ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

про відстрочення виконання рішення

10 липня 2023 року Справа № 915/76/22

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е. М. при секретарі судового засідання Артьомові І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали заяви (вх. № 8159/23 від 21.06.2023) АТ «Миколаївобленерго» про відстрочення виконання рішення по справі

за позовом Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго", вул. Князя Володимира, 71, м. Рівне, Рівненська область, 33013 ()

електронна пошта:

до відповідача Акціонерного товариства "Миколаївобленерго", вул. Громадянська, 40, м. Миколаїв, Миколаївська область, 54017 ()

електронна пошта зазначена в системі "Електронний суд":

про стягнення заборгованості в сумі 16 219 782, 85 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: Лопатіна Н.О.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Миколаївської області звернулось Приватне акціонерне товариство "Рівнеобленерго" з позовною заявою до відповідача Акціонерного товариства "Миколаївобленерго", в якій просить суд стягнути 16 219 782, 85 грн. заборгованості, у тому числі: невиплачені дивіденди - 15 896 624, 09 грн., інфляційні нарахування - 222 552, 73 грн., а також 3% річних - 100 606, 03 грн.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 31.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 21.11.2022 позов задоволено. Стягнуто з відповідача Акціонерного товариства "Миколаївобленерго" на користь Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго": 15 896 624, 09 грн. - невиплачених дивідендів; 222 552, 73 грн. - інфляційних нарахувань; 100 606, 03 грн. - 3% річних; 243 296, 74 грн. - витрат по сплаті судового збору.

Рішення набрало законної сили 21.12.2022. На виконання судового рішення 23.12.2022 Господарським судом Миколаївської області видано відповідний наказ.

21.06.2023 до Господарського суду Миколаївської області від АТ «Миколаївобленерго» надійшла заява, в якій заявник просить суд відстрочити виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.11.2022 по справі № 915/76/22 на один рік з дня ухвалення такого рішення.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 26.06.2023 призначено розгляд заяви про відстрочення виконання рішення суду в судовому засіданні на 30.06.2023.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 29.06.2023 задоволено клопотання позивача ПрАТ "Рівнеобленерго" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Доручено Рівненському апеляційному суду організувати в приміщенні цього суду участь представника ПрАТ "Рівнеобленерго" в режимі відеоконференції в судовому засіданні у справі № 915/76/22, призначеному на 30.06.2023 о 14 год. 30 хв.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 30.06.2023 відкладено розгляд заяви про відстрочення виконання рішення суду в судовому засіданні на 10.07.2023.

Позивач (стягувач) у судове засідання 10.07.2023 повноважного представника не направив, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлений належним чином у порядку ч. 3, 4 ст. 120 ГПК України.

В судовому засіданні 10.07.2023 судом відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

1. Правова позиція заявника (боржника).

В обґрунтування заяви заявник зазначив наступні обставини.

Посилаючись на ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», Указів Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», ЗУ «Про торгово-промислові палати в Україні» та тяжке фінансове становище АТ «Миколаївобленерго», заявник зазначив про неможливість своєчасно виконати рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.11.2022 у справі № 925/76/22.

Заявник зазначив, що на території здійснення ліцензованої діяльності з розподілу електричної енергії, а саме міста Миколаєва та Миколаївської області, починаючи з 24.02.2022 постійно велись активні бойові дії, здійснювались постійні артилерійські та ракетні обстріли, наслідком яких є пошкодження мереж, підстанцій, знеструмлення цілих районів міста та області, при цьому оперативне відновлення електрозабезпечення на території здійснюється Товариством за власні кошти, що призводить до значних фінансових витрат з боку Товариства.

Заявник зазначив, що у зв`язку з небезпечною ситуацією, що склалась на території міста Миколаєва та Миколаївської області, пов`язаною з постійною військовою агресією російської федерації проти України, переважна більшість працівників Товариства перебувала у вимушених відпустках за межами Миколаївської області та України, що в свою чергу значено погіршило виробничу і фінансову діяльність Товариства.

Заявник наголосив, що ТОВ «Миколаївобленерго» є одним з найбільш постраждалих підприємств критичної інфраструктури від російської агресії на території Миколаївської області.

Заявник зазначив, що на сьогоднішній день розрахунки за надані послуги з розподілу та із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії знаходяться на дуже низькому рівні, оскільки контрагенти Товариства, у зв`язку з введенням воєнного стану не сплачують виставлені рахунки. Загальна дебіторська заборгованість споживачів перед Товариством за надані послуги з розподілу електроенергії складає 42 159 520, 00 грн.

Відповідно до звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) Товариства за 2022 рік, перший квартал 2023 року збиток Товариства складає 312 556 000, 00 грн.

