ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2023 р. Справа№ 910/13967/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Іоннікової І.А.

при секретарі судового засідання: Горді В.В.

за участі представників сторін:

від позивача: Коваль Н.С. (в режимі відеоконференції)

від відповідача-1: Загуменна В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2023

у справі №910/13967/22 (суддя - Щербаков С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАБРИКА СМАКУ»

до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

про стягнення 182 749, 16 грн

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ:

1.1. короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАБРИКА СМАКУ» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про стягнення заборгованості у розмірі 182 749, 16 грн., з яких: 123 109, 58 грн - пені, 7 389, 58 грн - 3 % річних та 52 250, 00 грн - інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором № 325/В33-2022 від 30.06.2022.

1.2. короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.03.2023 у справі № 910/13967/22 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАБРИКА СМАКУ» - задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАБРИКА СМАКУ» 52 250 грн 00 коп. - інфляційних втрат та 783 грн 75 коп. - судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що оскільки між сторонами угода щодо стягнення пені не укладена, а частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України передбачено обмеження нарахування пені за весь час користування чужими грошовими коштами обліковою ставкою НБУ, якщо вона передбачена умовами укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 123 109, 58 грн за період з 27.09.2022 по 08.11.2022, задоволенню не підлягають.

В частині стягнення 3 % річних за користування коштами, з огляду на положення договору, сторони визначили інший розмір відсотків ніж передбачено ст. 625 Цивільного кодексу України, а саме 0 %, а тому у задоволенні вимог про стягнення 3% річних суд відмовив.

Водночас суд визнав обґрунтованим вимоги щодо стягнення інфляційних втрат за період прострочення.

1.3. короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2023 у справі № 910/13967/22 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивача повністю.

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ:

2.1. визначення складу суду, заяви, клопотання

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.03.2023 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Іоннікова І.А., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2023 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/13967/22.

12.04.2023 матеріали справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2023 поновлено скаржнику пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2023 у справі №910/13967/22, відкрито апеляційне провадження у справі №910/13967/22 за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2023 у справі №910/13967/22 та призначено до розгляду на 12.06.2023.

26.04.2023 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У судове засідання 12.06.2023 з`явились представники сторін (позивач в режимі відеоконференції) які надали пояснення по суті спору.

2.2. узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийнятим внаслідок неправильної оцінки доказів, що є підставою для його скасування.

Апелянт стверджує, що у зв`язку з поставкою неякісного товару, такий товар вважався не прийнятим, що унеможливило його оплату, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача грошових коштів за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

2.3. узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У своєму відзиві на апеляційну позивач заперечив проти доводів апеляційної скарги, посилаючись на її необґрунтованість. Просив відмовити у її задоволенні, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Позивач зазначає, що товар за видатковою накладною №148 від 25.07.2022, а також видатковою накладною №148 від 16.09.2022 (яка є предметом спору даній справі) це дві різні поставки, всі доводи відповідача щодо якості товару стосуються товару поставленого за видатковою накладною №148 від 25.07.2022, а натомість позов заявлено щодо стягнення штрафних санкцій за несвоєчасну оплату за видатковою від 16.09.2022, а тому відсутні підстави для відмови у задоволенні позову.

2.4. інші процесуальні дії у справі

Представник відповідача у судовому засіданні надала пояснення по справі, в яких підтримала доводи апеляційної скарги, просила скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечила проти доводів апеляційної скарги, просила відмовити у її задоволенні, а оскаржуване рішення просила залишити без змін.

Мотивувальна частина.

3.ПОЗИЦІЯ СУДУ:

3.1. встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини

30.06.2022 між Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФАБРИКА СМАКУ» (далі - постачальник) укладено договір № 325/В33-2022, умовами якого передбачено, що постачальник зобов`язується поставити замовникові якісні товари, зазнчені у специфкації, яка є невід`ємною частиною цього договору (додаток № 1), а замовник - прийняти і оплатити такі товари.

Найменування, номенклатура, асортимент та кількість товару зазначена в додатку № 1 до цього договору. Код ДК 00000-3 Продукти харчування та сушені продукти різні (повсякденний набір сухих продуктів) - п. 1.2. договору.

