РІШЕННЯ

Іменем України

26 липня 2023 року м. Чернігівсправа № 927/717/23
Господарський суд Чернігівської області, в складі судді Романенко А.В., за правилами спрощеного позовного провадження розглянув справу

за позовом: Приватного підприємства "Чернігівнафтопродукт",

вул. Мазепи Івана, 66, м. Чернігів, 14014; e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1;

до відповідача: фізичної особи - підприємця Алексієнко Євгена Вікторовича,

АДРЕСА_1 ;

предмет спору: про стягнення 30652,53 грн

без повідомлення (виклику) сторін

УСТАНОВИВ:

22.05.2023, надійшов позов Приватного підприємства "Чернігівнафтопродукт" (далі - ПП "Чернігівнафтопродукт") до фізичної особи - підприємця Алексієнко Євгена Вікторовича (далі - ФОП Алексієнко Є.В.) про стягнення 30652,53 грн, а саме: 25012,96 грн заборгованості за поставлений товар за договором поставки паливно-мастильних матеріалів № 181 від 11.05.2021 (далі - Договір); 808,98 грн інфляційних втрат за період з січня 2023 року по квітень 2023 року; 273,43 грн 3% річних за період з 07.01.2023 по 19.05.2023, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), та 4557,16 грн пені за аналогічний період, нарахованої на підставі п. 4.2. Договору. Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов Договору в частині своєчасної оплати за поставлений товар.

Суд прийняв позовну заяву до розгляду; відкрив провадження в справі № 927/717/23 за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) сторін, про що постановив ухвалу від 29.05.2023.

Суд установив учасникам справи строки для подачі письмових заяв по суті позовних вимог, зокрема відповідачу - 15 календарних днів з дня отримання ухвали від 29.05.2023, для подачі до суду відзиву на позов.

Відповідач не скористався правом на подання мотивованого відзиву на позов, у порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

За частиною 2 статті 178 ГПК України в разі ненадання відповідачем відзиву в установлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Ухвала про відкриття провадження в справі № 927/717/23 направлена відповідачу за адресою його державної реєстрації згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (що сформований судом 26.05.2023), та повернута відділенням поштового зв`язку на адресу суду без її вручення адресату з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

В силу статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" відомості, внесені до Єдиного державного реєстру, вважаються достовірними.

Відповідно до частини 5 статті 176 ГПК України ухвала про відкриття провадження в справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення, зокрема, є день проставлення в поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та / або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статтями 162, 165, 258, 263, 290, 295 ГПК України, і судовий акт повернутий підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення в справі (близький за змістом висновок викладений в постановах Верховного Суду від 12.04.2021 у справі № 910/8197/19, від 09.12.2021 у справі № 911/3113/20).

З наведеного слідує, що відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження в справі № 927/717/23.

Судочинство в господарських судах здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності сторін (статті 13, 14 ГПК України).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 248 ГПК України суд розглядає справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження в справі.

Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Суд констатує, що сторонами не заявлені клопотання щодо розгляду даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи в порядку визначеному статтею 252 ГПК України. Право сторін на подачу до суду клопотань наведеного змісту роз`яснене при відкритті провадження в справі в ухвалі суду від 29.05.2023.

Господарський суд розглянув подані документи і матеріали, з`ясував фактичні обставини справи, дослідив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, та

ВСТАНОВИВ :

11.05.2021, Приватне підприємство «Чернігівнафтопродукт» (далі - позивач, Постачальник) та фізична особа - підприємець Алексієнко Євген Вікторович (далі - відповідач, Покупець) уклали договір поставки паливно-мастильних матеріалів № 181 (далі - Договір), в порядку та на умовах якого (пункти 1.1., 1.2.) Постачальник зобов`язався поставити, а Покупець прийняти й оплатити поставлені паливно-мастильні матеріали, в тому числі масла автомобільні (далі - ПММ). Асортимент, кількість (обсяг), ціна за відповідну одиницю виміру ПММ, визначаються в специфікації, яка є додатком № 1 до цього Договору.

Сторони в пунктах 2.1. - 2.3. Договору погодили, що відвантаження товару здійснюється за адресою: 16633, м. Ніжин, вул. Ніжинський шлях, 17 - акцизний склад № 1006389; 14001, м. Чернігів, вул. Мазепи, 59 - акцизний склад № 1016374, або іншим місцем обумовленого сторонами. Поставка Товару здійснюється засобами Постачальника, на протязі двох днів з моменту отримання специфікації від Покупця або в інший термін, обумовлений сторонами. Якщо поставка товару здійснюється засобами Постачальника, вартість автотранспортних послуг включається в вартість товару. Товар постачається Покупцю частинами (товарними партіями). Кількість та ціна поставленого Товару (окремої партії) визначається відповідно до видаткової накладної. Партія товару вважається погодженою до передачі Покупцю з моменту підписання та надання Покупцеві видаткової накладної та товарно-транспортної накладної.