Заявник наголосив, що неможливість виконання договірних зобов`язань та зобов`язань зі сплати дивідендів з боку Товариства у зазначений період, пов`язана виключно з військовою агресією російської федерації, наслідком стало погіршення й без того скрутного фінансового становища Товариства.

Сьогочасне виконання рішення в повному обсязі в значній мірі ускладнить фінансовий стан АТ «Миколаївобленерго» та фактично призведе до нездатності здійснювати фінансове забезпечення виробничої діяльності, зумовить проведення процедури банкрутства, що в свою чергу, враховуючи важливе соціальне значення підприємства, є недопустимими заходами.

Заявник зазначив, що 16.05.2023 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанови про арешт коштів Товариства на загальну суму 363 555 033, 30 грн. Крім того, АТ КБ «Приватбанк» заблоковано рахунки АТ «Миколаївобленерго» на загальну суму 2 854 478 608, 12 грн.

Заявник зазначив, що фінансово неспроможний виконати рішення сьогочасно та в найближчий час в повному обсязі, разом з тим, з метою оптимізації стану заборгованості, Товариство визнає необхідність виконання рішення. Тобто, відповідач жодним чином не ухиляється від виконання рішення суду, а навпаки шукає способи погашення заборгованості перед позивачем, в тому числі і шляхом відстрочення виконання рішення суду.

2. Правова позиція стягувача.

28.06.2023 на адресу Господарського суду Миколаївської області засобами електронного зв`язку від стягувача надійшли заперечення щодо поданої заяви про відстрочення виконання рішення суду від 21.11.2022 по справі № 915/76/22 (вх. № 8487/23 від 28.06.2023), в яких стягувач просить суд відмовити АТ «Миколаївобленерго» в задоволенні поданої заяви щодо відстрочки виконання рішення суду від 21.11.2022 по справі № 915/76/22.

В обґрунтування заперечень стягувач зазначив наступне:

- відповідач мав здійснити виплату позивачу дивідендів за 2018-2020 роки до 30.10.2021. Судове рішення у даній справі набрало законної сили 21.12.2022. Тобто, факт невиконання відповідачем свого зобов`язання з виплати належних позивачу дивідендів за 2018-2020, починаючи з 20.10.2021 по дату подачі цих заперечень триває вже більше, ніж один рік і сім місяців, а судове рішення не виконується понад шість місяців. При цьому, факт невиконання відповідачем свого зобов`язання з виплати дивідендів розпочався ще ло введення в Україні воєнного стану;

- відповідач посилається на скрутне фінансове становище, разом з тим відповідачем у період дії воєнного стану прийнято рішення про сплату дивідендів та надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги юридичній особі, що спростовує твердження відповідача щодо відсутності у нього фінансової можливості своєчасно і належним чином виконати рішення суду.

3. Обставини справи, встановлені судом.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 21.11.2022 позов задоволено. Стягнуто з відповідача Акціонерного товариства "Миколаївобленерго" на користь Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго": 15 896 624, 09 грн. - невиплачених дивідендів; 222 552, 73 грн. - інфляційних нарахувань; 100 606, 03 грн. - 3% річних; 243 296, 74 грн. - витрат по сплаті судового збору.

Рішення набрало законної сили 21.12.2022. На виконання судового рішення 23.12.2022 Господарським судом Миколаївської області видано відповідний наказ.

Боржником на підтвердження обставин, викладених в заяві про відстрочення виконання судового рішення, подано суду наступні докази:

- на підтвердження обставин непереборної сили (форс-мажору) боржником подано лист Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022;

- на підтвердження обставин завдання збитків об`єктам критичної інфораструктури, а також витрат на відновлення об`єктів боржником подано Перелік пошкоджених об`єктів критичної інфраструктури, відповідно до якого орієнтовна вартість робіт з відновлення роботи об`єкта становить 1 056 613, 75 грн.; Перелік та обсяги закупівель товарів, робіт і послуг, здійснених з 24.02.2022 для усунення пошкоджень майна АТ "Миколаївобленерго" внаслідок збройної агресії рф на загальну суму 31 014 809, 14 грн.; адресований наглядовій раді АТ "Миколаївобленерго" лист АТ "Миколаївобленерго" № 01.01/01-17-2909 від 01.06.2023, в якому Товариство звернулось до наглядової ради щодо прийняття рішення про надання згоди на вчинення значного правочину, а саме: надання згоди на списання основних засобів, що мають залишкову вартість, згідно з Переліком об`єктів, що не придатні для подальшого використання та пропонується до списання (станом на 01.04.2023);

- інформація про надходження коштів з оплати послуг за розподіл електричної енергії за травень 2023 року (фактична), з якої вбачається зростання (збільшення) заборгованості контрагентів перед АТ "Миколаївобленерго" за надані послуги з розподілу електричної енергії (інформація станом на травень 2023 порівняно з попереднім періодом станом на 01.01.2023). Загальна дебіторська заборгованість споживачів перед Товариством за надані послуги з розподілу електроенергії складає 42 159 520, 00 грн.

