ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

24.07.2023 Справа № 914/2204/23

Господарський суд Львівської області у складі судді Трускавецького В. П., розглянувши матеріали заяви про видачу судового наказу, де

заявник:Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго», м. Львів,
боржник:Товариство з обмеженою відповідальністю «Світлана», с. Підберізці Пустомитівського р-ну Львівської обл.,
предмет:стягнення 84?245,29 грн.
Встановив.

Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» звернулось до Господарського суду Львівської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Світлана» заборгованості у розмірі 84?245,29 грн за Індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії (далі Індивідуальний договір).

Подана ЛМКП «Львівтеплоенерго» заява обґрунтована невиконанням ТзОВ «Світлана» своїх зобов`язань за Індивідуальним договором, укладеним відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово комунальні послуги» (публічний договір приєднання), в частині оплати послуги постачання теплової енергії до нежитлових приміщень за адресою: вул Лазаренка, 3, м. Львів, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності належать боржнику.

Розглянувши подану заяву та додані до неї документи, суд дійшов до висновку про відмову у видачі судового наказу з наступних підстав.

Частиною 1 статті 148 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 155 ГПК України під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Разом з цим, ГПК України встановлено певні вимоги до заяви про видачу судового наказу. Так, відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України до заяви про видачу судового наказу додаються, зокрема, інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Пунктом 5 частини 2 ст. 150 ГПК України визначено, що у заяві повинно бути зазначено перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 150 ГПК України, до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

У заяві про видачу судового наказу заявник вказує, що між ним та боржником встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг у сфері теплопостачання: виконавець надав послуги боржнику, який такими послугами користувався для задоволення своїх потреб, усвідомлюючи при цьому, що за послуги треба платити. При цьому, заявник вважає, що факт приєднання боржника до умов Індивідуального договору підтверджується фактом отримання таких послуг боржником та сплата ним рахунків за надані послуги. У період з 01.12.2021 до 28.02.2023 боржник не оплачував отримані послуги внаслідок чого виникла заборгованість 84245,29 грн.

На підтвердження заявленого до стягнення розміру заборгованості заявник долучає до матеріалів заяви: Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії від 01.12.2021, Акт про включення системи теплоспоживання від 19.10.2021, Акт про включення системи теплоспоживання від 14.11.2022, рахунки № 6788Ф-8 за серпень 2022 року, № 6788Ф-9 за вересень 2022 року, № 6788Ф-10 за жовтень 2022 року, № 6788Ф-11 за листопад 2022 року, № 6788Ф-12 за грудень 2022 року, № 6788Ф-1 за січень 2023 року за послугу з постачання теплової енергії та гарячої води, докази надіслання таких рахунків боржнику, а також розрахунок заборгованості.

Абзацом 5 п. 13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.219 № 830 визначено, що фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.

Суд звертає увагу заявника на те, що виходячи із загальних засад наказного провадження та встановленого порядку розгляду заяви про видачу судового наказу, наказне провадження у господарському судочинстві забезпечує можливість стягнення грошової заборгованості, наявність та безспірність якої підтверджується доданими до заяви документами.

При зверненні заявника до господарського суду із заявою про видачу судового наказу та при викладенні обставин, на яких ґрунтуються вимоги заявника, останнім мають бути зазначені та надані належні, допустимі, достовірні та вірогідні докази, на підтвердження заявлених ним вимог та обставини їх виникнення.

Однак, заявником не надано допустимих доказів, які підтверджували б приєднання споживача до умов Індивідуального договору (акцептування договору): підписаної заяви-приєднання чи доказів сплати рахунків за надані послуги. Долучення до заяви самої копії публічного договору про надання послуги з постачання теплової енергії не може свідчити про приєднання споживача до умов такого договору.

Крім того, долучені до заяви про видачу судового наказу рахунки, складені та підписані лише заявником однозначно не підтверджують факт отримання послуги у період з 01.12.2021 до 28.02.2023 за адресою: вул Лазаренка, 3, м. Львів саме ТзОВ «Світлана».

Відповідно до ч. 1 ст. 154 ГПК України суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника.

За умовами ч. 2 ст. 154 ГПК України, за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає відповідний наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу на пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Відтак, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку відмовити заявнику у видачі судового наказу за поданою заявою.

Суд роз`яснює заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою, в порядку встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч. 1 ст. 153 ГПК України).

Згідно ч. 2 ст. 151 ГПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 147, 148, 150, 152, 153, 154, 175, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Світлана» про стягнення заборгованості у розмірі 84?245,29 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку у строк, встановлений статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Трускавецький В.П.