ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2023 р. Справа№ 910/6240/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

при секретарі судового засідання Бендюг І.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 13.04.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2022 (повне рішення складено 11.10.2022)

у справі № 910/6240/22 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Підприємства з іноземними інвестиціями "ВІП-Рент"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

про стягнення 527 337,60 грн.

ВСТАНОВИВ:

Підприємство з іноземними інвестиціями "ВІП-Рент" звернулось до Господарського суду м.Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА" про стягнення 527 337,60 грн.стрхового відшкодування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 29.04.2021 на автошляху М-12 (Стрий - Тернопіль - Кропивницький - Знам`янка) у селі Лукашівка Літинського району Вінницької області, на 368 км., за участю належного Позивачу транспортного засобу Renault Duster, державний номерний знак НОМЕР_1 , сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль Позивача отримав механічні пошкодження.

Про вказану дорожньо-транспортну пригоду та настання страхового випадку Позивач повідомив Відповідача.

За наслідками дорожньо-транспортної пригоди відносно ОСОБА_1 , котрий перебував у вказаному автомобілі, було складено два протоколи про адміністративні правопорушення:

- перший - за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів);

- другий за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння).

За результатами розгляду заяви про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від 29.04.2021 Відповідач відмовився визнавати зазначену дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та відмовив Позивачу у виплаті страхового відшкодування, про що повідомив йому у листі від 11.06.2021 № 03/4579.

В якості підстави для відмови у такій виплаті Відповідач послався на те, що водій транспортного засобу Renault Duster, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 під час дорожньо-транспортної пригоди перебував у стані алкогольного сп`яніння.

24.05.2021 Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області розглянув протокол про адміністративне правопорушення за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та Постановою від 24.05.2021 у справі №683/1289/21, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гри.

21.09.2021 Літинський районний суд Вінницької області розглянув протокол про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та Постановою від 21.09.2021 у справі №683/1287/21, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 гри. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Не погоджуючись з постановою Літинського районного суду Вінницької області від 21.09.2021 у справі № 683/1287/21 ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу за результатами апеляційного перегляду постановою Вінницького апеляційного суду від 11.11.2021 постанову Літинського районного суду Вінницької області від 21.09.2021 у справі № 683/1287/21 скасовано, а провадження у справі закрито на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Відтак, 24.11.2021 Позивач повторно звернувся до Відповідача із листом від 24.11.2021 №328-04, у якому посилаючись на постанову Вінницького апеляційного суду від 11.11.2021 у справі № 683/1287/2 та недоведеність факту алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 просив виплатити страхове відшкодування.

Оскільки відповідачем не було відшкодовано страхове відшкодування, позивач просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА" на користь Підприємства з іноземними інвестиціями "ВІП-РЕНТ" 527 337,60 грн.

Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог, вважав їх безпідставними, необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню з тієї підстави, що сам по собі факт закриття провадження в адміністративній справі не є підставою для звільнення особи від цивільно-правової відповідальності; крім того, провадження у справі щодо відповідача закрито з нереабілітуючих підстав та не встановлено, що останній не перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Стосовно розміру страхового відшкодування, який позивач просив стягнути з відповідача, останній зазначив наступне.

Так, відповідно до п. 15.1 р. 15 Договору страхування розмір страхового відшкодування визначається виходячи з прямого розміру збитків, завданих Страхувальнику в результаті страхового випадку, на підставі даних огляду пошкодженого ТЗ та/або ДО, документів, зазначених у Розділі 14 цього Договору, що підтверджують розмір спричиненого збитку. Розмір страхового відшкодування по відповідному ТЗ не може перевищувати розмір страхової суми на відповідний застрахований ТЗ.