Право власності на товар переходить до Покупця з моменту відвантаження (зливу) Постачальником товару до резервуарів Покупця, з оформленням та підписанням сторонами відповідної видаткової документації (п. 2.8. Договору).

Відповідно до пунктів 3.1., 3.2. загальна вартість Договору визначається сторонами в Додатках до даного Договору, та обраховується/складається з сукупної вартості поставок (окремих партій) здійснених в період його дії. Ціна, кількість та асортимент кожної окремої партії товару попередньо узгоджується сторонами, з наступним її відображенням (закріпленням) у рахунку-фактурі.

За умовами пунктів 3.4. - 3.6., 3.8. Договору оплата товару здійснюється Покупцем з відстрочкою платежу, згідно з якою Покупець зобов`язаний на протязі 10 календарних днів з моменту отримання оплатити отриману партію Товару. За окремою домовленістю оплата Товару здійснюється Покупцем на умовах 100% передоплати, отримання якої Постачальником є умовою для здійснення останнім поставки Товару відповідно до даного Договору. Оплату рахунку на передоплату, виставлену Постачальником, Покупець зобов`язаний здійснити протягом 2 (двох) банківських днів з моменту його виставлення Постачальником. Зобов`язання Покупця по оплаті товару вважаються виконаними з моменту надходження грошових коштів за кожну окрему партію товару на розрахунковий рахунок Продавця.

При наявності заборгованості перед Постачальником за раніше відвантажені Покупцю ПММ, платежі, що надходять на рахунок Постачальника від Покупця зараховуються в погашення існуючої заборгованості за попередні поставки ПММ (у порядку черговості) незалежно від указаного Покупцем призначення платежу до повного погашення існуючої заборгованості (п. 3.9. Договору).

Згідно з п. 4.2. Договору Покупець зобов`язаний за прострочення сплатити Постачальникові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу. Пеня нараховується за весь період прострочення по день проведення розрахунків відповідно до умов Договору.

Відповідно до пунктів 7.1. - 7.3. цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін. Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений п. 7.1 цього Договору, та закінчується 31.12.2021. Закінчення строку цього Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.

Виходячи з правової природи укладеного правочину суд дійшов висновку, що між ТОВ «Чернігівнафтопродукт» та ФОП Алексієнко Є.В. склались відносини з поставки товару, що врегульовані §1 Глави 54 ЦК України.

За умовами п. 7.2. Договір поставки мав бути припиненим з 01.01.2022, натомість сторони після закінчення строку його дії, шляхом вчинення конклюдентних дій, поновили цей Договір на строк, що був раніше ними встановлений, про що свідчить той факт, що впродовж 2022 року позивач поставляв відповідачу товар з посиланням саме на Договір № 181 від 11.05.2021, виставляв рахунки на його оплату, а відповідач - приймав та проводив оплати за отриманий товар.

Предметом позову в даній справі є стягнення вартості товару, поставленого за Договором, неустойки (в формі пені) за порушення грошових зобов`язань по своєчасному розрахунку за цей товар, а також відсотків річних та інфляційних втрат, право на нарахування та стягнення яких обумовлені частиною 2 статті 625 ЦК України. Тобто до обставин, які входять до предмету доказування в даній справі, належить наявність між сторонами договірних правовідносин; факт поставки товару, погодженого сторонами; порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо своєчасної оплати за поставлений та отриманий ним товар; наявність достатніх правових підстав для застосування до нього штрафних санкцій (неустойки), стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за фактом порушення грошових зобов`язань.

За приписами статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати в установлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його в підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Позивач, на виконання умов Договору № 181 від 11.05.2021, за поставку палива дизельного виставив до сплати відповідачу рахунки № СФ-0004292 від 15.11.2022 на суму 130005,00 грн, № СФ-0004756 від 16.12.2022 на суму 104004,00 грн та № СФ-004929 від 27.12.2022 на суму 25012,96 грн.

Позивач поставив, а відповідач отримав товар, дизельне пальне в кількості 4936 л, загальною вартістю 256681,87 грн, про що свідчать двосторонні видаткові та товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів (нафти): № РН-0013736 від 17.11.2022 на суму 127664,91 грн; № РН-0015554 від 27.12.2022 на суму 129016,96 грн; ТТН № від 17.11.2022 та ТТН № від 27.12.2022.

Перелічені видаткові накладні складені сторонами на виконання умов Договору № 181 від 11.05.2021. Видаткові та товарно-транспортні накладні підписані обома сторонами та завірені печатками юридичних осіб.

Відповідач у рахунок поставленого товару перерахував позивачу кошти в сумі 231668,91 грн за платіжними дорученнями: № 1776 від 16.11.2022 на суму 130005,00 грн (призначення платежу: рахунок-фактура № СФ-0004292 від 15.11.2022) та № 1810 від 16.12.2022 на суму 101663,91 грн (призначення платежу: рахунок-фактура № СФ-0004756 від 16.12.2022). В іншій частині за товар вартістю 25012,96 грн відповідач не розрахувався, доказів його оплати до суду не надав.

