ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.07.2023м. СумиСправа № 920/522/23

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л., розглянувши матеріали справи № 920/522/23 у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Суми» (вул. Реміснича, буд. 35, м. Суми, 40004; код за )

до відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Руслан-Комплект» (вул. Гетьмана Мазепи, буд. 2В, м. Ромни, Сумська обл., 42000; код за )

про стягнення 68986,69 грн

установив:

17.05.2023 позивач звернувся з позовом, відповідно до якого просить стягнути з відповідача 55528,22 грн (п`ятдесят п`ять тисяч п`ятсот двадцять вісім грн 22 коп.) інфляційних втрат та 13458,47 грн (тринадцять тисяч чотириста п`ятдесят вісім грн 47 коп.) 3% річних на рахунок НОМЕР_1 в АТ «ОТП Банк», а також стягнути з відповідача судовий збір в сумі 2684,00 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири грн 00 коп.) на рахунок НОМЕР_2 в АБ «Укргазбанк».

18.05.2023 за електронним запитом суду №67 отриманий витяг з ЄДРПОУ, за яким місцезнаходження юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Руслан-Комплект», , є вул. Гетьмана Мазепи, буд. 2В, м. Ромни, Сумська обл., 42000.

Ухвалою від 19.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №920/522/23 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами; установлено учасникам справи строки для надання заяв по суті справи.

19.05.2023 копія ухвали від 19.05.2023 у справі №920/522/23 надіслана сторонам відповідно до вимог ч. 6-7 ст. 6 ГПК України за списком розсилки №2970.

19.05.2023 повідомлено відповідача про розгляд справи №920/522/23 Господарським судом Сумської області шляхом розміщення оголошення на офіційному вебсайті Господарського суду Сумської області за посиланням https://su.arbitr.gov.ua/sud5021/gromadyanam/ogoloshennya_pro_vyklyk/1425509/ .

22.05.2023 електронною поштою представник відповідача надіслав клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та 23.05.2023 адвокат Брайко Ю.В., як представник відповідача, ознайомився з матеріалами справи.

08.06.2023 електронною поштою представник відповідача надіслав відзив на позовну заяву (вх №3506/23), в якому зазначив, що ТОВ «Руслан-Комплект» має юридичну адресу: вул. Гетьмана Мазепи, буд. 2В, м. Ромни, Сумська обл., 42000, але фактично підприємство здійснює господарську діяльність за адресою: 72312, Запорізька обл., місто Мелітополь, вул. Староміська, буд. 17. Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 5 год. 30 хв. 24.02.2022 в Україні оголошено воєнний стан на 30 діб, який неодноразово був продовжений і діє зараз. Відповідач зауважує, що місто Мелітополь є окупованим. Керівництво (засновники) підприємства не мають можливості дізнатись про стан підприємства, а також вести будь яку господарську діяльність та керівництво. А тому, перевірити наявність, чи спростувати та виплатити заборгованість не має можливості. Усі документи залишились на підприємстві, а тому не має можливості надати суду докази, що господарська діяльність здійснювалась саме в місті Мелітополь. У свою чергу, відповідач звертає увагу, що позивач підтверджує здійснення розподілу електроенергії даними ПАТ «Запоріжжяобленерго». У відзиві на позов представник відповідача наголошує, що до спірних відносин мають бути застосовані норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, зазначив, що війна є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили), а тому відповідач має бути звільнений від відповідальності у випадку несплати чи несвоєчасної сплати за комунальні послуги.

14.06.2023 позивач подав відповідь на відзив (вх №3641/23), в якій позовні вимоги підтримав, зазначивши, що у спірних правовідносинах за наявності розбіжностей у правовому регулюванні підлягають застосуванню положення Закону України «Про ринок електричної енергії», який є спеціальним щодо норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Подані сторонами заяви по суті спору прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи.

Ураховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам були створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.

Судовий процес на виконання ч. 3 ст. 222 ГПК України не фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до статті 233 ГПК України рішення у справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд установив наступне.