Відповідно до п. 15.4 р. 15 Договору страхування у разі конструктивної загибелі ТЗ (якщо витрати на відновлювальний ремонт перевищують 75 % страхової суми на застрахований ТЗ) Страховик розраховує розмір страхового відшкодування наступним чином:

СВ = СС-ВЗ + ВТ+ ОПНЕ + ВДКО-Фр-НЧСП-ВЗПО, де

СС- страхова сума на окремий застрахований ТЗ, обумовлена Договором;

ВЗ - вартість залишків ТЗ після страхового випадку. Вартість залишків може бути розрахована, на розсуд страховика, як на підставі висновку експерта, так і на підставі ринкового попиту на відповідні залишки. В останньому випадку Страховик може запропонувати страхувальнику особу (осіб), згідних придбати залишки пошкодженого ТЗ за ціну узгоджену із страховиком.

Відповідно до Додаткової угоди № 138 від 30 грудня 2020 року до Договору страхування страхова сума застрахованого транспортного засобу становить 543 685,00 грн.

Відповідно до звіту № 8745 про визначення вартості матеріального збитку КТЗ від 17 червня 2021 року, що наданий позивачем до позовної заяви, вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля становить 531 173,74 грн., що становить 97,70 % страхової суми. Тобто вказаний транспортний засіб є таким, що відповідно до умов укладеного Договору страхування вважається конструктивно загиблим. Враховуючи вказані обставини позивач не вірно розрахував розмір страхового відшкодування.

В зв`язку з вказаним обставинами відповідач з метою встановлення вартості залишків за допомогою ринкового попиту, звернувся до ТОВ «Едак». У відповідь було отримано звіт № 117145 про оцінку колісного транспортного засобу від 30 липня 2022 року, відповідно до якого ринкова вартість зазначеного транспортного засобу в пошкодженому стані складає 85 358 (вісімдесят п`ять тисяч триста п`ятдесят вісім) гривень 07копійок.

З урахуванням вищевикладеного відповідач зазначав, що у випадку прийняття страховиком рішення про виплату страхового відшкодування становила 458 326 (чотириста п`ятдесят вісім тисяч триста двадцять шість) гривень 93 копійки.

Крім того відповідач заперечував стосовно заявленого позивачем розміру витрат на правову допомогу.

Від представника позивача через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до останньої представник зазначав, що Вінницьким апеляційним судом у постанові від 11.11.2021 у справі №683/1287/21 чітко встановлено про помилковість висновку суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.9 «а» ПДР України, та, відповідно, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП. Суд апеляційної інстанції у вказаній вище постанові дійшов висновку, що в матеріалах справи відсутні достатні та допустимі докази, які б переконливо свідчили, що в діях водія ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких, останній звертає увагу суду, що працівниками поліції при складанні протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 cт. 130 КпАП України в цій частині порушень допущено не було, оскільки Вінницьким апеляційним судом з достовірністю не було встановлено факт спричинення останньому чи іншим особам - учасникам ДТП шкоди здоров`ю (жодна особа не була травмована і не загинула). Тому, відповідно працівники поліції мали право освідувати водія на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер 6810». Будь-яких інших істотних підстав, з яких Вінницький апеляційний суд закрив провадження у справі про адміністративне правопорушення відповідач, вважає, що апеляційний суд не навів. Більше того, як вже зазначалось у відзиві, під час розгляду справи апеляційний суд не зазначив жодних мотивів, з яких не взяв до уваги показання приладу «Драгер 6810».

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.10.2022 у справі № 910/6240/22 позов задоволено частково.

Вирішено стягнути з Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА" на користь Підприємства з іноземними інвестиціями "ВІП-РЕНТ" суму страхового відшкодування у розмірі 458 326, 93 грн., судовий збір у розмірі 6874, 90 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000, 00 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що відповідачем не долучено до матеріалів справи доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом Renault Duster, державний номерний знак НОМЕР_1 , а також те, що останній перебував в стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 458 326,93 грн. Заявлені витрати на професійну правничу допомогу судом задоволені частково в сумі 8000,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач 26.10.2022 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

-апелянт заперечує висновки суду щодо недоведеності перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння;

- вказує про долучення до відзиву на позов квитанції приладу «Драгер 6810» №3564 від 29.04.2021, відповідно до якої проба позитивна 2,34%, яку суд першої інстанції не оцінив;

- суд не оцінив пояснення ОСОБА_1 , де він зазначає про те, що вживав алкоголь;

- підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування і як підсавою з урахуванням якої відповідач просив відмовити в позові, є п.п.19.1.3 п.19.1 р.19 Договору страхування (подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет цього договору або факт час та місце та обставини настання страхового випадку).