Відповідно до п. 4.1. договору, ціна договору складає 30 400 000, 00 грн, в тому числі ЄП 2% - 608 000, 00 грн.

Згідно п. 5.1. договору, розрахунки за товар, що поставляється, замовником проводяться шляхом оплати за фактично поставлену кількість товару (партію товару) з відстрочкою платежу до 30 календарних днів або до 10 календарних днів у випадку поставки продовольчого товару вітчизняного виробництва (згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України від 26.02.2022 № 160 «Щодо забезпечення стабільної роботи виробників продовольства в умовах воєнного стану»), з дати прийняття товару на склад замовника та/або на склади військових частин Національної гвардії України (товароодержувачів), факт чого засвідчується підписами уповноважених на це осіб постачальника та замовника (товароодержувача) на відповідній видатковій накладній.

За умовами п.п. 5.2., 5.3. договору, платником за цим договором є замовник. Одержувачем товару за цим договором є замовник та/або товароодержувач. Датою розрахунків за цим договором вважають день надходження коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Пунктом 6.2. договору визначено, що передача (приймання - здача) товару здійснюється в пункті відвантаження замовника за адресою: АДРЕСА_1 та/або в пунктах відвантаження військових частин Національної гвардії України (товароодержувачі), визначених заявкою замовника.

Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до завершення воєнного стану, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та продовженого Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 18.04.2022 № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» та від 17.05-2022 № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», а в частині оплати за поставлений товар - до повного виконання сторонами узятих на себе зобов`язань. Договір може бути продовжений за згодою сторін у разі продовження строку дії воєнного стану в Україні понад період, визначений Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», але не довше ніж до 31.12.2022 (п. 11.1. договору).

Додатком № 1 до договору № 325/В33-2022 від 30.06.2022 сторони погодили специфікацію.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачеві товар на загальну суму 2 090 000, 00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 148 від 16.09.2022, яка підписана представниками сторін та скріплена їх печатками, а також товарно-транспортною накладною № Р168 від 16.09.2022.

3.2. обставини встановлені судом апеляційної інстанції і визначення відповідно до них правовідносин та доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції

Позивач зазначає, що відповідач виконав грошові зобов`язання з порушенням строків встановлених договором, а саме п. 5.1., що підтверджується платіжним дорученням № 8553 від 07.11.2022 на суму 2 090 000, 00 грн.

Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач несвоєчасно виконав свої зобов`язання, а тому просить суд стягнути з відповідача 123 109, 58 грн - пені за період з 27.09.2022 по 08.11.2022, 7 389, 58 грн. - 3 % річних за період з 27.09.2022 по 08.11.2022 та 52 250, 00 грн. - інфляційних втрат за період з 27.09.2022 по 08.11.2022.

Заперечуючи щодо задоволення позову, відповідач посилається постачання неякісного товару за видатковою накладною № 148 від 24.07.2022, та наявність доказів щодо неналежної якості товару за вказаною видатковою накладною, та, як наслідок, товар є непоставленим, а строк оплати не пропущений, однак колегія суддів такі доводи відхиляє з огляду на наступне.

Предметом договору є поставка товару в кількості 160 000 штук, за видатковою накладною та товарно-транспортною накладною від 16.09.2022 поставлено товар в кількості 11 000 штук, тобто вбачається, що поставка за договором здійснюється партіями, і предметом спору у даній справі є несвоєчасна оплата однієї партії товару.

При цьому, матеріали справи не містять жодного доказу, що товар поставлений партією за видатковою накладною та товарно-транспортною накладною саме від 16.09.2022 був неналежної якості, а отже у суду відсутні підстави вважати, що передбачений договором строк оплати на момент фактичної оплати (07.11.2022) був пропущений з поважних причин.

Судом встановлено, що позивачем було поставлено відповідачеві товар на загальну суму 2 090 000, 00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 148 від 16.09.2022, яка підписана представниками сторін та скріплена їх печатками, а також товарно-транспортною накладною № Р168 від 16.09.2022.

