ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2023 р. Справа№ 910/11031/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Шапрана В.В.

Андрієнка В.В.

секретар

судового засідання Рибчич А.В.

за участю

представників: позивача - Сторожук Д.І.

відповідача - не з`явилися

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Крос"

на рішення Господарського суду м. Києва від 27.02.2023 р. (повний текст складено 06.03.2023 р.) та на додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 13.03.2023 р.

у справі № 910/11031/22 (суддя - Бондарчук В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Крани України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Крос"

про стягнення 549513,99 грн

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Крани України" звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Крос" про стягнення 549513,99 грн, з яких: 81000,00 грн основного боргу, 444960,00 грн пені, 20169,00 грн інфляційних втрат, 3654,99 грн 3% річних.

Вимоги позивача обгрунтовані тим, що відповідач, в порушення умов укладеного договору № 04/12/2020 від 04.12.2020 р., не здійснив оплату за надані послуги автокрану, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 27.02.2023 р. у справі № 910/11031/22 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Крани України" задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Крос" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Крани України" 81000,00 грн основного боргу, 149040,00 грн пені, 3654,99 грн 3% річних, 20169,00 грн інфляційних втрат; в іншій частині позову відмовлено.

До суду 03.03.2023 р. від Товариства з обмеженою відповідальністю "Крани України" надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якому заявник просить суд стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 55000,00 грн.

Додатковим рішення Господарського суду м. Києва від 13.03.2023 р. у справі № 910/11031/22 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Крос" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Крани України" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25408,85 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням та додатковим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Крос" подало апеляційну скаргу (безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду), у якій просить скасувати оскаржуване рішення та додаткове рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову та заяві про ухвалення додаткового рішення в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що позивачем в порушення вимог Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» нараховано пеню у розмірі більшому ніж подвійна облікова ставка Національного банку України.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2023 р. апеляційну скаргу у справі № 910/11031/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2023 р. відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Крос" на рішення Господарського суду м. Києва від 27.02.2023 р. та на додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 13.03.2023 р. до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 910/11031/22.

До суду 12.04.2023 р. надійшли матеріали справи № 910/11031/22.

Перевіривши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Крос", суддею-доповідачем виявлено її недоліки, а саме відсутність доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги у встановлених законом порядку та розмірі.

Тому ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2023 р. апеляційну скаргу у справі № 910/11031/22 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано заявнику строк на усунення недоліків апеляційної скарги не більше десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.05.2023 р. відкрито апеляційне провадження у справі № 910/11031/55 та призначено до розгляду на 13.06.2023 р.

На електронну адресу суду 08.06.2023 р. від Товариства з обмеженою відповідальністю "Крани України" надійшла заява про участь представника Сторожука Д.І. за обліковим записом у судовому засіданні 13.06.2023 р. у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та програмного забезпечення "EasyCon".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2023 р. задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Крани України" про участь у судовому засіданні 13.06.2023 р. у справі № 910/11031/22 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

У судовому засіданні 13.06.2023 р. представник позивача надав усні пояснення по суті апеляційної скарги, представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся належним чином про час і місце розгляду скарги, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Доказів поважності відсутності представника відповідача суду не надано.

Також у матеріалах справи відсутні докази про те, що представник відповідача був позбавлений можливості через будь-які перешкоди бути присутнім у судовому засіданні.

При цьому відповідач не наполягав на обов`язковій участі його представника у судовому засіданні, відповідного клопотання від нього не було подано апеляційному суду.

Колегія суддів зазначає, що неявка у судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги. Подальше відкладення призведе до безпідставного затягування розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об`єктивного розгляду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

04.12.2020 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Крани України» (далі - виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро-Крос» (далі - замовник) укладено договір №04/12/2020 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору виконавець зобов`язався надати послуги автокрану з машиністом відповідно до заявки замовника та додатку (-ів) до договору, а замовник зобов`язався прийняти належним чином надані послуги та оплатити їх в розмірі та в порядку, визначеному даним договором та додатками до нього.

Згідно з п. 2.1 договору сума договору складається з вартості послуг, наданих за цим договором відповідно до заявок замовника. Вартість послуг визначається згідно додатків до даного договору, відповідно до потреб замовника та техніки, що буде використовуватись.

За п. п. п. 2.2, 2.3 договору умови та порядок розрахунків зазначаються у відповідному додатку до даного договору. Замовник проводить оплату послуг згідно відповідного додатку до даного договору та рахунку, виставленого виконавцем. Оплата за послуги здійснюється у національній валюті - гривні, на підставі рахунків виконавця, шляхом перерахування грошових коштів замовником на поточний рахунок виконавця в безготівковій формі.