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.10.2022 справу № 910/6240/22 передано колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Демидова А.М., судді: Ходаківська І.П., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2022 заяву судді Демидової А.М. про самовідвід від розгляду справи № 910/6240/22 задоволено.

Матеріали апеляційної скарги у справі № 910/6240/22 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою відповідно до положень ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2022 апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Іоннікова І.А.

Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/6240/22.

Відкладено вирішення питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою відповідача на рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2022 до надходження матеріалів справи №910/6240/22 з Господарського суду міста Києва.

17.11.2022 матеріали справи №910/6240/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2022 у зв`язку з перебуванням судді Іоннікової І.А. у відпустці, апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2022 у справі № 910/6240/22, розгляд справи призначено на 22.12.2022.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції у справі оголошувалась перерва, останній раз справа призначалась до розгляду на 13.04.2023.

Судом отримано до матеріалів справи пояснення позивача щодо транспортного засобу пошкодженого внаслідок ДТП.

В судовому засіданні 13.04.2023 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Явка представників сторін

Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Нормами статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачена можливість повідомлення сторін про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії шляхом направлення повідомлень на адресу електронної пошти та з використанням засобів мобільного зв`язку.

В судових засіданнях апеляційної інстанції представник відповідача підтримував апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Представник позивача в судових засідання х апеляційної інстанції заперечував проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається з матеріалів справи, 20.12.2018 між Приватним акціонерним товариством "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА" (страховик) та Підприємством з іноземними інвестиціями "ВІП-РЕНТ" (страхувальник) укладено Генеральний договір № 28-0199-2700/19-AVIS добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку (далі Генеральний договір) предметом якого є майнові інтереси Страхувальника які не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з:

- володінням, користуванням та розпорядженням, застрахованими транспортними засобами (ТЗ) та додатковим обладнанням (ДО), встановленим на транспортних засобах, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, що є невід`ємною складовою частиною цього Договору (надалі - «Список застрахованих ТЗ») (Страхування КАСКО);

- відшкодуванням Страхувальником або Експлуатантом шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну третіх осіб внаслідок експлуатації застрахованого ТЗ, під час керування застрахованим ТЗ Страхувальником або Експлуатантом, якщо, відповідно до чинного законодавства, відповідальність за спричинення такої шкоди несе Страхувальник або Експлуатант (Страхування ДЦВ);

- завданням шкоди життю, здоров`ю та працездатності водіїв і пасажирів застрахованого ТЗ (Страхування НВ).

Пунктом 2.4 та підпунктом 2.4.1 Генерального договору сторони передбачили, що Категорії ТЗ, які підлягають обов`язковому страхуванню в рамках даного Договору та особливі умови страхування за такими категоріями:

транспортні засоби, що знаходяться у власності Страхувальника, приймаються на страхування по Страхуванню КАСКО, Страхуванню ДЦВ та Страхуванню НВ (якщо іншого не зазначено Страхувальником у заяві на страхування).

У відповідності до п. 2.5 Генерального договору, застраховані ТЗ чітко визначаються Сторонами згідно процедур даного Договору і відображаються в Списку застрахованих ТЗ (із змінами та доповненнями внесеними шляхом укладання Сторонами відповідних Додаткових угод, які є невід`ємною складовою частиною даного Договору).

Прийняття нових (додаткових) ТЗ на страхування підтверджується підписанням Сторонами відповідної Додаткової угоди до цього Договору та внесення змін до Списку застрахованих ТЗ, в якому зазначається всі необхідні дані, що ідентифікують предмет цього Договору по окремому ТЗ, зокрема: марка, модель ТЗ, номер кузова, рік випуску, страхова сума по Страхуванню КАСКО, страхова сума (ліміт відповідальності) по Страхуванню ДЦВ, страхова сума по Страхуванню НВ, розміри страхових платежів та строк дії Договору відносно застрахованого ТЗ (Періоди страхування) (п. 3.7 Генерального договору).

