником суду 04.07.2023 та в подальшому розподілена на суддю Зарічанську З.В. тільки 05.07.2023, тобто через 7 діб, викликає у нього обґрунтований сумнів, чому ж так довго справа перебувала без розподілу та визначення судді, і є явно очевидним для позивача висновок, що це було здійснено з метою маніпуляції щодо розподілу справ автоматизованою системою.

Відтак позивач вважає, що існує дуже велика вірогідність, яка обґрунтовується вищевказаним аналізом, змови відповідача, судді Дорошенко М.В. / судді Зарічанської З.В. з метою прийняття протиправного рішення на користь відповідача, всупереч наявним в матеріалах справи письмовим доказам, як це вже відбулось 21.11.2022 у справі №17-14-01/1494(925/61/21).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 39 ГПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Суд встановив, що заява про відвід судді надійшла раніше, ніж за три робочі дні до наступного судового засідання.

Суд враховує, що головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Ч. 4 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

П. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (рішення ЄСПЛ у справі "Хаушильд проти Данії").

Ст. 6 Конвенції вимагає, що суд у межах своїх повноважень має бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення ЄСПЛ у справі "Ветштайн проти Швейцарії").

Наявність безсторонності для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (рішення ЄСПЛ у справі "Хаушильд проти Данії").

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. За суб`єктивним критерієм беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (п. 49 рішення ЄСПЛ у справі "Білуха проти України").

Європейський суд з прав людини зазначив, що "безсторонність", в сенсі п. 1 ст. 6 Конвенції, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Булут проти Австрії" від 22.02.1996, у справі "Томан проти Швейцарії" від 10.06.1996). Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення.

При цьому, особиста безсторонність суду, як суб`єктивний критерій, презюмується, поки не надано доказів протилежного (п. 50 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Білуха проти України" від 09.11.2006).

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (п. 29, 31 рішення Європейського суду з прав людини "Газета "Україна-центр" проти України" від 15.07.2010).

Тобто, у кожній окремій справі необхідно з`ясовувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (рішення у справах "Пуллар проти Сполученого Королівства", "Газета "Україна-центр" проти України").

Стаття 15 Кодексу суддівської етики передбачає, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Водночас, у цій нормі вказано, що суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

У п. 66. Коментаря до Бангалорських принципів поведінки суддів вказано, що суддя має уникати занадто частих відводів. Суддя має бути готовим займатися питаннями, які підлягають розгляду у суді. Бувають ситуації, коли з метою захисту прав сторін і збереження суспільної довіри до чесності та непідкупності судових органів необхідно позбавити суддю права розглядати якусь справу та ухвалювати по ній рішення. З іншого боку, численні відводи суддів можуть викликати недовіру суспільства до складу суду та цього судді, а також привести до невиправданої завантаженості його колег. У сторін судового процесу може скластися враження, що вони можуть знайти та обрати суддю для розгляду їх справи, що небажано.

Отже суддя, вирішуючи питання про відвід чи самовідвід, не може керуватися виключно бажаннями сторони змінити склад суду. Відповідно до положень ст. 35, ч. 3 ст. 38, ч. 2 ст. 39 ГПК України як відвід, так і самовідвід мають бути обґрунтованими, мати вагомі підстави. Така вимога спрямована на запобігання як прагненню сторони обрати сприятливий, бажаний для себе склад суду, так і безпідставному ухиленню судді від розгляду певних справ.

Дослідивши подану позивачем заяву про відвід судді, суд встановив, що всі його доводи фактично зводяться до твердження про зговір між суддями про обов`язкове об`єднання двох справ саме 13.07.2023 та наявність між суддею Дорошенком М.В. та Зарічанською З.В. "дружніх стосунків", про які нібито заявив сам суддя Дорошенко М.В. у судовому засіданні 13.07.2023.