У зв`язку з реформуванням ринку електричної енергії, на виконання вимог Закону України «Про ринок електричної енергії» з 01.01.2019 забезпеченням споживачів електричною енергією займаються різні суб`єкти ринку електричної енергії, зокрема, оператори систем розподілу та електропостачальники, одним з яких є ТОВ «ЕНЕРА», яке діє на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, виданої згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.08.2018 № 839.

Пунктом 3.1.9 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Постанова) "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії" (далі - Правила) передбачено, що споживання електричної енергії без укладення відповідних договорів на роздрібному ринку не допускається.

Відповідно до ч. 2 п. 1.2.15 Правил, для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому чи частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законодавством порядку).

25.05.2022 заява-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії споживачу підписана відповідачем з обранням «Комерційної пропозиції №4 ВП (НОМЕР_3) для споживачів, які не відносяться до сегменту ринку, обов`язки постачання якому покладені на Постачальника універсальної послуги» (додаток №2 до договору), що підтверджує факт приєднання Товариства з обмеженою відповідальністю «Руслан-Комплект» до договору про постачання електричної енергії споживачу НОМЕР_3 від 25.05.2022, та є додатком 1 зазначеного договору.

Таким чином, відносини, що виникли між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енера " (далі - позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Руслан-Комплект» (далі - відповідач, споживач) регулюються договором про постачання електричної енергії споживачу НОМЕР_3 від 25.05.2022 (далі - договір).

Як зазначає позивач, у результаті приєднання відповідача до умов публічного договору про постачання електричної енергії йому було відкрито особовий рахунок за НОМЕР_3.

Відповідно до п. 1.1. договору цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником та укладається сторонами, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання споживача до умов цього договору.

Умови цього Договору розроблені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018 (далі - ПРРЕЕ) та є однаковими для всіх споживачів (п. 1.2. договору).

Згідно п. 2.1 договору за цим договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору

Відповідно до п. 3.1. договору початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні, яка є додатком 1 до цього договору.

Споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору (п. 5.1. договору).

Згідно з п. 5.5. договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Відповідно до п. 5.7. договору оплата рахунка постачальника за цим Договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його Споживачем.

Згідно з п. 5.8. договору у разі несвоєчасної оплати платежів передбачених цим Договором, Постачальник проводить Споживачу, нарахування за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання пені, 3% річних від простроченої суми та інфляційних нарахувань. Пеня, 3% річних та інфляційні нарахування сплачуються на поточний рахунок Постачальника, який вказується в рахунках. Споживач, сплачує Постачальнику пеню у розмірі, що зазначається в комерційній пропозиції, яка є додатком 2 до цього Договору.

Пунктом 6.2.1. передбачено, що споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього договору, а пунктом 7.2.2. - постачальник зобов`язується нараховувати і виставляти рахунки споживачу за електричну енергію відповідно до вимог та у порядку, передбачених ПРРЕЕ та цим Договором.

Згідно з п. 9.1. договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством.

Відповідно до п. 12.1. договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим договором, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Під форс-мажорними обставинами розуміють надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами цього Договору. Строк виконання зобов`язань за цим Договором відкладається на строк дії форс-мажорних обставин (п. 12.2. та п. 12.3. договору).

Згідно з п. 12.4. договору сторони зобов`язані негайно повідомити про форс-мажорні обставини та протягом чотирнадцяти днів з дня їх виникнення надати підтверджуючі документи щодо їх настання відповідно до законодавства.

Додатки до цього договору, а саме: додаток 1 - «Заява-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу», додаток 2 - «Комерційна пропозиція» є невід`ємними частинами договору (п. 13.1. договору).

Відповідно до п. 13.2. цей договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач, та набирає чинності з моменту погодження (акцептування) споживачем заяви-приєднання, яка є додатком 1 до цього договору, та сплаченого рахунку (квитанції) постачальника.