Додатковою угодою №138 від 30.12.2020 до Генерального договору сторонами було доповнено таблицю списку застрахованих ТЗ, серед яких - Renault Duster, 2020 р, державний номерний знак НОМЕР_1 , страхова сума по каско 543 685,00 грн, страховий платіж по каско 14 680,00 грн, ліміт відповідальності по ДЦВ - 1 000 000,00 грн, страховий платіж по ДЦВ 600,00 грн, страхова сума по НВ 500 000,00 грн, страховий платіж по НВ - 450,00 грн, загальний страховий платіж по ТЗ - 15 730,00 грн.

Розділом 4 Генерального договору встановлено, що страховими ризиками, за цим Договором, є:

По Страхуванню КАСКО:

Ризик „ДТП" - пошкодження (знищення) ТЗ та/або його додаткового обладнання внаслідок ДТП (п.п. 4.1.1).

Ризик „ПДТО" - пошкодження (знищення) ТЗ та/або його додаткового обладнання внаслідок протиправних дій третіх осіб, не пов`язаних із незаконним заволодінням ТЗ та додатковим обладнанням одночасно (п.п. 4.1.2.).

Ризик „ВИКРАДЕННЯ" (крадіжка, грабіж, розбій) - незаконне заволодіння ТЗ (п.п 4.1.3).

Ризик „СТИХІЙНЕ ЛИХО" - пошкодження (знищення) ТЗ, та/або його додаткового обладнання внаслідок стихійного лиха (п.п. 4.1.4.).

Ризик „ПОЖЕЖА, ВИБУХ" - пошкодження (знищення) застрахованого ТЗ внаслідок пожежі чи вибуху ТЗ (п.п. 4.1.5).

Ризик „ПАДІННЯ ПРЕДМЕТІВ, НАПАД ТВАРИН" - самовільне падіння на застрахований ТЗ сторонніх предметів, в тому числі дерев, снігу та льоду (окрім граду), пошкодження (знищення) застрахованого ТЗ внаслідок нападу тварин (п.п. 4.1.6).

Підпунктами 5.1.1 - 5.2 Генерального Договору, сторони передбачили, що страховими випадками згідно умов цього Договору вважаються:

По Страхуванню КАСКО:

Подія, що відбулася протягом строку дії Договору відносно відповідного застрахованого ТЗ, внаслідок подій, визначених у п. 4.1 цього Договору, з настанням якої виникає обов`язок Страховика здійснити виплату страхового відшкодування Страхувальнику/ Вигодонабувачу (п.п. 5.1.1).

Страховик, відповідно до умов та зобов`язань за цим Договором, в межах страхової суми на відповідний застрахований ТЗ, визначеної у Списку застрахованих ТЗ або у відповідній Додатковій угоді до цього Договору, відшкодовує збиток, що виник внаслідок страхового випадку (грошову компенсацію або витрати на відновлювальний ремонт) ( п. 5.2).

Підпунктом 6.1.3 п. 6.1 Генерального Договору, сторони визначили страхування КАСКО.

До страхових випадків не відносяться події, які спричинили збитки чи виникли внаслідок або у зв`язку з Керуванням застрахованим ТЗ водієм, який знаходився в стані алкогольного, наркотичного, токсичного, або іншого сп`яніння, під впливом медичних препаратів, застосування яких протипоказане при управлінні ТЗ.

Підпунктом 7.1.1 Генерального договору встановлено, що страховою сумою є визначена грошова сума, у межах якої Страховик відповідно до умов цього Договору зобов`язаний провести виплату страхового відшкодування при настанні страхового випадку.

