РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.07.2023Справа № 910/4259/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В., за участі секретаря судового засідання Коваленко М.О. розглянувши матеріали справи

За позовом Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український волоський горіх»

про стягнення 1353937,88 грн

за участі представників:

від позивача - Турченко Є.І (уповноважений представник);

від відповідача - Сєркова С.Г. (уповноважений представник).

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року Басейнове управління водних ресурсів річки Південний Буг звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український волоський горіх» про стягнення 1353937,88 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідачем порушено умови укладеного між сторонами Договору про надання послуг з подачі води на полив горіхового саду від 11.12.2015 в частині оплати за надані послуги, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість за період з 01.04.2022 по 31.12.2022 у розмірі 892996,49 грн та за період з 01.11.2021 по 31.12.2021 у розмірі 33369,92 грн. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 926366,41 грн. Окрім того, позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 316093,56 грн, інфляційні втрати у розмірі 91276,86 грн та 3% річних у розмірі 20201,05 грн.

Відповідач заперечив проти задоволення позову, вказавши, що надані позивачем акти наданні послуг, відповідачем не підписували та не затверджувались. Також вказав, що на балансі позивача не перебуває насосно-силове та інше обладнання, а відповідачем за власні кошти у 2022 році здійснювався ремонт насосно-силового та іншого обладнання, встановлювалися додаткові насосні агрегати, оплачувалась спожита електроенергія. Крім того, відповідач зазначив, що при розрахунки пені позивачем було порушено вимоги щодо застосування строку давності. Також, відповідач посилається на ст.233 ГК України, ч.3 ст.551 ЦК України та вказує про наявність підстав для звільнення від сплати штрафних санкцій.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

У судовому засіданні представник позивача просив суд закрити провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості у зв`язку зі сплатою відповідачем, а в частині стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних просив задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні підтвердив, що ним сплачено суму основного боргу та судові витрати по справі, проти позову заперечував, просив суд відмовити.

Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 926366,41 грн підлягає закриттю, а в іншій частині позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11.12.2015 між Ямпільським міжрайонним управлінням водного господарства (далі - Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український волоський горіх» укладено Договір про надання послуг з подачі води на полив горіхового саду (далі - Договір), відповідно до умов якого Замовник замовляє, а Виконавець зобов`язується надати послуги, пов`язані з подачею води для поливу горіхового саду Замовника за площею 158 га з майбутньою можливістю збільшення площі в порядку та на умовах визначених цим Договором, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги. (п.1.1. Договору)

Відповідно до п.2.1.1. Договору Виконавець зобов`язаний надавати Замовнику послуги з подачі води, яка відповідає якості в джерелі зрошення згідно з планом поливу відповідно до заявки Замовника (додаток №1) , при умові своєчасного виконання Замовником зобов`язань, передбачених у п.2.2. цього Договору.

Згідно з п.2.2.6. Замовник зобов`язаний своєчасно оплачувати Виконавцю вартість послуг, пов`язаних з подачею води, розраховану згідно Протоколу погодження договірної ціни на підставі актів, що складаються щомісячно та підписуються сторонами.

Пунктом 4.1. Договору визначено, що оплата вартості послуг з подачі води на полови зрошувальних земель здійснюється за договірною ціною, вартості послуг з подачі 1 куб.м. води за фактично подані обсяги води, розрахованою відповідно до положень Методики формування ціни на подачу води на зрошення, промислові та комунальні потреби, затвердженої наказом Держводгоспу від 29.11.2006 №233.

Договірна ціна узгоджується у Протоколі погодження договірної ціни послуги з подачі 1 куб.м. (води). (п.4.2. Договору)

Відповідно до п.4.3. Договору Замовник щомісячно, до 5 числа поточного місяця, здійснює попередню оплату вартості послуг з подачі замовлених обсягів води Виконавцю.

Замовник не пізніше 5 числа, наступного за звітним, здійснює остаточний розрахунок з Виконавцем за послуги з подачі води згідно акту подачі-прийому води, але не менше суми, необхідної для сплати за використану електроенергію.