Згідно з абз. 1 п. 13.10. договору усі повідомлення за цим договором (в т.ч. платіжні документи на авансові платежі, планові платежі, рахунки за фактично спожиту електричну енергію, попередження про припинення постачання електричної енергії тощо) вважаються зробленими належним чином, якщо вони здійснені на сайті Постачальника, через "особистий кабінет" на офіційному сайті Постачальника у мережі Інтернет, засобами електронного зв`язку на електронну адресу вказану у заяві приєднання до умов Договору або в письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, вручені кур`єром або особисто за зазначеними в цьому Договорі адресами Сторін. У випадку направлення повідомлення споживачу рекомендованого листом, датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділу зв`язку одержувача. При направленні оформленого попередження про припинення постачання електричної енергії/платіжних документів з використанням КЕП на електронну адресу споживача, яка зазначена у заяві-приєднання, датою отримання такого попередження або платіжних документів вважається дата отримання Постачальником підтвердження про відправлення на електронну адресу попередження/платіжних документів.

Згідно з комерційної пропозиції № №4 ВП (НОМЕР_3) для споживачів, які не відносяться до сегменту ринку, обов`язки постачання якому покладені на Постачальника універсальної послуги Додаток №2 до договору (далі - комерційна пропозиція) («Спосіб оплати») Оплата електричної енергії здійснюється Споживачем у формі 100% попередньої оплати заявлених Споживачем обсягів споживання на розрахунковий період з остаточним розрахунком, що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку. Попередня оплата здійснюється до 24 числа місяця, що передує розрахунковому у розмірі, який визначається за наступною формулою: О = Wзаяв*Ц, де: Wзаяв - заявлені споживачем обсяги споживання на розрахунковий період , Ц -прогнозована ціна (тариф), механізм визначення якої вказаний у розділі «Ціна» цієї комерційної пропозиції. Оплата здійснюється на поточний рахунок із спеціальним режимом Постачальника, зазначений у Договорі або розрахункових документах. Сума переплати/недоплати Споживача, яка виникла в наслідок різниці між Ц та Цфакт, визначається після завершення розрахункового періоду. Сума переплати споживача, за вибором споживача, може бути зарахована в якості оплати наступного розрахункового періоду, або повертається Постачальником на розрахунковий рахунок споживача. Сума недоплати споживача підлягає безумовній оплаті споживачем не пізніше 5 робочих днів з дня отримання рахунку. У випадку зміни ціни на електричну енергію за розрахунковий період, у тому числі внаслідок зміни регульованих складових ціни (тарифів на послуги з передачі та/або розподілу електричної енергії) та/або змін у нормативно-правових актах щодо формування цієї ціни, Постачальник проводить перерахунок попередньої оплати та надає споживачу коригуючий платіжний документ.

Відповідно до комерційної пропозиції до договору («Термін надання рахунку за спожиту електричну енергію та термін його оплати») рахунок надається споживачу протягом 5 робочих днів від дня отримання Постачальником від ОСР інформації про обсяги спожитої електроенергії протягом розрахункового періоду, але не пізніше десятого календарного дня місяця, наступного за розрахунковим.

Згідно з комерційною пропозицією до договору («Розмір пені за порушення строку оплати та/або штраф») за внесення платежів, передбачених умовами договору, з порушенням термінів, визначених цією комерційною пропозицією, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, інфляційні збитки та 3% річних.

Відповідно до матеріалів справи за особовим рахунком № НОМЕР_3 ТОВ «РУСЛАН-КОМПЛЕКТ» за спожиту у червні 2022 активну електричну енергію було виставлено рахунок-фактуру № НОМЕР_3/100514/1 від 30.06.2022 на суму 608716,51 грн з ПДВ. 03.08.2022 рахунок направлено споживачу на його юридичну адресу поштою рекомендованим листом. На час звернення позивача з даним позовом, рахунок споживачем не оплачений.

Як зазначено позивачем, стягнення заборгованості за зазначеним рахунком було предметом позову у справі №920/671/22.

