ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 року Справа № 902/481/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Грязнов В.В. , суддя Бучинська Г.Б.

секретар судового засідання Дика А.І.

за участю представників сторін:

від органу прокуратури - Ковальчук І.Л.

позивача - не з`явився

відповідача 1 - не з`явився

відповідача 2 - Гула А.А.

третіх осіб - не з`явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу керівника Немирівської окружної прокуратури на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 27.04.2023 у справі № 902/481/23 (суддя Міліціанов Р.В.)

за позовом керівника Немирівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрземрессурс"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАС Агро Захід"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів:

1) Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області

2) ОСОБА_1

про витребування земельної ділянок

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 27.04.2023 у справі № 902/481/23 відмовлено повністю у задоволенні заяви Немирівської окружної прокуратури про вжиття заходів забезпечення позову (№ 54/1-1345вих23 від 31.03.2023) (вх. канц. № 01-48/19/23 від 06.04.2023) у справі № 902/481/23 шляхом: накладення арешту на земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер :03:000:1240, що розташована на території колишньої Іваньківської сільської ради Липовецького району Вінницької області (на даний час Липовецької міської ради Вінницького району), яка на праві власності зареєстрована за ТОВ "Укрземрессурс" (далі земельна ділянка); заборони органам, які проводять реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки; заборони відповідачу ТОВ "Укрземрессурс" вчиняти дії, спрямовані на поділ чи об`єднання земельної ділянки; заборони державним кадастровим реєстраторам вчиняти дії, спрямовані на внесення відомостей до Державного земельного кадастру щодо поділу чи об`єднання земельної ділянки.

Керівник Немирівської окружної прокуратури з ухвалою Господарського суду Вінницької області від 27.04.2023 у справі № 902/481/23 не погодився, звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 12.05.2023 № 54/1-2041 вих-23, у якій просить: поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Вінницької області від 27.04.2023 у справі № 902/481/23; ухвалу Господарського суду Вінницької області від 27.04.2023 у справі №902/481/23 скасувати; постановити нове рішення, яким заяву керівника Немирівської окружної прокуратури Вінницької області про забезпечення позову у справі №902/481/23 задовольнити.

Апелянт зазначає, що звернення до суду із заявою про забезпечення позову обумовлено існуванням спору про право на земельну ділянку.

Вказує, що позов носить майновий характер, власником земельної ділянки є ТОВ "Укрземрессурс", яке може розпоряджатися нею на власний розсуд. ОСОБА_1 отримав безоплатно дві земельні ділянки сільськогосподарського призначення майже одночасно, здійснив їх відчуження шляхом укладення договору купівлі-продажу та на підставі акту прийняття-передачі у короткі строки, що говорить про відсутність у нього наміру на використання земельних ділянок для наданих державою цілей. Існує очевидна небезпека об`єднання, здійснення поділу, відчуження земельної ділянки, що фактично призведе до неефективності обраного способу захисту інтересів держави, неможливості їх реального поновлення або ускладнить цей процес, а також унеможливить або ускладнить виконання рішення суду у справі.

Обраний вид забезпечення позову, на думку апелянта, не призведе до невиправданого обмеження майнових прав Відповідача, оскільки обтяжене майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним. Спірна земельна ділянка передана в оренду ТОВ "ТАС Агро Захід" згідно з договором оренди від 01.11.2017 до 31.12.2036. Задоволення заяви про забезпечення позову в незначній мірі обмежить права ТОВ "Укрземрессурс", натомість, переконаний апелянт, досягнеться збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, забезпечення фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист, поновлення порушених прав держави без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів відповідачів.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.06.2023 у справі №902/481/23 керівнику Немирівської окружної прокуратури поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Вінницької області від 27.04.2023 у справі №902/481/23 та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою керівника Немирівської окружної прокуратури на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 27.04.2023 у справі №902/481/23, розгляд апеляційної скарги призначено на 11.07.2023 о 14:30 год.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.07.2023 у справі №902/481/23 прийнято апеляційну скаргу керівника Немирівської окружної прокуратури на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 27.04.2023 у справі №902/481/23 до провадження колегію суддів у складі: головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Грязнов В.В., суддя Бучинська Г.Б., розгляд апеляційної скарги призначено на 27.07.2023 о 16:00 год.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.07.2023 у справі №902/481/23 клопотання ТОВ "ТАС Агро Захід" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі № 902/481/23 задоволено, доручено забезпечення проведення відеоконференції судового засідання 27.07.2023 о 16:00 год. Господарському суду Вінницької області (21018, м. Вінниця, вулиця Пирогова, 29).