Згідно з п.4.5. Договору підставою для платежів за фактично подані Замовнику обсяги води на полив зрошувальних земель, є двосторонній акт надання послуг з подачі-прийому воді між Замовником та Виконавцем; діючі на період розрахунків тарифи на електроенергію.

Пунктом 7.2. Договору визначено, що при неявці Замовник для підписання Акту прийому-передачі води в терміни обговорені договором, Виконавець підписує його в однобічному порядку. Цей акт є підставою для проведення розрахунків.

Додатковою угодою №1 від 01.06.2020 до Договору на підставі п.7.4. та наказу Державного агентства водних ресурсів України від 09.12.2019 №754 «Про реорганізацію Ямпільського МУВГ» сторони внесли зміни до Договору, а саме замінили виконавця - Ямпільське міжрайонне управління водного господарства на Басейнове управління водних ресурсів річки Південний Буг.

Положеннями ч.ч.1,2 ст. 193 Господарського кодексу України, передбачається, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За приписами ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідачем було надано позивачу лист №03 від 10.01.2023 щодо обсягів води на 2022 рік для поливу горіхових садів та лист від 15.03.2022 про початок поливного сезону 2022 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за період з листопада 2021 по грудень 2021 та за період з квітня 2022 по грудень 2022 було надано відповідачу послуги з подачі води на загальну суму 926366,41 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме інформацією щодо вартості послуг з забору води для поливу за квітень 2022 - грудень 2022, протоколами погодження договірної ціни на послуги із забору 1 м3 води для поливу горіхового саду з 01.11.2021 до 30.12.2021 від 31.12.2021 та за період з 01.04.2022 по 31.11.2022, актами обсягів забраної води, актами наданих послуг №8 від 31.12.2021 за листопад, грудень 2021 року на суму 33369,92 грн; актами наданих послуг та рахунками на оплату за квітень 2022-листопад 2022 року.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Проте, в порушення умов укладеного Договору відповідачем не здійснювалась оплата за надані позивачем послуги у визначені Договором строки, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість у загальному розмірі 926366,41 грн.

Згідно ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 527 Цивільного кодексу України, передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем 20.04.2023 після звернення позивача з позовом до суду (16.03.2023) було сплачено позивачу суму основної заборгованості у розмірі 926366,41 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №110597 від 20.04.2023 із призначенням платежу «Оплата згідно рах.51 за заборгованість за водопостачання за період 01.11.2021 - 14.03.2023».

Відповідно до п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність предмету спору в частині стягнення суми основної заборгованості в розмірі 926366,41 грн та необхідність закриття провадження у справі у вказаній частині.

Щодо заявлених позивачем до стягнення з відповідача пені у розмірі 316093,56 грн, інфляційних втрат у розмірі 91276,86 грн та 3% річних у розмірі 20201,05 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. (частина 3 статті 549 ЦК України).

Згідно з ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Однак, пунктом 7 Розділу IX Прикінцевих положень ГК України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Вказаний пункт був введений в дію на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 року № 540-IX, який набрав чинності з 2 квітня 2020 року.

Станом на визначену позивачем дату нарахування пені діяв карантин.

За таких обставин, дія Закону України від 30.03.2020 року №40-IX фактично надає можливість нараховувати штрафні санкції більше, ніж за шість місяців.

Відповідно до п.5.3. Договору у разі несплати Замовником послуг з подачі води в терміни, визначені п.4.3. та п.4.4. Договору, Замовник оплачує Виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національно банку України, яка діє на момент нарахування пені від суми заборгованості з дня її виникнення за кожний день прострочення оплати послуг.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, судом встановлено, що наданий розрахунок відповідає вимогам чинного законодавства та є арифметично вірними, а тому позовні вимоги в даній частині підлягають задоволенню.

Перевіривши надані розрахунки 3% річних та пені, судом встановлено, що надані розрахунки містять арифметичні неточності.

Здійснивши власний розрахунок 3% річних та пені, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних у розмірі 17883,66 грн та пеня у розмірі 278022,42 грн.

Доводи відповідача щодо не підписання ТОВ «Український волоський горіх» актами актів наданих послуг з подачі води за спірний період, судом відхиляються, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 09.06.2022 звертався до відповідача з листом №550/12 від 08.06.2022 до якого, зокрема, довались акти наданих послуг з подачі води для підписання відповідачем.