Пунктом 3.29. рішення Господарського суду Сумської області від 12.04.2023 у справі №920/671/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Суми» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Руслан-Комплект», про стягнення 608716,51 грн встановлено: «Враховуючи вищевикладене, на підставі досліджених матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 608706 грн 51 коп. заборгованості за спожиту активну електричну енергію за договором про постачання електричної енергії № НОМЕР_3 від 25.05.2022 у червні 2022 є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.».

Рішення Господарського суду Сумської області у справі від 12.04.2023 у справі №920/671/22 позов задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «РУСЛАН-КОМПЛЕКТ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА СУМИ» 608716 грн 51 коп. боргу, 9130 грн 75 коп. витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до інформації, розміщеної на офіційному вебсайті Єдиного державного реєстру судових рішень за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/110394021 рішення Господарського суду Сумської області у справі від 12.04.2023 у справі №920/671/22 набрало законної сили 16.05.2023.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У зв`язку із встановленим вищезазначеним судовим рішенням фактом неналежного виконання умов договору щодо своєчасної сплати відповідачем вартості спожитої у червні 2022 року активної електричної енергії, позивач нарахував відповідачу 55528,22 грн інфляційних втрат за період з вересня 2022 року по березень 2023 року, 13458,47 грн 3% річних за період з 16.08.2022 до 11.05.2023 та звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Згідно з ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з п. 5.8. договору у разі несвоєчасної оплати платежів, передбачених договором, постачальник проводить споживачу нарахування за весь сам прострочення виконання грошового зобов`язання пені, 3% річних від прострочених суми та інфляційних нарахувань.

У комерційній пропозиції до договору («Розмір пені за порушення строку оплати та/або штраф») сторонами погоджено, що за внесення платежів, передбачених умовами договору, з порушенням термінів, визначених цією комерційною пропозицією, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБК від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, інфляційні збитки та 3% річних.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт несвоєчасного виконання відповідачем свого обов`язку щодо своєчасної оплати вартості активної електричної енергії в червні 2022 року (рішення Господарського суду Сумської області від 12.04.2023 у справі №920/671/22) позивач має право має право на стягнення 3% річних та інфляційних збитків.

При цьому, суд вважає помилковими висновки відповідача про можливість застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і постанови Кабінету Міністрів України від 5 березня 2022 року №206 та, відповідно, звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання за договором у зв`язку із введенням з 24.02.2022 в України воєнного стану, який визнаний листом ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 як форс-мажорна обставина.

Відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг;

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних, а саме комунальних послуг належить, серед іншого, послуга з постачання та розподілу електричної енергії.

Водночас статтею 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 5 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється:

нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги;

припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі;

стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24 лютого 2022 року з дати початку по дату завершення бойових дій або тимчасової окупації територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, споживачів та/або членів їх сімей, які покинули своє місце проживання та надали виконавцю комунальних послуг, управителю багатоквартирного будинку, іншій уповноваженій співвласниками особі у паперовій або електронній формі довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи згідно з додатком 2 до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб" (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312), або інші документи, що підтверджують їх відсутність у житловому та/або нежитловому приміщенні, будинку, в яких вони є споживачами на підставі укладених договорів (з місця тимчасового проживання в іноземній державі, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби тощо).

Пунктом 1-1 постанови Кабінету Міністрів України від 5 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» визначено, що дія абзаців першого та третього пункту 1 цієї постанови поширюється на юридичних осіб, яким належить на праві власності або іншому речовому праві житлове та/або нежитлове приміщення, будинок, в яких розміщуються та є кінцевими споживачами комунальних послуг внутрішньо переміщені особи, у разі, коли такі юридичні особи не мають права на отримання компенсації за спожиті комунальні послуги під час розміщення внутрішньо переміщених осіб у будівлях (приміщеннях) об`єктів державної, комунальної та приватної власності у період воєнного стану.