Як передбачено п. 3.4 договору, виконання послуг оформлюється актом наданих послуг, в якому вказується: марка крану, кількість змін/годин, які він відпрацював, кількість годин простою (у разі, якщо був простій) та інші дані, які сторони вважають за необхідне зазначити в акті. Акт надається (направляється шляхом поштового, кур`єрського зв`язку або шляхом електронного документообороту або електронної пошти) замовнику виконавцем по завершенню надання послуг (частини послуг) - протягом 3 (трьох) днів з дня фактичного надання виконавцем послуг відповідно до заявки виконавця. Сторони погоджуються, що обов`язок виконавця щодо надання акту вважається виконаним в день направлення виконавцем акту шляхом поштового або кур`єрського зв`язку шляхом електронного документообороту або електронної пошти. Замовник зобов`язаний прийняти надані виконавцем послуги шляхом підписання акту та протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту його отримання повернути виконавцю один примірник оформленого зі свого боку акту наданих послуг або в цей же строк направити мотивовану, документально підтверджену відмову від підписання акту.

В п. 3.5 договору сторони погодили, що у випадку відмови у підписанні акту наданих послуг та за відсутності мотивованої відмови у підписанні акту, про що представником виконавця робиться відмітка на акті, неповернення у зазначений строк підписаного акту наданих послуг, умови договору вважаються виконаними зі сторони виконавця, а акт наданих послуг узгодженим.

У відповідності до п. 5.4 договору за несвоєчасну оплату наданих послуг замовник виплачує виконавцеві пеню у розмірі 1% від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Договір діє з моменту підписання до 31.12.2021 р., у частині сплати наданих послуг за даним договором - до дати повного розрахунку (п. 7.1 договору).

Крім того, між сторонами підписано додаток № 2 до цього договору, згідно з п. 10 якого облік робочого часу здійснюється за допомогою обопільно підписаних змінних рапортів, на підставі яких оформлюється акт виконаних робіт.

Згідно з п. 12 додатку № 2 до договору оплата перебазування та робочого часу здійснюється авансовим платежем у розмірі 100%.

Так, на виконання п. 10 додатку № 2 між сторонами підписано змінний рапорт, в якому зазначено облік робочого часу.

На виконання умов укладеного договору, позивачем надано відповідачу послуги автокрану на загальну суму 315000,00 грн, що підтверджується актом наданих послуг № 297 від 23.04.2021 р. із зазначенням марки крану, кількості змін та годин, які він відпрацював та вартості наданих послуг.

Однак відповідач за надані послуги розрахувався частково в сумі 234000,00 грн, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача.

01.02.2022 позивач надіслав на адресу відповідача претензію про сплату заборгованості за надані послуги в сумі 81000,00 грн, а також для підписання надіслав акт наданих послуг № 297 від 23.04.2021 р.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Крос» відповіді на претензію не надало, заборгованість не погасило, підписаний акт наданих послуг № 297 від 23.04.2021 р. не повернуло, при цьому заперечень щодо якості та обсягів наданих послуг також не надало.

02.06.2022 р. позивач повторно направив на адресу відповідача лист-вимогу № 26 про сплату заборгованості у розмірі 81000,00 грн.

Вказана вимога залишена відповідачем також без задоволення.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач, на думку позивача, не виконав своїх зобов`язань за договором № 04/12/2020 від 04.12.2020 р. та додатку № 2 до нього щодо повної оплати за надані послуги, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість.

За змістом ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона - виконавець, зобов`язується за завданням другої сторони - замовника, надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Як було встановлено вище, між позивачем та відповідачем укладено договір № 04/12/2020 від 04.12.2020 р. та додаток № 2 до нього, а також підписано змінний рапорт, в якому зазначено облік робочого часу виконання робіт, відповідно до яких позивачем надано, а відповідачем прийнято послуги на загальну суму 315000,00 грн.

При цьому, зауважень щодо акту наданих послуг № 297 від 23.04.2021 р. на загальну суму 315000,00 грн відповідач не надав та за надані послуги автокрану розрахувався частково в сумі 234000,00 грн, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 81000,00 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 81000,00 грн заборгованості за договором № 04/12/2020 від 04.12.2020 р. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

За неналежне виконання умов укладеного договору позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 20169,00 грн інфляційних втрат, 3654,99 грн 3% річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу, не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2019 р. у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 р. у справі № 924/312/18, від 05.07.2019 р. у справі № 905/600/18.

Враховуючи викладене, колегія суддів колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 20169,00 грн інфляційних втрат, 3654,99 грн 3% річних є обґрунтованою, розмір розраховано арифметично правильно, тому підлягає задоволенню.

Також за прострочення виконання грошового зобов`язання позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 444960,00 грн пені за період з 24.04.2021 р. по 24.10.2021 р.

Задовольняючи позовну вимогу в частині стягнення пені, місцевий суд дійшов висновку про те, що позивачем не було враховано положення ст. 232 ГК України, відтак, за розрахунком місцевого суду, обґрунтованою до стягнення є сума пені у розмірі 149040,00 грн, нарахована на суму боргу за період з 24.04.2021 р. по 24.10.2021 р.