- негативне фінансове становище підтверджено боржником Звітом про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) АТ "Миколаївобленерго" за 2022 рік та за І квартал 2023 рік, з яких вбачається, що збиток Товариства складає 312 556 000, 00 грн.;

- арешт коштів підтверджено постановами відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт коштів, реєстраційний номер виконавчого провадження ВП № 3502601 від 16.05.2023; реєстраційний номер виконавчого провадження ЗВП № 36422797 від 16.05.2023; ухвалою Господарського суду Миколаївської області по справі № 4/69/07 від 04.05.2023, якою скасовано постанову від 18.04.2023 № 3502601;

- скріншот з особистого електронного кабінету "Приват 24 для бізнесу" АТ "Миколаївобленерго", яким підтверджено, що АТ КБ «Приватбанк» заблоковано рахунки АТ «Миколаївобленерго» на загальну суму 2 854 478 608, 12 грн.;

- на підтвердження вжиття заходів щодо вирішенні питання щодо арешту рахунків Товариства для недопущення блокування роботи АТ "Миколаївобленерго" під час військової агресії російської федерації подано адресований Президенту України Володимиру Зеленському лист АТ "Миколаївобленерго" № 01.01/01-26-2944 від 12.06.2023, адресований Раді національної безпеки і оборони України лист АТ "Миколаївобленерго" № 01.01/01-26-2945 від 02.06.2023, адресований офісу Президента України лист АТ "Миколаївобленерго" № 01.01/01-26-2946 від 02.06.2023, а також лист відповідь Офісу Президента України № 44-01/1160 від 13.06.2023, в якому заступник керівника зазначив, що до Кабінету Міністрів України надіслано прохання опрацювати порушення питання згідно з компетенцією.

Стягувачем на підтвердження власної правової позиції подано суду:

- роздруківку з сайту АТ "Миколаївобленерго", з якої вбачається, що річними загальними зборами акціонерів, які відбулись 29.04.2022, було прийнято рішення про розподіл чистого прибутку, отриманого Товариством за результатами фінансово-господарської діяльності у 2021;

- роздруківку із сайту Smida про те, що рішенням засідання Наглядової ради АТ "Миколаївобленерго" від 31.01.2023 надано згоду на вчинення значного правочину, а саме укладення договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, яким передбачено надання Товариством на користь АТ "Українські розподільні мережі" поворотної безвідсоткової фінансової допомоги на суму 3 000 000, 00 грн. зі строком повернення до 31.12.2023.

4. Оцінка аргументів учасників справи та джерела права, які застосував суд. Висновки суду.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 232 ГПК України судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ГПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд), рішення якого відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судом як джерело права, неодноразово наголошував щодо недопустимості невиконання або затягування виконання рішення національного суду в порушення прав іншої сторони.

У рішеннях Суду у справі "Савіцький проти України", no. 38773/05, від 26.07.2012р. та у справі "Глоба проти України", no. 15729/07, від 05.07.2012р. вказано, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду однієї зі сторін.

Оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду однієї зі сторін. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Стгеесе), від 19.03.1997, у справі "Бурдов проти Росії" (Buurdov v. Russia) від 07.05.2002, "Ясюнієне проти Литви" (Jasiniene v. Lithuania) від 06.03.2003).

У справі "Кайсин проти України" (Kaysin and Others v.Ukraine) ЄСПЛ наголосив, що правосуддя було б ілюзорним, якби внутрішній правопорядок держави дозволяв невиконання остаточного й обов`язкового рішення суду стосовно однієї зі сторін.

Неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1 (див. серед інших джерел, Бурдов проти Росії , заява N 59498/00; Ясіуньєне проти Латвії, заява N 41510/98, 6 березня 2003 року).

У рішеннях у справі "Антонюк проти України", no. 17022/02, від 11.12.2008р. та у справі "Мкртчян проти України", no. 21939/05, від 20.05.2010р. Європейский суд з прав людини вказує, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні та обмежується питаннями організації та вчинення виконавчих дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ГПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню або відстрочити чи розстрочити або змінити спосіб чи порядок його виконання в порядку, встановленому статтями 328, 331 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 331 ГПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до ч. 5 ст. 331 ГПК України розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

За змістом наведених норм відстрочення та розстрочення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках та за наявністю підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до п. 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При цьому необхідно враховувати, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, ця норма не вимагає, і господарський суд законодавчо обмежений річним терміном відстрочки чи розстрочки виконання рішення з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо.