За змістом положень статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» положення вказаного закону регулюють правовідносини з постачання та розподілу електричної енергії споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках, проте, у заяві-приєдання до договору (Додаток №1) відсутня інформація, що постачання електричної енергії споживачу здійснюється саме на такі об`єкти.

Слід зазначити і про те, що ч. 3 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Статтею 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що електрична енергія - енергія, що виробляється на об`єктах електроенергетики і є товаром, призначеним для купівлі-продажу.

За змістом положень ч. 1 ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, серед іншого, такі види договорів: про постачання електричної енергії споживачу (п. 14); про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (п. 15).

Укладений між сторонами договір є договором про постачання електричної енергії споживачу положеннями якого встановлено, що електроенергія постачається саме як товарна продукція.

В свою чергу постачання електричної енергії, як комунальної послуги, здійснюється саме на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який також є публічним договором приєднання, умови якого розроблені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312.

Враховуючи викладене, а також умови укладеного між сторонами договору, суд робить висновок, що правовідносини у даній справі виникли в межах господарських правовідносин між сторонами відповідно до договору в сфері постачання електричної енергії та не регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», що в свою чергу виключає можливість застосування до правовідносин між сторонами вищевказаних положень постанови Кабінету Міністрів України від 5 березня 2022 року №206 про звільнення від відповідальності у випадку несплати чи несвоєчасної сплати комунальних послуг.

Суд наголошує, що введення в Україні з 24.02.2022 воєнного стану є загальновідомою обставиною, що відповідно до ч. 3 ст. 75 ГПК України не підлягає доказуванню. Водночас, беручи до уваги лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, на який відповідач посилається у своєму відзиві на позов, суд не вважає обґрунтованим твердження відповідача про настання для нього форс-мажорних обставин у зв`язку із введенням на території України воєнного стану, оскільки відповідачем не надано доказів, що ним, як споживачем та стороною договору дотримано вимог п. 12.4. договору, у зв`язку з чим, відповідач втратив своє право послатись про настання для ТОВ «Руслан-Комплект» форс мажорних обставин.

Щодо інших аргументів сторін суд зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджене неналежне виконання відповідачем умов договору та право позивача на нарахування відповідачу 3% річних та інфляційних втрат, перевіривши обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат за допомогою «Калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій» на офіційному вебсайті «Платформа: Ліга Закон» за посиланням https://ips.ligazakon.net/calculator/ff, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 13458,47 3% річних за період з 16.08.2022 по 11.05.2023 та 55528,22 грн інфляційних втрат за період з вересня 2022 року по березень 2023 року суд вважає правомірними та обґрунтованими.

Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилався, як на підставу позову, щодо стягнення з відповідача 13458,47 3% річних за період з 16.08.2022 по 11.05.2023 та 55528,22 грн інфляційних втрат за період з вересня 2022 року по березень 2023 року, у зв`язку з чим позов задовольняється як законний та обґрунтований.

При ухваленні рішення в справі, суд, у тому числі, вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

У поданому позові позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору.

Відповідно до платіжної інструкції від 15.05.2023 №78642, доданої позивачем до позову як доказ сплати судового збору, позивач сплатив 2684,00 грн судового збору.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, позивачу за рахунок відповідача відшкодовується 2684,00 грн судового збору.

Керуючись статтями 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Руслан-Комплект» (вул. Гетьмана Мазепи, буд. 2В, м. Ромни, Сумська обл., 42000; код за ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Суми» (вул. Реміснича, буд. 35, м. Суми, 40004; код за ) 55528,22 грн (п`ятдесят п`ять тисяч п`ятсот двадцять вісім грн 22 коп.) інфляційних втрат та 13458,47 грн (тринадцять тисяч чотириста п`ятдесят вісім грн 47 коп.) 3% річних на рахунок НОМЕР_1 в АТ «ОТП Банк», а також 2684,00 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири грн 00 коп.) судового збору на рахунок НОМЕР_2 в АБ «Укргазбанк».

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 6 ГПК України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Повний текст рішення складено та підписано 26.07.2023.

Суддя В.Л. Котельницька