Однак колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Як передбачено ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 5.4 укладеного договору сторони погодили, що за несвоєчасну оплату наданих послуг замовник виплачує виконавцеві пеню у розмірі 1% від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Частиною другою статті 343 ГК України визначено, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Аналогічна норма міститься також у статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», якою передбачено, що розмір пені, визначений у ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Вбачається, що пеня, визначена сторонами у п. 5.4 договору у розмірі 1% від суми заборгованості за кожен день прострочення, перевищує розмір подвійної облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи викладене, колегія суддів здійснила перерахунок розміру пені, відповідно до якого вимога позивача про стягнення з відповідача пені підлягає частковому задоволенню у розмірі 6395,67 грн за період з 24.04.2021 р. по 24.10.2021 р.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як передбачено ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення були неповно з`ясовані обставини справи та неправильно застосовані норми матеріального права, а тому рішення Господарського суду м. Києва від 27.02.2023 р. у справі № 910/11031/22 підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Крани України».

Стосовно витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 55000,00 грн, колегія суддів зазначає наступне.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надав:

- договір № 96 про надання правової (правничої) допомоги від 17.10.2022 р., укладений між Сторожуком Д.І. та Товариством з обмеженою відповідальністю «Крани України»;

- додаткову угоду № 1 від 01.03.2023 р. до договору № 96 про надання правової (правничої) допомоги;

- розрахунок часу і перелік видів правової (правничої) допомоги (обсяг наданих послуг), наданих клієнту згідно додаткової угоди № 1 до договору № 96 про надання правової (правничої) допомоги від 17.10.2022 р.;

- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, Серія ОД № 003109;

- ордер на надання правничої правової (правничої) допомоги, Серія ВН № 1198491;

Відповідно до п. 3.1 договору про надання правової (правничої) допомоги, клієнт зобов`язався сплатити адвокату вартість послуг адвоката (гонорар), що надаються у порядку та строки, визначені у додаткових угодах (замовленнях), які є невід`ємною частиною договору.

Згідно з п. 2 додаткової угоди № 1 від 01.03.2023 р. до договору № 96 про надання правової (правничої) допомоги від 17.10.2022 р., клієнт зобов`язався сплатити адвокату вартість послуг адвоката (гонорар), що надається у розмірі 55000,00 грн, що є фіксованою платою, яка не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу, у наступному порядку - протягом 15 робочих днів з дня проголошення рішення суду першої інстанції.

Крім того, у розрахунку часу і переліку видів правової (правничої) допомоги (обсяг наданих послуг), наданих клієнту згідно додаткової угоди № 1 до договору № 96 про надання правової (правничої) допомоги від 17.10.2022 р., який фактично є актом наданих послуг, підписаним позивачем та адвокатом, сторони підтвердили обсяг наданих адвокатом послуг у розмірі 55000,00 грн.

Отже, позивачем надано суду докази витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 55000,00 грн.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно зі ст. 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Як передбачено ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 р. у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 р. у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ вказав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й враховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Згідно з ч. ч. 2, 4, 5 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати сторін, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених 129 ГПК України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 910/13071/19 від 20.11.2020 р.

Як було встановлено вище, позивачем було надано суду достатні докази понесених ним витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 55000,00 грн.

Разом із цим, приймаючи до уваги те, що позовні вимоги задоволено частково, відповідно вимога про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню частково, а саме, пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 11132,00 грн.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 13.03.2023 р. у справі № 910/11031/22 підлягає частковому скасуванню.

Відповідно до статті 129 ГПК України та, беручи до уваги фактичні обставини виникнення судового спору, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги необхідно покласти на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Крос" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 27.02.2023 р. у справі № 910/11031/22 скасувати частково та ухвалити в цій частині нове рішення.

3. Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

« 1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Крани України» задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Крос» (03110, місто Київ, вулиця Преображенська, будинок 23А, офіс 2; код 42742496) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Крани України» (67806, Одеська область, Овідіопольський район, смт Авангард, вулиця Теплична, будинок 1; код 40489427) 81000 (вісімдесят одну тисячу),00 грн основного боргу, 6395 (шість тисяч триста дев`яносто п`ять),67 грн пені, 3654 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири),99 грн 3% річних, 20169 (двадцять тисяч сто шістдесят дев`ять),00 грн інфляційних втрат та 1668 (одна тисяча шістсот шістдесят вісім),30 грн судового збору за подання позовної заяви.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити».

4. Додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 13.03.2023 р. у справі № 910/11031/22 скасувати частково.

5. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Крани України" про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Крос» (03110, місто Київ, вулиця Преображенська, будинок 23А, офіс 2; код 42742496) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Крани України» (67806, Одеська область, Овідіопольський район, смт Авангард, вулиця Теплична, будинок 1; код 40489427) 11132 (одинадцять тисяч сто тридцять дві),00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

7. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Крани України» (67806, Одеська область, Овідіопольський район, смт Авангард, вулиця Теплична, будинок 1; код 40489427) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Крос» (03110, місто Київ, вулиця Преображенська, будинок 23А, офіс 2; код 42742496) 4380 (чотири тисячі триста вісімдесят),60 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

8. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 26.07.2023 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Шапран

В.В. Андрієнко