УХВАЛА

31 липня 2023 року

м. Київ

cправа № 904/2590/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кондратова І.Д. - головуючий, судді - Баранець О.М., Студенець В.І.

розглянувши касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо - збагачувальний комбінат"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області

(суддя - Мельниченко І.Ф.)

від 31.10.2022

та постанову Центрального апеляційного господарського суду

(головуючий - Іванов О.Г., судді - Коваль Л.А., Антонік С.Г.)

від 10.07.2023

у справі за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо - збагачувальний комбінат"

про стягнення плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажів у сумі 436 325,28 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. У серпні 2022 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровської залізниці" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення 275 119,08 грн плати за користування вагонами за договором № ПР/М-17-2/14-744/НЮдч від 14.12.2017 та 161 206,20 грн збору за зберігання вантажу.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у лютому - березні 2022 року, за залізничними накладними залізницею прийнято до перевезення порожні власні вагони на адресу одержувача - відповідача. У зв`язку з несвоєчасним забиранням вагонів, що прибули на станцію призначення Рядова Придніпровської залізниці, затримувались вагони, за що була нарахована плата за користування вагонами та збір за зберігання вантажу.

3. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 31.10.2022, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 10.07.2023, позовні вимоги задоволено у повному обсязі, стягнуто з відповідача на користь позивача 275 119,08 грн - плати за користування вагонами, 161 206,20 грн - збору за зберігання вантажу, 6 544,88 грн - судового збору.

4. Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження того, що затримка вагонів на станції підходу до станції призначення відбулась через неможливість приймання їх станцією призначення з причин скупчення на ній вагонів, що прибули на адресу відповідача, у зв`язку з неприйняттям вагонів вантажовласником - Приватним акціонерним товариством "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" і несвоєчасним вивільненням колій від вантажу, що прибув на його адресу, які складені відповідно до встановлених законодавством вимог. Відповідач не спростував доводів позивача, не надав доказів того, що не мав можливості прийняти спірні вагони, а також не довів наявність обставин, що є підставою для відмови у позові з огляду на положення статті 121 Статуту та пункту 16 Правил користування вагонами і контейнерами.

5. 21.07.2023 відповідач подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в частині стягнення плати за користування вагонами в розмірі 68 607,00 грн та збору за зберігання вантажу в розмірі 50 960,16 грн (всього 119 567,16 грн).

6. Верховний Суд перевірив форму і зміст касаційної скарги та дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких мотивів.

7. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

8. Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 2 ГПК України, одним з основних засад (принципів) господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження у визначених законом випадках.

9. Так, відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 цього Кодексу, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

10. Частина сьома статті 12 ГПК України визначає, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

11. Позов у зазначеній справі подано у 2022 році. При цьому, статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2022 встановлено у розмірі 2 481, 00 грн.

12. Предметом позову у цій справі є стягнення 436 325,28 грн, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (500 х 2 481,00 грн = 1 240 500, 00 грн) станом на час звернення з позовною заявою.

13. Приватне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" у касаційній скарзі посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій пунктів 6 та 12 Правил користування вагонами і контейнерами, і визначає підставою касаційного оскарження судових рішень пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України.

14. Натомість, норма пункту 2 частини третьої статті 287 цього Кодексу визначає виключні випадки для касаційного оскарження судових рішень у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

15. Скаржник не зазначає жодних обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів "а" - "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

16. Таким чином, Верховний Суд вважає, що скаржник не дотримав умову допуску справи до касаційного оскарження, у якій предметом позову є стягнення 436 325,28 грн, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

17. Верховний Суд звертає увагу, що учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є винятком із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.

18. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

19. Зважаючи на те, що скаржник не зазначив підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись нормами статті 234, пункту 2 частини третьої статті 287, пункту 1 частини другої статті 293 ГПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 904/2590/22 за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.10.2022 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 10.07.2023.

2. Касаційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами направити скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий І. Кондратова

Судді О. Баранець

В. Студенець