Також, відповідачем під час розгляду справи не заперечувався факт отримання спірних актів та отримання листів від позивача.

Враховуючи викладене, в силу вимог п.7.2. Договору вищевказані акти є підставою для проведення розрахунків.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідачем на підставі платіжної інструкції №110597 від 20.04.2023 було сплачену суму основної заборгованості в повному обсязі за весь спірний період, що також свідчить про визнання ним заявленої суми заборгованості.

Твердження відповідача про те, що на балансі позивача не перебуває насосно-силове та інше обладнання, а відповідачем за власні кошти у 2022 році здійснювався ремонт насосно-силового та іншого обладнання, встановлювалися додаткові насосні агрегати, оплачувалась спожита електроенергія, судом не приймаються до уваги, оскільки відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів в розмірі ст.ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України, які б підтверджували відсутність на балансі позивача відповідного обладнання, так сама як і не надано доказів здійснення відповідачем ремонтних, відновлювальних та додаткових робіт.

Крім того, суд звертає уваги відповідача на п.7.4. Договору відповідно до якого у разі ліквідації, реорганізації, зміни статуту Виконавця, умови Договору залишаються незмінними, а Виконання договірних зобов`язань бере на себе правонаступник діючого управління водного господарства, тобто в даному випадку Басейнове управління водних ресурсів річки Південний Буг.

Твердження відповідача про те, що при розрахунки пені позивачем було порушено вимоги щодо застосування строку позовної давності для пені, судом відхиляються з огляду на таке.

Згідно зі ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 2 ст.258 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Також, відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п. 12 Прикінцевих і Перехідних положень Цивільного кодексу України, які вступили у дію 02.04.2020, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Ці зміни набрали чинності 02.04.2020.

Карантин в Україні було введено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з 12.03.2020 та на час звернення з позовними вимогами не був скасований, отже, позивач не пропустив строк позовної давності.

Щодо посилань відповідача на ст.233 ГК України, ч.3 ст.551 ЦК України та наявність підстав для звільнення відповідача від сплати штрафних санкцій, суд зазначає наступне.

Положенням ст. 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

З аналізу вказаних норм законодавства до повноважень суду належить зменшення виключно розміру штрафних санкцій, до яких ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України інфляційні втрати та відсотки річних не відносить.

Водночас, сплата інфляційних нарахувань та відсотків річних, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази та доводи відповідача, суд зазначає, що неустойка підлягає стягненню за сам факт допущення порушень зобов`язань, визначених договором, незалежно від того, чи завдано у зв`язку з цим збитки.

Суд також звертає увагу, що позивач є таким само господарюючим суб`єктом, як і відповідач, та несе відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності.

Разом з тим, відповідачем не надано суду належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку, а тому підстави для зменшення розміру штрафних санкцій відсутні.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не надано суду доказів на спростування викладених у позові обставин.

Відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

За таких обставин, враховуючи, що спір виник у зв`язку із невиконанням відповідачем обов`язку щодо своєчасної оплати наданих позивачем послуг, тобто з вини відповідача, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог, а саме у розмірі 19703,24 грн.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було сплачено позивачу суму судового збору у розмірі 20309,07 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції №110600 від 20.04.2023.

Керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український волоський горіх» (01014, м. Київ, вул. Соловцова Миколи, 2; ідентифікаційний код 39989391) на користь Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг (21000, м. Вінниця, вул. Василя Стуса, 7; ідентифікаційний код 35373963) 3% річних у розмірі 17883 (сімнадцять тисяч вісімсот вісімдесят три) грн 66 коп., інфляційні втрати у розмірі 91276 (дев`яносто одна тисяча двісті сімдесят шість) грн 86 коп., пеню у розмірі 278022 (двісті сімдесят вісім тисяч двадцять дві) грн 42 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Закрити провадження у справі №910/4259/23 в частині позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український волоський горіх» суми основної заборгованості у розмірі 926366 (дев`ятсот двадцять шість тисяч триста шістдесят шість) грн 41 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 28.07.2023.

Суддя Я.В. Маринченко