11.07.2023 до Північно-західного апеляційного господарського суду від ТОВ "ТАС Агро Захід" надійшов відзив від 07.07.2023 № 337 на апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 27.04.2023 у справі №902/481/23 (вх. № 5884/23), у якому ТОВ "ТАС Агро Захід" зазначило, що 23.09.2017 Державним реєстратором Липовецької міської ради Вінницького району Чубатюк О. Р. зареєстровано право власності на земельну ділянку за ТОВ "Укрземрессурс", 01.11.2017 між ТОВ "Концерн Сімекс-Агро" (перейменовано в ТОВ "ТАС Агро Захід"), та ТОВ "Укрземрессурс" укладено договір оренди землі, предметом якого, у тому числі, є земельна ділянка з терміном оренди на 19 років (термін дії до 31.12.2036). З 01.11.2017 ТОВ "ТАС Агро Захід" є законним користувачем земельної ділянки, має намір обробляти її самостійно, для чого здійснило сільськогосподарські заходи, підготувало землю до посівної кампанії, та засіяло її сільськогосподарською культурою. На думку ТОВ "ТАС Агро Захід", прокурором не надано доказів вчинення відповідачем-2 будь-яких дій, спрямованих на реалізацію майна, оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, а безпідставне вжиття заходів забезпечення позову створить передумови для втручання у мирне володіння майном. ТОВ "ТАС Агро Захід" просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В судове засідання 27.07.2023 з`явились прокурор, яка підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі та представник відповідача-2 (в режимі відеоконференцзв`язку з приміщення Господарського суду Вінницької області), який заперечив доводи, викладені в апеляційній скарзі та надали усні пояснення з приводу винесеної судом першої інстанції ухвали.

Представники позивача, відповідача-1 та третіх осіб в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомлені.

Відповідно до норм ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка у судове засідання сторін, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, оскільки визначальним є не явка представників, а достатність матеріалів справи для ухвалення рішення у справі.

Згідно з ст.ст. 269, 270 ГПК України апеляційна інстанція переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, заслухавши усні пояснення учасників процесу, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Під час дослідження матеріалів справи апеляційним судом встановлено наступне.

06.04.2023 до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява (№ 54/1-1343вих23 від 31.03.2023) Немирівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області до ТОВ "Укрземрессурс" та ТОВ "ТАС Агро Захід" про витребування у ТОВ "Укрземрессурс" та ТОВ "ТАС Агро Захід" на користь Липовецької територіальної громади в особі Липовецької міської ради Вінницького району земельної ділянки площею 2,0000 га з кадастровим номером :03:000:1240 для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Іваньківської сільської ради Липовецького району Вінницької області (на цей час Липовецької міської ради Вінницької області).

06.04.2023 прокурором до суду подано заяву (№ 54/1-1345вих23 від 31.03.2023) (вх. канц. № 01-48/19/23 від 06.04.2023) про вжиття заходів забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер :03:000:1240, що розташована на території колишньої Іваньківської сільської ради Липовецького району Вінницької області (на даний час Липовецької міської ради Вінницького району), яка на праві власності зареєстрована за ТОВ "Укрземрессурс";

- заборони органам, які проводять реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки площею 2,0000 га, кадастровий номер :03:000:1240, розташованої на території колишньої Іваньківської сільської ради Липовецького району Вінницької області (на цей час Липовецької міської ради Вінницького району);

- заборони відповідачу ТОВ "Укрземрессурс" вчиняти дії, спрямовані на поділ чи об`єднання земельної ділянки площею 2,0000 га, кадастровий номер :03:000:1240, що розташована на території колишньої Іваньківської сільської ради Липовецького району Вінницької області (на це час Липовецької міської ради Вінницького району);

- заборони державним кадастровим реєстраторам вчиняти дії, спрямовані на внесення відомостей до Державного земельного кадастру щодо поділу чи об`єднання земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:1240, що розташована на території колишньої Іваньківської сільської ради Липовецького району Вінницької області (на цей час Липовецької міської ради Вінницького району).