Згідно п. 5.1. договору, розрахунки за товар, що поставляється, замовником проводяться шляхом оплати за фактично поставлену кількість товару (партію товару) з відстрочкою платежу до 30 календарних днів або до 10 календарних днів у випадку поставки продовольчого товару вітчизняного виробництва (згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України від 26.02.2022 № 160 «Щодо забезпечення стабільної роботи виробників продовольства в умовах воєнного стану»), з дати прийняття товару на склад замовника та/або на склади військових частин Національної гвардії України (товароодержувачів), факт чого засвідчується підписами уповноважених на це осіб постачальника та замовника (товароодержувача) на відповідній видатковій накладній.

Як вбачається зі видаткової накладної № 148 від 16.09.2022 країною походження товару є: Україна, тобто позивачем поставлено товар вітчизняного виробництва.

Тож, за умовами п. 5.1. договору, відповідач зобов`язаний був провести оплату за фактично поставлену кількість товару (партію товару) з відстрочкою платежу до 10 календарних днів, тобто у строк до 26.09.2022 року.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, за поставлений товар відповідач розрахувався 07.11.2022, що підтверджується платіжним дорученням № 8553 від 07.11.2022 на суму 2 090 000, 00 грн., з порушенням строків встановлених договором, а саме п. 5.1. договору.

При цьому, судом першої інстанції розглянуті та відхилені заперечення відповідача викладені у відзиві на позовну заяву, оскільки позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАБРИКА СМАКУ» ґрунтуються на порушенні відповідачем договірних зобов`язань щодо своєчасної оплати поставленої позивачем партії товару за видатковою накладною № 148 від 16.09.2022 (місце постачання: НОМЕР_1, АДРЕСА_1), в той час як у відзиві щодо поставки товару неналежної якості відповідач посилається на видаткову накладку № 148 від 25.07.2022 (місце постачання: м. Київ, вул. Нижньоюрківська), яка не є предметом розгляду у даній справі.

Суд зазначає, що видаткова накладна № 148 від 16.09.2022 містить підпис та печатку відповідача, тобто товар прийнятий Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України без зауважень та заперечень щодо кількості та якості.

Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження наявності факту невідповідності якості поставленого товару за видатковою накладною № 148 від 16.09.2022 вимогам норм і стандартів, встановлених нормативними актами та обумовлених сторонами у договорі, як і не надано доказів звернення до позивача з відповідними листами/заявами щодо якісних та кількісних характеритик товару, що поставлений за видатковою накладною № 148 від 16.09.2022.

Окрім того, судом враховано, що Європейським судом з прав людини в рішенні від 18.10.2005 у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» та в рішенні від 30.11.2004 у справі «Бакалов проти України» встановлено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Правова позиція про те, що відсутність у боржника необхідних коштів або взяття ним зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань не звільняє його від обов`язку виконати господарські зобов`язання, викладена також у постановах Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №910/4926/19, від 30.03.2020 у справі №910/3011/19, від 03.04.2018 у справі №908/1076/17.

З урахуванням наведеного враховуючи приписи статті 617 Цивільного кодексу України, частини другої статті 218 Господарського кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Тож, суд вважає безпідставним посиланням відповідача на приписи п. 8.13 договору щодо звільнення його відповідальності за несвоєчасну сплату поставленого товару у разі відсутності фінансування видатків з Державного бюджету України та/або ненадходження коштів відповідачу на зазначені цілі.

Крім того, зазначення у платіжному дорученні № 8553 від 07.11.2022 в призначенні платежі: «погаш.заборг. за повсякденні набори сухих продуктів; зг. дог. №325/ВЗЗ-2022 від 30.06.22; накл. 148 від 19.09.22; без ПДВ» дату накладної 19.09.2022, замість 16.09.2022 суд розцінює, як технічну описку, оскільки даний факт не заперечується відповідачем у відзиві на позовну заяву та сторонами не надано суду доказів наявності видаткової накладної № 148 від 19.09.22 на суму 2 090 000, 00 грн, як підставу для висновку що вказані кошти були спрямовані на погашення заборгованості за такою накладною.

