УХВАЛА

19 липня 2023 року

м. Київ

cправа № 924/1351/20 (924/619/21)

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Жукова С.В. - головуючого, Огородніка К.М., Пєскова В.Г.,

за участі секретаря: Купрейчук С.П.,

представники сторін у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1

про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат

у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Проскурів"

до Колективного підприємства "Агрофірма "Проскурів"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: ОСОБА_2 ,

про визнання недійсним договору безоплатного користування (позички) майна від 01.08.2019 укладеного між Колективним підприємством "Агрофірма "Проскурів" та Публічним акціонерним товариством "Проскурів"

в межах справи №924/1351/20

про банкрутство Колективного підприємства "Агрофірма "Проскурів",-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 30.11.2022 у справі №924/1351/20(924/619/21), яке залишено без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.03.2023, відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Проскурів" до Колективного підприємства "Агрофірма "Проскурів", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: ОСОБА_2 , про визнання недійсним договору безоплатного користування (позички) майна від 01.08.2019, укладеного між Колективним підприємством "Агрофірма "Проскурів" та Публічним акціонерним товариством "Проскурів" (в межах справи №924/1351/20 про банкрутство колективного підприємства „Агрофірма „Проскурів").

Публічне акціонерне товариство "Проскурів" звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.03.2023 та на рішення Господарського суду Хмельницької області від 30.11.2022 у справі № 924/1351/20(924/619/21), просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

У відзиві на касаційну скаргу представник ОСОБА_1, серед іншого зазначив, що орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу у суді касаційної інстанції складає 15 000 грн, докази чого будуть надані протягом п`яти днів з моменту винесення постанови.

Постановою Верховного Суду від 05.07.2023 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Проскурів" залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 30.11.2022 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.03.2023 у справі № 924/1351/20(924/619/21) залишено без змін.

10.07.2023 представник ОСОБА_1 адвокат Ярош В.Ю. направив до Верховного Суду заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат в порядку ст. 244 ГПК України та надав докази на підтвердження понесення ним витрат на правничу допомогу, в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України.

18.07.2023 представником Публічного акціонерного товариства "Проскурів" адвокатом Кернецькою О.В. подано заперечення на заяву про відшкодування витрат та професійну правничу допомогу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи заяви представник ОСОБА_1 про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу та заперечення проти них, дослідивши наявні в матеріалах справи документи на підтвердження понесення цих витрат, Верховний Суд вважає, що вказану заяву ОСОБА_1 слід залишити беззадоволення з таких підстав.

Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (аналогічний висновок міститься у п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц).

Згідно з ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону).

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Практична реалізація цього принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Водночас за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України).

Отже, у розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Витрати на професійну правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", п.п. 79 і 112).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представник ОСОБА_1 надав копії Додатку до Договору про надання юридичних послуг від 15.06.2023, укладеного ОСОБА_1 та адвокатом Ярошем В.Ю., а також акта прийому-передачі наданих послуг на реалізацію положень зазначеного Додатку до Договору про надання юридичних послуг від 15.06.2023 та Договору від 27.09.2021. Вартість надання послуг складає 15 000 грн.

Відповідно до п. 2 додатку від 15.06.2023 до договору про надання професійної правничої допомоги від 27.09.2021 вказано, що гонорар є фіксованим і не залежить від кількості судових засідань та підготовлених адвокатом документів, у будь-якому разі професійна правнича допомога вважається наданою, а договір про її надання виконаний адвокатом у разі ухвалення касаційним судом рішення на користь боржника у справі №924/1351/20.

Також, у додатку від 15.06.2023 вказано, що сторони вирішили врегулювати порядок умови та розмір гонорару, виплата якого передбачена п.3.1 цього Договору на умовах, визначених в додатку.

Згідно з акта прийому-передачі наданих послуг від 06.07.2023, сторони, на реалізацію положень додатку від 15.06.2023 до договору про надання професійної правничої допомоги від 27.09.2021 та вказаного договору, а також враховуючи відмову у задоволенні касаційної скарги у справі №924/1351/20 (924/619/21), склали цей акт.

Однак, заявником не надано Договору про надання професійної правничої допомоги від 27.09.2021, на який він посилається і який за твердженнями самого заявника врегульовано відносини адвоката Яроша В.Ю. із ОСОБА_1, зокрема і щодо оплати послуг адвоката (гонорар) і правила розрахунків.

Окрім того, як уже було зазначено у п. 2 додатку від 15.06.2023 до договору про надання професійної правничої допомоги від 27.09.2021 передбачено, що правнича допомога вважається наданою, а договір про її надання виконаний адвокатом у разі ухвалення касаційним судом рішення на користь боржника у справі №924/1351/20.

Водночас, ОСОБА_1 не є боржником у справі №924/1351/20 (924/619/21), а має статус ініціюючого кредитора у справі №924/1351/20 за заявою ОСОБА_1 до Колективного підприємства «Агрофірма «Проскурів» про відкриття провадження у справі про банкрутство, в межах якої перебуває справа №924/1351/20 (924/619/21), отже вказаний Додаток до основного Договору про надання професійної правничої допомоги не регулює умови оплати гонорару у справі позовного провадження №924/1351/20 (924/619/21), а за відсутності Договору про надання правової допомоги від 27.09.2021 неможливо встановити чи розповсюджуються умови Договору від 27.09.2021 на спори у межах справи про банкрутство, що розглядаються в порядку ст. 7 КУзПБ, стороною яких є боржник.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відсутність документального підтвердження надання правової допомоги, зокрема договору надання правової допомоги, є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

Відтак, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та врахувавши відсутність Договору про надання правової допомоги від 27.09.2021, Верховний Суд вважає, що заявником не доведено понесення витрат на професійну правничу допомогу у справі №924/1351/20 (924/619/21).

Керуючись статтями 123, 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат (на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції) у справі №924/1351/20 (924/619/21).

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Жуков

Судді К.М. Огороднік

В.Г. Пєсков