За змістом частин 1 та 2 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Виходячи з умов Договору (п. 3.4.) сторони встановили відстрочку платежу на 10 календарних днів з моменту отримання Покупцем партії товару.

З наведеного слідує, що граничний строк оплати за отриманий відповідачем товар сплинув 06.01.2023 (оплата ним прострочена з 07.01.2023).

У досудовому порядку позивач звертався до відповідача з претензією - вимогою № 61 від 02.02.2023, в якій просив останнього оплатити борг в сумі 25012,96 грн за отриманий товар (направлена відповідачу 02.02.2023, поштове відправлення: 951). Однак відповідач відповіді на претензію та доказів оплати заборгованості не надав.

На момент ухвалення рішення, за відповідачем обліковується заборгованість у сумі 25012,96 грн за товар, отриманий за видатковою та товарно-транспортною накладними № РН-0015554 від 27.12.2022 та № від 27.12.2022.

Оскільки матеріалами справи підтверджується факт поставки відповідачу товару за переліченими документами первинного бухгалтерського обліку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині вимог про стягнення основного боргу в сумі 25012,96 грн.

На момент ухвалення рішення в справі відповідач доказів оплати наявного боргу, до суду не надав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що в певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не виконав його в строк, установлений договором.

За статтею 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі сплата неустойки (штрафу, пені) та відшкодування збитків.

Відповідно до статті 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності є вчинене учасником господарських відносин правопорушення в сфері господарювання. Аналогічні положення містить стаття 610 ЦК України.

За частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Позивач, керуючись частиною 2 статті 625 ЦК України, з огляду на порушення відповідачем грошового зобов`язання щодо своєчасного розрахунку за товар, поставлений за Договором, заявив до стягнення з відповідача: 808,98 грн інфляційних втрат за період з січня по квітень 2023 року та 273,43 грн трьох відсотків річних за період з 07.01.2023 по 19.05.2023.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем грошових зобов`язань за Договором, суд, керуючись наведеними нормами, перевірив розрахунок позивача, дійшов висновку про правомірність вимог в частині стягнення 808,98 грн інфляційних втрат та 273,43 грн трьох відсотків річних за заявлені періоди.

За змістом частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції в вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити в разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частинами 4 та 6 статті 231 ГК України унормовано, що в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначений, санкції застосовуються в розмірі передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлений договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній визначеній грошовій сумі, або в відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або в кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань установлюються в відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачений законом або договором.

За визначенням статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється в відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Сторони, в п. 4.2 Договору, погодили, що за прострочення оплати Покупець зобов`язаний сплатити Постачальникові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу; пеня нараховується за весь період прострочення по день проведення розрахунків у відповідності з умовами Договору.

Керуючись наведеними нормами та п. 4.2. Договору позивач заявив до стягнення 4557,16 грн пені за період з 07.01.2023 по 19.05.2023.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується порушення виконання відповідачем грошового зобов`язання, суд, виходячи з умов погоджених сторонами, перевірив розрахунок позивача та дійшов висновку про правомірність вимог у частині стягнення пені в сумі 4557,16 грн за вказаний період.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлений позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він заперечує проти позову.

Частинами 2 та 3 статті 13 ГПК України унормовано, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Обов`язок доказування і подання доказів установлені статтею 74 ГПК України, за якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви в добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, установлених цим Кодексом (частина 1 статті 14 ГПК України).

Суд дослідив наявні матеріали справи та встановив, що позивачем, на підставі належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів, у їх сукупності, доведене порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо розрахунку за отриманий товар у сумі 25012,96 грн, у зв`язку з чим ним правомірно нараховані та заявлені до стягнення з відповідача окрім суми основного боргу, ще 4557,16 грн пені, 273,43 грн 3% відсотків річних та 808,98 грн інфляційних втрат.

З урахуванням зазначеного, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

При ухваленні рішення в справі, суд у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

За статтею 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам. Таким чином, з огляду на те, що позов підлягає задоволенню, за рахунок відповідача позивачу мають бути відшкодовані судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00 грн.

Керуючись статтями 42, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 129, частиною 2 статті 178, статтями, 233, 238, 241, 247, 251, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівнафтопродукт» (вул. Івана Мазепи, буд. 66, м. Чернігів, 14014; ) до фізичної особи - підприємця Алексієнка Євгена Вікторовича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення 30652,53 грн, задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи - підприємця Алексієнка Євгена Вікторовича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівнафтопродукт» (вул. Івана Мазепи, буд. 66, м. Чернігів, 14014; ) 25012,96 грн боргу, 808,98 грн інфляційних втрат, 273,43 грн трьох відсотків річних, 4557,16 грн пені та 2684,00 грн судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасоване, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови в відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні були оголошені лише вступна та резолютивна частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду в порядку визначеному статтею 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя А.В. Романенко