Постановляючи ухвалу від 27.04.2023 у справі №902/481/23 про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, Господарський суд Вінницької області, посилаючись на статті 136, 137 ГПК України, мотивував свою позицію тим, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення господарського суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи унеможливити виконання судового рішення через, зокрема, зникнення, зменшення за кількістю або погіршення за якістю майна (грошових коштів) тощо на момент виконання рішення. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Саме на заявника покладено тягар доказування доцільності вжиття заходів забезпечення позову, їх своєчасності та достатньої обґрунтованості. Посилання прокурора на можливе утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду не свідчить про наявність достатньо обґрунтованого припущення стосовно можливості невиконання чи утруднення виконання рішення суду в разі невжиття такого заходу забезпечення позову, позаяк прокурором не надано суду належного, допустимого та достовірного, в розумінні статей 76-78 ГПК України доказу стосовно вчинення відповідачами будь-яких дій, спрямованих на реалізацію майна чи підготовчих дій до його реалізації. Самі лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування, підтвердженого доказами, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Заявник не надав доказів на підтвердження обставин ймовірного подальшого відчуження нерухомого майна (земельної ділянки), його поділу чи об`єднання з іншими земельними ділянками. Суд не уповноважений самостійно збирати докази в обґрунтування поданої заяви, навіть враховуючи здійснення судочинства у інших судових справах та будучи обізнаним про окремі обставини процесуальної поведінки сторін при розгляді інших судових справ. Право власності є непорушним, а безпідставне вжиття заходів забезпечення позову створить передумови для втручання у мирне володіння майном та порушенням норм національного законодавства, а також Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається, зокрема, на те, що необхідність застосування заходів забезпечення позову обумовлена існуванням очевидної небезпеки об`єднання, здійснення поділу, відчуження земельної ділянки, що фактично призведе до неефективності обраного способу захисту інтересів держави, неможливості їх реального поновлення або ускладнить цей процес чи унеможливить або ускладнить виконання рішення суду.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи у апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає наступне.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала місцевого господарського суду про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

За приписами частини 1 статті 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

У рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 № 5-рп/2011 у справі № 1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Вжиття заходів забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову (такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 29.07.2019 у справі № 905/491/19).

Положеннями статті 136 ГПК України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до частини першої статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною четвертою статті 137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Частиною одинадцятою статті 137 ГПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відповідно до частини першої статті 139 ГПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору.

Учасник справи, який звертається із заявою про забезпечення позову, повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення.

Статті 136, 137 ГПК України пов`язують вжиття господарським судом заходів забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення в контексті положень статті 73 ГПК України як гарантії ефективності задоволення вимог позивача (заявника) за результатами розгляду спору по суті.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 910/9498/19, від 17.09.2020 у справі № 910/72/20, від 15.01.2021 у справі № 914/1939/20, від 16.02.2021 у справі № 910/16866/20, від 15.04.2021 у справі № 910/16370/20.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу (іншим особам) здійснювати певні дії (відповідних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17.08.2021 у справі № 914/649/20, від 16.05.2023 у справі № 910/2281/22).

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.

При цьому, оцінюючи необхідність забезпечення позову для захисту ймовірно порушених інтересів позивача та співмірність наслідків вжиття/невжиття заходів забезпечення, слід враховувати ступінь доведеності позивачем зв`язку між змістом порушеного права та інтересу зі способом та наслідками забезпечення позову.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду у постановах від 17.08.2021 у справі 916/3444/20, від 17.01.2022 у справі № 902/872/21.

Частиною третьою статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обов`язок з доведення в суді вимог щодо застосування заходів забезпечення позову покладається на заявника.

Проте заявником не наведено та не доведено фактичних обставин, які б свідчили про реальну ймовірність ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту прав Позивача у разі задоволення позову.

Матеріали справи свідчать про ненадання прокурором доказів на підтвердження обставин ймовірного подальшого відчуження нерухомого майна (земельної ділянки), його поділу чи об`єднання з іншими земельними ділянками, не доведено, що державним реєстратором отримано документи з метою проведення реєстраційних дій, або наявні наміри чи звернення осіб щодо вчинення таких дій.

Прокурором не надано доказів розробки технічної документації з приводу поділу земельної ділянки, зміни цільового призначення або вчинення інших дій, котрі могли б підтвердити утруднення виконання майбутнього судового рішення, та не повідомлено жодних обставин стосовно вчинення певних дій з об`єктом нерухомого майна (земельною ділянкою) станом на момент пред`явлення позову до суду.

Оскільки права на земельну ділянку набуто відповідачами близько 6 років тому, суд першої інстанції правильно зазначив, що посилання на вчинення ними дій із земельною ділянкою носить характер припущень.

Обґрунтування того, що обставини, які можуть утруднити виконання судового рішення реально існують станом на дату звернення до суду і створюють загрозу неможливості поновлення прав позивача, останнім не наведено.

Відтак, врахувавши наведені законодавчі приписи у сукупності зі встановленими обставинами даної справи, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку щодо недоведеності заявником (прокурором) підстав для вжиття заявлених заходів забезпечення позову.

Наведене свідчить, що доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного судового рішення не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам статті 236 ГПК України, а тому відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 27.04.2023 у справі №902/481/23 без задоволення, а ухвали Господарського суду Вінницької області від 27.04.2023 у справі №902/481/23 без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то згідно зі статтею 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 271, 272, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Керівника Немирівської окружної прокуратури на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 27.04.2023 у справі № 902/481/23 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст.ст. 287-291 ГПК України.

3. Матеріали оскарження ухвали Господарського суду Вінницької області від 27.04.2023 у справі №902/328/23 повернути до Господарського суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "28" липня 2023 р.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Бучинська Г.Б.