Тобто, законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочення або розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Разом з тим, положення Господарського процесуального кодексу України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд повинен оцінити докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 86 такого кодексу. Відповідно до вказаної статті господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Крім того, питання про відстрочення або розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення.

Відстрочення/розстрочення виконання рішення суду має здійснюватися з метою недопущення погіршення економічної ситуації боржника, а також з метою недопущення невиконання рішення суду на користь кредитора. Тобто, важливим є досягти балансу інтересів сторін.

Так, згідно зі ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, при вирішенні питання про відстрочку/розстрочку виконання рішення суд враховує не тільки можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але й такі ж наслідки для стягувача при затримці виконання рішення.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки/розстрочки виконання судового рішення випливає, що безпідставне надання відстрочки або розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

У зв`язку з тим, що відстрочка або розстрочка виконання рішення продовжує період відновлення порушеного права позивача, при її наданні необхідно враховувати закріплені в нормах національного матеріального права та Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, допустимі межі надання такої відстрочки.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі Чижов проти України зазначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У той же час, зважаючи на те, що 1) виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); 2) невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 року № 11-рп/2012); 3) відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (надалі - Суд) право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II); 4) за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V), суд, який надає відстрочку виконання рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача, як "потерпілої сторони"; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Тобто, у цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.

Суд зазначає, що в силу приписів ч. 5 ст. 331 ГПК України розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Цей строк встановлений законом і суд не має права встановлювати інший термін відстрочки або розстрочки рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

В судовому засіданні 21.11.2022 судом відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Отже, датою ухвалення рішення є дата його проголошення, а саме 21.11.2022, тому період його розстрочення не може перевищувати більше одного року та тривати більше ніж до 22.11.2023.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 14.07.20 у справі 908/1884/19 та від 20.09.2018 у справі № 905/2953/17.

Враховуючи вищевикладене, суд при розгляді даної заяви про відстрочку виконання судового рішення встановив наступне. Відповідачем (боржником) підтверджено належними та допустимими доказами у справі наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення та з якими закон підтверджує наявність правових підстав для відстрочки виконання судового рішення. Зокрема, підтверджено факт завдання значних збитків об`єктам критичної інфраструктури в м. Миколаєві та Миколаївській області внаслідок ракетних обстрілів, підтверджено збитковість підприємства, зокрема, значне погіршення фінансового стану в 2022-2023 порівняно з попередніми звітними періодами. Накладення органами ДВС арешту на грошові кошти боржника ускладнює виконання судового рішення, що свідчить про те, що боржник не може здійснювати фінансові операції. При цьому, суд зазначає, що боржником подано до матеріалів справи докази вжиття заходів з метою вирішення питання про зняття арешту грошових коштів підприємства, зокрема, шляхом надіслання листів до керівництва держави з метою сприяння у вирішенні питання щодо арешту грошових коштів. Враховуючи, що діяльність АТ "Миколаївобленерго" зумовлена безперервним виробничим циклом підприємства, зважаючи на обов`язок підприємства щодо забезпечення безаварійних умов роботи, зважаючи на гостру необхідність усунення аварійних ситуацій, які виникають на об`єктах електроенергетики під час дії воєнного стану, врахувавши інтереси обох сторін, а також взявши до уваги вжиття заходів боржником з метою оптимізації стану заборгованості, суд дійшов висновку про можливість відстрочення виконання судового рішення з підстав, наведених заявником, та задоволення заяви АТ "Миколаївобленерго".

Щодо прийняття АТ "Миколаївобленерго" рішення про розподіл чистого прибутку за 2021, то суд зазначає, що наявність у боржника прибутку в 2021 році не спростовує тверджень про його збитковість в 2022-2023.

Судом враховано, що АТ "Миколаївобленерго" просить суд відстрочити виконання судового рішення на 1 рік з дня ухвалення судового рішення, тобто до 21.11.2023, що відповідає вимогам ГПК України.

Відповідно до ч. 7 ст. 331 ГПК України про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Керуючись ст. 233-235, 254-255, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Заяву Акціонерного товариства "Миколаївобленерго" (вх. № 8159/23 від 21.06.2023) про відстрочення виконання судового рішення - задовольнити.

2. Відстрочити виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.11.2022 по справі № 915/76/22 на один рік з дня ухвалення такого рішення.

На вебсторінці Господарського суду Миколаївської області на офіційному вебпорталі судової влади України в Інтернет за посиланням: http://mk.arbitr.gov.ua/sud5016/ учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в порядку та строку, передбачені ст. 254-259 ГПК України.

Повний текст ухвали складено 25.07.2023

Суддя Е.М. Олейняш