Підпунктами 12.3.2 - 12.3.3 Генерального договору передбачено, що страховик має право зокрема перевірити інформацію, надану Страхувальником, а також виконання ними вимог і умов цього Договору (п.п. 12.3.2); з`ясовувати причини, обставини і наслідки страхового випадку, перевіряти всі надані документи, в тому числі робити запити до уповноважених органів відносно причин, обставин та наслідків страхового випадку, предмету страхування (12.3.3).

Пунктами 15.1 Генерального договору встановлено, що розмір страхового відшкодування визначається виходячи з прямого розміру збитків, завданих Страхувальнику в результаті страхового випадку, на підставі даних огляду пошкодженого ТЗ та/або ДО, документів, зазначених у Розділі 14 цього Договору, що підтверджують розмір спричиненого збитку. Розмір страхового відшкодування по відповідному ТЗ не може перевищувати розмір страхової суми на відповідний застрахований ТЗ.

У разі Конструктивної загибелі ТЗ (якщо витрати на відновлювальний ремонт перевищують 75% страхової суми на застрахований ТЗ) Страховик розраховує розмір страхового відшкодування наступним чином:

СВ СС - ВЗ - ВТ + ОПНЕ + ВДКО - Фр - НЧСП - ВЗПО, де:

СС - страхова сума на окремий застрахований ТЗ, обумовлена Договором.

ВЗ - вартість залишків ТЗ після страхового випадку.

Вартість залишків ТЗ, може бути розрахована, на розсуд Страховика, як на підставі висновку експерта, так і на підставі ринкового попиту на відповідні залишки. В останньому випадку Страховик може запропонувати Страхувальнику особу (осіб), згідних придбати залишки пошкодженого ТЗ за ціну узгоджену із Страховиком. Майнові права на ТЗ у цьому випадку залишаються у Страхувальника (п. 15.4 Генерального Договору).

Пунктом 19.1.3 Генерального договору передбачено, що підставою для відмови Страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є зокрема подання Страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет цього Договору місце та обставини настання страхового випадку.

29.04.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

За результатами розгляду заяви про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від 29.04.2021 відповідач відмовився визнавати зазначену дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком, мотивуючи тим, що згідно довідки Управління Патрульної Поліції у Вінницькій області про дорожньо-транспортну пригоду, що сталася 29.04.2021 року №329083, водій транспортного засобу Renault Duster державний номерний знак НОМЕР_1 - ОСОБА_1 під час ДТП перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, в Поясненні, яке надано до ПАТ «СК «УСГ» зазначено, що під час ДТП 29.04.2021 року ТЗ Renault Duster державний номерний знак НОМЕР_1 , керував гр. ОСОБА_2 , який після скоєння ДТП зник.

А відтак ПАТ «СК «УСГ» вважає, що ОСОБА_1 надав неправдиві відомості щодо обставин настання події, адже факт перебування за кермом під час ДТП, яка сталась 29.04.2021 року, ОСОБА_1 встановлено Староконстянтинівським районним судом Хмельницької області під час розгляду справи №683/1289/21 та зазначено в Постанові суду від 24.05.2021 року.

Згідно пп.19.1.3. п.19.1. р.19 Генерального договору страхування підставою для відмови Страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є: подання Страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет цього Договору або про факт, час, місце та обставини настання страхового випадку.

Приймаючи до уваги вищевикладене та керуючись пп.6.1.3 п.6.1; та пп.19.1.3. п.19.1. р. 19 Генерального Договору страхування ПАТ «СК «Українська страхова група» не має підстав для визнання зазначеної події страховим випадком та відмовляє у виплаті страхового відшкодування.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що 24.05.2021 Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області розглянув протокол про адміністративне правопорушення за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 та Постановою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24.05.2021 у справі №683/1289/21, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

21.09.2021 Літинський районний суд Вінницької області розглянув протокол про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 та Постановою Літинського районного суду Вінницької області від 21.09.2021 у справі №683/1287/21, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 гри. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Не погоджуючись з постановою Літинського районного суду Вінницької області від 21.09.2021 у справі № 683/1287/21 ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу за результатами апеляційного перегляду, постановою Вінницького апеляційного суду від 11.11.2021 постанову Літинського районного суду Вінницької області від 21.09.2021 у справі № 683/1287/21, скасовано, а провадження у справі закрито на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Відтак, позивач повторно звернувся до Відповідача із листом від 24.11.2021 №328-04, у якому посилаючись на постанову Вінницького апеляційного суду від 11.11.2021 у справі № 683/1287/2 та недоведеність факту алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 просив виплатити страхове відшкодування.