Тож, у зв`язку з тим, що відповідач несвоєчасно виконав свої грошові зобов`язання, позивач просить суд стягнути з відповідача 123 109, 58 грн - пені за період з 27.09.2022 по 08.11.2022, 7 389, 58 грн. - 3 % річних за період з 27.09.2022 по 08.11.2022 та 52 250, 00 грн. - інфляційних втрат за період з 27.09.2022 по 08.11.2022.

Нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу на підставі спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини, передбачено, зокрема, частиною першою статті 1 Закону України «Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій», частинами чотирнадцятою-шістнадцятою статті 14 Закону України «Про державний матеріальний резерв», частиною другою статті 36 Закону України «Про телекомунікації». за змістом яких розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Вказану правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №904/4156/18.

Оскільки між сторонами угода щодо стягнення пені не укладена, то підстави для стягнення з відповідача пені відсутні і рішення суду першої інстанції в цій частині сторонами не оскаржується.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 7 389, 58 грн. - 3 % річних за період з 27.09.2022 по 08.11.2022, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, пунктом 8.11. договору визначено, що сторони домовились, що погоджений розмір збитків, а також неустойки, який підлягає відшкодуванню постачальником за несвоєчасність грошових розрахунків не може бути більшим за суму заборгованості скоригованої на офіційний індекс інфляції за відповідний період (час прострочення). Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України та ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України сторони встановили інший розмір процентів: 0 (нуль) процентів.

Таким чином, враховуючи що у даному випадку сторонами у договорі встановлений інший розмірі процентів від простроченої суми, що становить нуль процентів, відтак суд не вбачає підстав для нарахування та стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних у розмірі 7 389, 58 грн.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача 52 250, 00 грн. - інфляційних втрат за період з 27.09.2022 по 08.11.2022, суд відзначає наступне.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі № 924/312/18 від 13.02.2019 р., у справі № 910/5625/18 від 24.04.2019 р., у справі №910/21564/16 від 10.07.2019 р.

Судом перевірено правильність наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат і встановлено, що позивачем допущено помилку у визначенні періоду нарахування інфляційних втрат, оскільки день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань, при цьому розмір інфляційних втрат визначений позивачем правильно.

Тож, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 52 250, 00 грн за період з 27.09.2022 по 06.11.2022.

За таких обставин, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАБРИКА СМАКУ» підлягають частковому задоволенню.

3.3. чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси за захистом яких мало місце звернення до суду

Порушенням права є такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що позивач належними та допустимими доказами довів, що відповідач порушив права позивача на своєчасне отримання плати за поставлений товар.

4. ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА:

4.1. висновки за результатами розгляду матеріалів справи

За результатами розгляду справи колегією суддів встановлено, що позивач частково довів обґрунтованість заявленого позову, що є підставою для часткового задоволення позову.

4.2. посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 611 Цивільного кодексу України зазначено, що одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України законодавець передбачає застосування штрафних санкцій, у разі якщо їх розмір законом не визначено, у розмірі, визначеному умовами господарського договору, а також надає сторонам право встановлювати різні способи визначення штрафних санкцій, - у відсотковому відношенні до суми зобов`язання (виконаної чи невиконаної його частини) або у певній визначеній грошовій сумі, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

5. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ:

5.1. мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта, що у зв`язку з поставкою неякісного товару, такий товар вважався не прийнятим, що унеможливило його оплату, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача грошових коштів за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, оскільки відповідачем не надано доказів, що товар за видатковою накладною №148 від 16.09.2022 не відповідав якісним чи кількісним характеристикам, оскільки всі докази надані відповідачем стосуються видаткової накладної №148 від 25.07.2022, яка не є предметом розгляду в даному спорі.

6. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ:

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2023 у справі №910/13967/22 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2023 у справі №910/13967/22 задоволенню не підлягає.

7. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ:

7.1. Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2023 у справі №910/13967/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2023 у справі №910/13967/22 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст складено та підписано 26.07.2023.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді Ю.Б. Михальська

І.А. Іоннікова