Дослідивши технічний запис судового засідання 13.07.2023, господарський суд встановив, що позивачем дещо перекручено та гіперболізоване сказане суддею Дорошенком М.В. у судовому засіданні 13.07.2023.

Відтак, суддя Дорошенко М.В. зазначив: "...справа попала судді Зарічанській Зої Віталіївні, вона у нас працює, суддя. Це нова суддя, вона прийшла десь 2 роки назад, новопризначена, з Кіровоградської області, вона там робила помічником судді. Дуже грамотна, я вам це відверто кажу, значить, і трудолюбива. Ну пока ще молода, то тільки прийшла…ну так може скластися враження…"

Відтак, всупереч викладеному позивачем у заяві, суддя Дорошенко М.В. не заявляв про наявність чи відсутність "дружніх відносин" між ним та суддею Зарічанською М.В., наведені факти із біографії судді Зарічанської З.В., не є особистою інформацією, яка відома лише обмеженому колу осіб, такі відомості про суддю є відомими усім суддям Господарського суду Черкаської області і не зумовлюють наявність підстав вважати про "дружні стосунки" між ними.

Термін "дружні відносини" не підлягає правовому регулюванню. Закон прямо не називає у переліку осіб, пов`язаних з суддями дружніми відносинами. Факт приватних, службових, позаслужбових інтересів, а також дружніх відносин судді Дорошенка М.В. та Зарічанської З.В. відхиляється і спростовується судом, а доказів, які б підтверджували такий факт не долучено до заяви про відвід, з якої випливає, що фактично заявником викладено незгоду зі складом суду, в провадження якого передано справу.

З приводу твердження позивача про те, що суддя наполягав на об`єднанні справ у судовому засіданні 13.07.2023, без вирішення поданих останнім клопотань, господарський суд зазначає, що з технічного запису судового засідання 13.07.2023, слідує, що суддею Дорошенком М.В. роз`яснювалась сторонам можливість об`єднання справ у одне провадження, відповідно до вимог ч. 3 ст. 173 ГПК України, тобто до початку підготовчого засідання та те, що такий період обмежений у часі, згідно з ч. 2 ст. 181 ГПК України (підготовче засідання має бути розпочате не пізніше ніж через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі).

Щодо покликання позивача на вислів судді Дорошенка М.В. про те, що рішення по справі № 17-14-01/1494(925/61/21) може бути прийняте негативне для позивача, то зі змісту технічного запису судового засідання 13.07.2023 випливає, що суддя Дорошенко М.В. таких тверджень не висловлював.

Покликання позивача на те, що після судового засідання він зібрав документи, сказав "Жаль" з приводу відмови суду розглянути заяву про зміну позовних вимог та інші клопотання від 11.07.2023 і вийшов із зали засідань, а відповідач залишився в залі і як стверджує позивач, суддя з відповідачем засміялись і з радістю промовлено: "Нарешті об`єднали", суд зазначає, що з технічного запису судового засідання 13.07.2023 не випливає те, що суддя засміявся чи якимось іншим чином відреагував на репліку представника відповідача після судового засідання.

У заяві позивач резюмує, що заявляє відвід судді Зарічанській З.В. у справі № 17-14-01/1494(925/61/21), відбір якої чомусь відбувся за непрозорих обставин лише за участі всього двох суддів.

Відповідно до розділу ІІ Положення про автоматизовану систему документообігу суду, автоматизована система забезпечує автоматизацію технологічних процесів обробки інформації в суді, зокрема, розподіл судових справ між суддями (колегіями суддів), визначення запасного судді, слідчого судді, присяжних та народних засідателів.

Згідно з п. 2.3.4. Положення про автоматизовану систему документообігу суду автоматизований розподіл судових справ здійснюється в автоматизованій системі за такими правилами: із загального списку суддів визначаються судді, які мають повноваження щодо розгляду судової справи на момент автоматизованого розподілу; для суддів, які мають повноваження щодо розгляду судової справи на момент автоматизованого розподілу, здійснюється розрахунок коефіцієнтів навантаження; із числа суддів, які мають повноваження щодо розгляду судової справи на момент автоматизованого розподілу з урахуванням визначених автоматизованою системою коефіцієнтів навантаження здійснюється визначення судді для розгляду конкретної судової справи за принципом випадковості.