Листом від 03.12.2021 №03/9149 відповідачем було надано відповідь, відповідно до якої відповідач вказав, що факт закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення не є підставою для звільнення особи від цивільно-правової відповідальності, якщо провадження у справі закрито з нереабілітуючих підсіяв.

Відтак ПАТ «СК «УСГ» вважає, що відсутні підстави для перегляду рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 11.11.2021 постанову Літинського районного суду Вінницької області від 21.09.2021 у справі № 683/1287/21, скасовано, а провадження у справі закрито на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Підставою, яка слугувала для скасування постанови Літинського районного суду Вінницької області від 21.09.2021 у справі № 683/1287/21 було зокрема те, що:

- Відеозапис з нагрудної камери працівника поліції, на якому було б зафіксовано події, які мали місце при складанні відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, та могли б підтвердити (чи спростувати) обставини, викладені в апеляційній скарзі (щодо відсутності свідків при проведенні огляду, наполягання на проведенні огляду в закладі охорони здоров`я, тощо), до протоколу не доданий.

На запит суду першої інстанції про витребування відеозапису від ДПП УПП у Вінницькій області надійшла відповідь, у якій зазначено, що у зв`язку із наявними технічними можливостями строк збереження відеозаписів є обмеженим, тому відеофайли відсутні;

- У протоколі про адміністративне правопорушення свідками вказані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Суд першої інстанції двічі викликав для допиту в судовому засіданні вказаних свідків, однак, свідки до суду не з`явилися. Поштові конверти повернулися на адресу суду із відміткою пошти про неможливість вручення відправлення (за закінченням терму зберігання, адресат відсутній за вказаною адресою).

Вказані обставини ставлять під сумнів письмові пояснення свідків, які написані рукою поліцейського, а за своїм змістом ці пояснення є аналогічними та суперечливими, зокрема, і перший свідок, і другий стверджують про повідомлення кожним з них про подію на спецлінію 102, що фактично не можливо;

- Апеляційний суд враховував, що ОСОБА_1 ще з самого початку заперечував щодо керування транспортним засобом в стані сп`яніння. Вказане підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення №683/1289/21 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, копії яких надійшли на запит апеляційного суду з Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області.

Зокрема, в постанові Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24.05.2021 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП судом зазначено, що ОСОБА_1 категорично заперечив порушення ним п. 2.9 а Правил дорожнього руху, а також суд вказав на відсутність в матеріалах справи жодних належних доказів, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

- У даному випадку протокол про адміністративне правопорушення, за обставин даної справи, не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 6 Закону України "Про страхування" встановлено, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

За приписами статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Стаття 980 ЦК України визначає, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Згідно з приписами статті 982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Статтею 991 ЦК України передбачені випадки, за наявності яких страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати, зокрема, у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків, наявності інших підстав, встановлених законом.

Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону (частина друга статті 991 ЦК України).

За приписами статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до приписів статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Відмовляючи позивачеві у виплаті страхового відшкодування, Відповідач у листі від 03.12.2021 зазначив, що ОСОБА_1 надав неправдиві відомості щодо обставин настання події, адже факт перебування за кермом під час ДТП, яка сталась 29.04.2021 року, ОСОБА_1 встановлено Староконстянтинівським районним судом Хмельницької області під час розгляду справи №683/1289/21 та зазначено в Постанові суду від 24.05.2021 року.

А відтак згідно пп.19.1.3. п.19.1. р.19 Генерального договору страхування підставою для відмови Страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є: подання Страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет цього Договору або про факт, час, місце та обставини настання страхового випадку.

Крім того, згідно квитанції приладу «Драгер 6810» №3564 від 29.04.2021 року о 09:45 год. вміст алкоголю за результатом тесту ОСОБА_1 складає 2.34%.

Вказані доводи відповідача судом першої інстанції відхилені, оскільки постановою Вінницького апеляційного суду від 11.11.2021 постанову Літинського районного суду Вінницької області від 21.09.2021 у справі № 683/1287/21 скасовано, встановлені обставини у постанові Літинського районного суду Вінницької області від 21вересня 2021 року судом правомірно не прийняті до уваги, внаслідок її скасування.

З метою встановлення розміру матеріального збитку, завданого дорожньо-транспортною пригодою, що мала місце 21.09.2021, на замовлення Позивача фізичною особою-підприємцем Горобцем Юрієм Миколайовичем було проведено автотоварознавче дослідження транспортного засобу Renault Duster, державний номерний знак НОМЕР_1 . Згідно із Звітом № 8745 від 22.06.2021 про визначення вартості матеріального збитку колісного транспортного засобу Renault Duster, державний номерний знак НОМЕР_1 , вартість матеріального збитку, завданого Позивачу, станом на 17.06.2021 становить 527 337,60 грн.

Відповідно до Додаткової угоди № 138 від 30 грудня 2020 року до Договору страхування страхова сума застрахованого транспортного засобу становить 543 685,00 грн.

Відповідно до звіту № 8745 про визначення вартості матеріального збитку КТЗ від 17 червня 2021 року, що наданий позивачем до позовної заяви, вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля становить 531 173,74 грн., що становить 97,70 % страхової суми. Тобто вказаний транспортний засіб є таким, що відповідно до умов укладеного Договору страхування вважається конструктивно загиблим.

Відповідно до п. 15.1 розділу 15 Договору страхування розмір страхового відшкодування визначається виходячи з прямого розміру збитків, завданих Страхувальнику в результаті страхового випадку, на підставі даних огляду пошкодженого ТЗ та/або ДО, документів, зазначених у Розділі 14 цього Договору, що підтверджують розмір спричиненого збитку. Розмір страхового відшкодування по відповідному ТЗ не може перевищувати розмір страхової суми на відповідний застрахований ТЗ.

Відповідно до п. 15.4 р. 15 Генерального Договору страхування у разі конструктивної загибелі ТЗ (якщо витрати на відновлювальний ремонт перевищують 75 % страхової суми на застрахований ТЗ) Страховик розраховує розмір страхового відшкодування наступним чином:

СВ = СС-ВЗ + ВТ+ ОПНЕ + ВДКО -Фр- НЧСП - ВЗПО, де

СС- страхова сума на окремий застрахований ТЗ, обумовлена Договором;

ВЗ - вартість залишків ТЗ після страхового випадку. Вартість залишків може бути розрахована, на розсуд страховика, як на підставі висновку експерта, так і на підставі ринкового попиту на відповідні залишки. В останньому випадку Страховик може запропонувати страхувальнику особу (осіб), згідних придбати залишки пошкодженого ТЗ за ціну узгоджену із страховиком.

Так, відповідачем з метою встановлення вартості залишків за допомогою ринкового попиту, було замовлено звіт № 117145 про оцінку колісного транспортного засобу від 30.07.2022, виготовленого ТОВ «Едак» ринкова вартість зазначеного транспортного засобу в пошкодженому стані складає 85 358,07 грн.

Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що транспортний засіб Renault Duster, державний номерний знак НОМЕР_1 зазнав конструктивної загибелі ТЗ (витрати на відновлювальний ремонт перевищують 75 % страхової суми на застрахований ТЗ), а відтак заявлений позивачем розмір страхового відшкодування необхідно здійснювати з розрахунку у відповідності до п. 15.4 р. 15 Генерального Договору.