За п. 2.3.31. Положення про автоматизовану систему документообігу суду результатом автоматизованого розподілу судових справ є протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями відповідного суду (додаток 1), що автоматично створюється автоматизованою системою. Одночасно з протоколом автоматизованою системою автоматично формується звіт про автоматизований розподіл судової справи між суддями відповідного суду. Звіт містить такі відомості: дата та час початку автоматизованого розподілу; єдиний унікальний номер судової справи; номер провадження (за наявності); категорія судової справи (за наявності); коефіцієнт складності судової справи (за наявності); інформація про учасників судового процесу (кримінального провадження); інформація про визначення повноважень суддів; інформація про визначення головуючого судді (судді-доповідача) за випадковим числом; інформація про визначення складу колегії суддів (за наявності) за випадковим числом; версія автоматизованої системи; час закінчення автоматизованого розподілу; тривалість автоматизованого розподілу. Доступ для коригування протоколу та звіту щодо автоматизованого розподілу судової справи між суддями автоматично блокується автоматизованою системою.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.07.2023, розподіл дійсно відбувся серед двох суддів. Водночас щодо кожного із інших суддів зазначено причини виключення. Такі причини формуються автоматизованою системою та здійснюються без втручання інших осіб. Щодо думки позивача про те, що виключені з авторозподілу судді не мали відношення до справ, які розглядались в Господарському суді Черкаської області за позовами один до одного ПрАТ "Ватутінського АТП-2362" і ВСП "Звенигородські енергетичні мережі", не приймали рішень з цього приводу, суд зазначає, що автоматизована система документообігу суду містить відомості про стан розгляду справ суддями та автоматично виключає з авторозподілу суддів, які слухали поєднані справи, при цьому враховується справа про банкрутство ПАТ "Черкасиобленерго" № 17-14-01/1494, а не справа № 925/61/21, яка розглядається в межах справи про банкрутство.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 ГПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Суд зазначає, що розглядаючи кожну конкретну справу суддя самостійно вирішує питання про розгляд заяв та клопотань учасників справи та надає правову оцінку обставинам справи на підставі саме внутрішнього переконання, що ґрунтується на приписах закону. До того ж, законом встановлено право учасників справи на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень у випадку незгоди з прийнятим судовим рішенням з мотивів саме невірного застосування матеріального чи (або) процесуального права.

Будь-який учасник провадження у справі може не погоджуватися з вчиненими діями або постановленими рішеннями суду (судді) і оцінювати їх з позиції свого процесуального статусу і власного процесуального інтересу.

Однак тлумачення таких дій і рішень у сенсі підстав для відводу має базуватися не лише на власному переконанні в їх умисній необ`єктивності, а й на фактичних обставинах, за допомогою яких відповідні обставини стануть очевидними і для судді, який розглядає заяву про відвід.

Враховуючи викладене, суд вважає, що заява ПрАТ "Ватутінське автотранспортне підприємство - 2362" про відвід судді не містить обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді, у тому числі з боку стороннього спостерігача, у зв`язку із чим суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу.

Керуючись ст. 32, 35, 38, 39, 234 - 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву Приватного акціонерного товариства "Ватутінське автотранспортне підприємство - 2362" про відвід судді визнати необґрунтованою.

Заяву Приватного акціонерного товариства "Ватутінське автотранспортне підприємство - 2362" про відвід судді передати для визначення судді в порядку, встановленому частиною 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Копії ухвали направити учасникам справи.

Повний текст ухвали складено та підписано 31.07.2023.

Суддя Зоя ЗАРІЧАНСЬКА