За розрахунком суду з урахуванням п. 15.4 р. 15 Генерального Договору та з урахуванням звіту № 8745 про визначення вартості матеріального збитку КТЗ від 17 червня 2021 року, що наданий позивачем до позовної заяви та звіту № 117145 про оцінку колісного транспортного засобу від 30.07.2022 долученого відповідачем, розмір страхового відшкодування транспортного засобу Renault Duster, державний номерний знак НОМЕР_1 складає 458 326,93 грн.

Заперечення відповідача, що сам по собі факт закриття провадження в адміністративній справі не є підставою для звільнення особи від цивільно-правової відповідальності; крім того, провадження у справі щодо відповідача закрито з нереабілітуючих підстав та не встановлено, що останній не перебував у стані алкогольного сп`яніння, місцевим господарським судом спростовані і колегія суддів з доводами першої інстанції погоджується з наступних підстав.

Скасовуючи постанову Літинського районного суду Вінницької області від 21.09.2021 у справі № 683/1287/21, Вінницький апеляційний суду у постанові від 11.11.2021 зазначив, що: «Апеляційний суд враховував, що ОСОБА_1 ще з самого початку заперечував щодо керування транспортним засобом в стані сп`яніння. Вказане підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення №683/1289/21 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, копії яких надійшли на запит апеляційного суду з Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області.

Зокрема, в постанові Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24.05.2021 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП судом зазначено, що ОСОБА_1 категорично заперечив порушення ним п. 2.9 а Правил дорожнього руху, а також суд вказав на відсутність в матеріалах справи жодних належних доказів, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння».

Докази, які б спростовували вищевикладене, а саме, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та перебував в стані алкогольного сп`яніння суду не надано.

Стосовно твердження відповідача, що працівниками поліції при складанні протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 cт. 130 КпАП України в цій частині порушень допущено не було, оскільки Вінницьким апеляційним судом з достовірністю не було встановлено факт спричинення останньому чи іншим особам - учасникам ДТП шкоди здоров`ю (жодна особа не була травмована і не загинула). Тому, відповідно працівники поліції мали право освідувати водія на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер 6810», суд дійшов обґрунтовано наступних висновків.

Так, Вінницький апеляційний суд у постанові від 11.11.2021 зазначив, що: «А відповідно до п. 8 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 №1452/735, у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я.

Приймаючи до уваги, що працівники поліції оформили протокол за вчинення адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП (порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів), враховуючи пояснення ОСОБА_1 , які він надав в суді першої інстанції з приводу отримання ним фізичних травм, апеляційний суд вважає, що працівники поліції повинні були доставити ОСОБА_1 в заклад охорони здоров`я для проведення огляду на стан сп`яніння».

Враховуючи вищевикладене Вінницький апеляційний суд, дійшов висновку, що ОСОБА_1 повинні були доставити в заклад охорони здоров`я для проведення огляду на стан сп`яніння.

Однак докази, які б підтверджували, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом Renault Duster, державний номерний знак НОМЕР_1 , а також те, що останній перебував в стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом, в матеріалах справи відсутні.

У своїх поясненнях, наданих відповідачеві, ОСОБА_1 не заперечував, що вживав алкоголь, проте вказав, що за кермом знаходився ОСОБА_2 , який зник після скоєння ДТП.

За змістом положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі №914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 04/6455/17, від 05.11.2019 у справі №915/641/18.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи № 902/761/18, від 20.08.2020 зі справи № 914/1680/18).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.

Крім того, відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Виходячи з обставин справи, місцевий господарський суд правомірно визначив не долучення відповідачем до матеріалів справи доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом Renault Duster, державний номерний знак НОМЕР_1 , а також те, що останній перебував в стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом, і такі в матеріалах справи відсутні.

З огляду на викладене позовні вимоги правомірно задоволені судом у визначеному розмірі 458 326,93 грн., а в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат позивача з відповідача на правову допомогу відповідачем в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому у відповідності до ст. 269 ГПК України, колегією суддів не переглядається.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про часткове задоволення позову.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2022 у справі №910/6240/22.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2022 у справі №910/6240/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2022 у справі №910/6240/22 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група".

4. Матеріали справи №910/6240/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 28.07.2023.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська