РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.07.2023Справа № 910/4674/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Зайченко О.Г., розглянувши у закритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (03065, м.Київ, пр-т. Любомира Гузара, 44)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (03057, м. Київ, вул. Сім`ї Бродський, буд. 19)

про внесення змін до договору

за участю представників сторін:

від позивача: Єршова С.В., Куницький В.В.,

від відповідача: Пилипчук В.Є.,

від третьої особи: Вишневська Г.С., Сапацинська Ю.А.

У судовому засіданні 20.07.2023, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач, Компанія) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (далі - відповідач, Оператор) про внесення змін до договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2023 позовну заяву Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишено без руху, встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.

31.03.2023 через загальний відділ діловодства суду від Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви із доданими до неї документами та доказами направлення її відповідачу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2023 вищевказану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрите провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження у закритому судовому засіданні. Підготовче засідання було призначене на 10.05.2023.

28.04.2023 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва до суду відповідачем були подані заперечення на клопотання про витребування доказів.

08.05.2023 Оператором до суду був наданий відзив на позовну заяву.

09.05.2023 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив. Також 09.05.2023 Компанією до суду було подане клопотання про залучення третьої особи, а саме Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - третя особа, НКРЕКП, Регулятор).

Підготовче засідання 10.05.2023 у задоволення усного клопотання відповідача про відкладення судом було відкладене на 24.05.2023.

19.05.2023 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від Оператора надійшли пояснення з приводу клопотання позивача про залучення третьої особи, в яких відповідач просив їх врахувати при розгляді вказаного клопотання.

Також від Оператора 19.05.2023 до суду були подані заперечення на відповідь на відзив.

У підготовчому засіданні 24.05.2023 судом були заслухані пояснення сторін та розглянуті клопотання позивача про витребування та клопотання про залучення третьої особи.

Так приписами статті 81 ГПК України передбачено, що учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. У клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено:1) який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів); 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Оскільки позивачем не наведено суду які саме обставини та факти можуть бути підтверджені чи спростовані витребуваними документами, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні поданого клопотання.

Водночас, за приписами частини 1 статті 50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Суд, заслухавши пояснення представників обох сторін, встановивши, що спір у справі винник з договору про транспортування природного газу, який за своєю природою є типовим договором, затвердженим НКРЕКП, як регулятором, дійшов висновку про необхідність залучення до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Судом було зобов`язано позивача скерувати на адресу НКРЕКП копію позовної заяви з додатками. Підготовче засідання було відкладене на 14.06.2023.

Підготовче засідання 14.06.2023 у зв`язку із неявкою представника третьої особи до суду та відсутності письмових пояснень НКРЕКП щодо суті спору судом було відкладене на 28.06.2023.

За наслідками підготовчого засідання 28.06.2023 судом було вирішено закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті у судовому засіданні 20.07.2023. При цьому, явку третьої особи в судове засідання було визнане судом обов`язковою.

У судове засідання 20.07.2023 з`явились представники позивача, відповідача та третьої особи. Представники позивача заявили клопотання про долучення до матеріалів справи додаткові докази. За результатами розгляду вказаного клопотання судом було його залишено без розгляду на підставі ч. 2 ст. 207 ГПК України про що оголошено протокольну ухвалу.

Представник позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили позов задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, з підставі, які викладені у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив.

У судовому засіданні 20.07.2023 представники третьої особи надали свої пояснення щодо суті спору в цій справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

30.12.2019 між Компанією та Оператором було укладено договір транспортування природного газу № 012020/, за умовами якого позивач зобов`язався надавати Компанії послугу транспортування природного газу (далі - послуга) на умовах, визначених Кодексом, з урахуванням особливостей цього договору, а відповідач - сплачувати Оператору встановлені в цьому договорі вартість такої послуги та плат (за їх наявності), що виникають при його виконанні (пункти 2.1., 2.2. вказаного правочину).

Компанія у позові зазначає, що укладанню між сторонами договору передували певні обставини, які є суттєвими та визначають зміст і характер правовідносин за договором, саме вони стали підставою для укладання договору, а за їх відсутності сторони не уклали б цей договір.

Так позивач зазначає, що 19-20.12.2019 у Берліні (Федеративна Республіка Німеччина) та Мінську (Республіка Білорусь) відбулась зустріч представників Європейського Союзу, України та російської федерації, ТОВ «Оператор газотранспортної системи України», НАК «Нафтогаз України», російського ПАТ «Газпром». За її результатами підписано протокол (далі - Протокол) зустрічі представників Європейського Союзу, України і російської федерації, а також компаній цих країн (ТОВ «Оператор газотранспортної системи України, НАК «Нафтогаз України», ПАТ «Газпром»). Текст вказаного Протоколу наявний у вільному доступі на сайті Кабінету Міністрів України.

За твердженнями позивача учасники зустрічі домовились про вчинення Компанією, Оператором та ПАТ «Газпром» певних дій з метою продовження безперебійного транзиту російського газу через територію України, зокрема:

2.1 ПАТ «Газпром» укладе з Нафтогазом угоду на організацію транспортування газу через територію України;

2.2.2 Нафтогаз і Оператор укладуть транспортну угоду (контракт на транзит газу);

2.2.3 Нафтогаз звернеться до Оператора для бронювання потужностей ГТС України. При цьому бронювання потужностей ГТС України по рокам буде здійснено у наступних об`ємах: 2020 рік - 65 млрд куб. м газу; 2021 рік - 40 млрд куб. м газу; 2022 рік - 40 млрд куб. м газу; 2023 рік - 40 млрд куб. м газу; 2024 рік - 40 млрд куб. м газу.

Компанія вказує на те, що на виконання зазначених пакетних домовленостей та забезпечення транспортування у транзитному режимі російського газу через територію України 30.12.2019 між позивачем та ПАТ «Газпром» укладено угоду про надання послуг з організації транспортування природного газу через територію України, за умовами якої Компанія протягом 2020-2024 років має надавати послуги з організації транспортування природного газу в обсягах: 2020 рік - 65 млрд куб. м (178,1 млн куб. м/доба); 2021-2024 роки по 40 млрд куб. м (109,6 млн куб. м/доба). Також за твердженнями позивача саме на виконання пакетних домовленостей між Компанією та Оператором був укладений спірний договір, за умовами якого Оператор зобов`язувався надати позивачу послуги з транспортування природного газу територією України в обсягах, ідентичних обсягам транспортування за Угодою, а саме: 2020 рік - 65 млрд куб. м (178,1 млн куб. м/доба); 2021-2024 роки по 40 млрд куб. м (109,6 млн куб. м/доба). Також між Оператором та ПАТ «Газпром», як оператором російської федерації, укладено угоду про взаємодію від 30.12.2019 №, якою врегульовано правила та процедури приймання-передачі природного газу з ГТС російської федерації до ГТС України у фізичних точках з`єднання (зокрема, газовимірювальна станція «Сохранівка»), а також прикордонних компресорних станцій (включаючи «Новопсков»).

Дослідивши умови укладеного договору, суд відзначає, що відповідно до пункту 2.3. обсяг послуги визначається підписанням додатка 1 до цього договору (розподіл потужності) та/або додатка 2 (розподіл потужності з обмеженнями), крім надання доступу до потужності на період однієї газової доби.

Приймання-передача газу, документальне оформлення та подання звітності позивачу здійснюється відповідно до вимог Кодексу (пункт 2.4. договору).

За умовами пунктів 2.5., 2.6. договору Компанія має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, подавати газ в точках входу та/або приймати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів, а також оплачувати послуги на умовах, зазначених у цій угоді. Оператор має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, приймати газ в точках входу та/або передавати у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів.

Згідно з абзацом 1 пункту 2.7. договору додаток 1 є невід`ємною частиною цього договору у випадку, коли Компанії надається право використання гарантованої та/або переривчастої потужності, крім випадку замовлення потужності наперед.

Пунктом 5.1. визначено, що порядок комерційного обліку природного газу (у тому числі приладового) та перевірки комерційних вузлів обліку, а також порядок приймання-передачі природного газу в точках входу/виходу до/з газотранспортної системи та визначення і перевірки параметрів якості в цих точках здійснюються сторонами відповідно до вимог Кодексу та з урахуванням цього договору.

Відповідно до розділу VI договору позивач забезпечує наявність відповідних потужностей у точках входу до газотранспортної системи або в точках виходу з газотранспортної системи в обсязі, визначеному згідно з додатком 1 до цієї угоди (розподіл потужності). Розподіл потужності здійснюється в порядку, передбаченому положеннями Кодексу. Надання номінацій (реномінацій) для отримання транспортування здійснюється у порядку, встановленому Кодексом. Форми номінацій і реномінацій оприлюднюються Оператором на його власному вебсайті.

Вартість послуг за розподіл потужності та транспортування розраховується за тарифами, встановленими регулятором, а за балансування - за фактичною вартістю, яка визначається відповідно до порядку, встановленого Кодексом (пункт 7.1. договору).

За змістом пункту 8.1. вказаного правочину вартість послуг договірної потужності визначається виходячи з обсягу замовленої потужності Компанії згідно з додатком 1 до цього договору (розподіл потужності) та/або додатком 2 до цього договору (розподіл потужності з обмеженнями) та/або обсягу підтвердженої номінації у випадку замовлення потужності на період однієї газової доби.

У подальшому між Оператором та Компанією до договору було укладено додаткові угоди №1 від 24.01.2020, № 2 від 17.04.2020, № 3 від 22.07.2020, № 4 від 29.10.2020, № 5 від 01.12.2020.

Пунктом 8.2. договору визначено, що вартість договірної потужності Компанії, крім замовника послуг транспортування, на якого в установленому порядку рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до статті 11 Закону України «Про ринок природного газу» покладено спеціальні обов`язки з постачання природного газу, у межах виконання ним спеціальних обов`язків, на період газового місяця (Р) визначається як сума вартості договірних потужностей за кожен день газового місяця.

Послуги доступу до потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи на період газового місяця, кварталу та/або року надаються на умовах 100 % попередньої оплати (крім замовника послуг транспортування, на якого в установленому порядку рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до статті 11 Закону України «Про ринок природного газу» покладено спеціальні обов`язки з постачання природного газу, у межах виконання ним таких спеціальних обов`язків, або оператора газорозподільної системи) у розмірі вартості замовленої потужності на період газового місяця за п`ять робочих (банківських (в редакції договору згідно додаткової угоди №5 від 01.12.2020) днів до початку газового місяця, у якому буде забезпечуватись доступ до потужностей. Компанія сплачує Оператору вартість замовленої потужності, як зазначено в цьому розділі, незалежно від того, чи була повністю використана замовлена потужність. У платіжних дорученнях Компанії повинен обов`язково вказувати номер договору, дату його підписання та звітний період (місяць, рік), за який здійснюється оплата. У разі якщо у платіжних дорученнях Компанії не зазначено номер договору, дату його підписання, звітний період (місяць, рік), за який здійснюється оплата, Оператор зараховує кошти, що надійшли від Компанії, у першу чергу як погашення заборгованості за надані послуги з транспортування газу, що виникла в попередніх періодах.

29.06.2021 між Оператором та Компанією до договору від 30.12.2019 № 0120202/ було підписано додаток 1 Розподіл потужності, відповідно до якого визначається обсяг гарантованої потужності (квартальна/річна) у куб. м. на добу на період з 01.01.2020 по 31.12.2024.

Згідно вказаного додатку гарантована потужність (річна, квартальна) у куб. м на добу в період з 01.10.2021 по 30.09.2022 становить: Суджа - 77 200 000 куб. м/добу, Сохрановка - 32 400 000 куб. м/добу, Каушани - 0 куб. м/добу, Ужгород/Велькі Капушани - 69 100 000 куб. м/добу, Дроздовичі - 10 200 000 куб. м/добу, Берегове - 24 600 000 куб. м/добу, Гребеники - 4 500 000 куб. м/добу, Олексіївка - 1 200 000 куб. м/добу, Орлівка/Ісакча - 0 куб. м/добу.

У подальшому 06.09.2022 між Оператором та Компанією до договору було підписано у новій редакції додаток 1 Розподіл потужності, відповідно до якого визначено нові обсяги гарантованої потужності у куб.м на добу на період з 01.10.2022 по 31.12.2024.

Згідно вказаного додатку гарантована потужність у куб. м на добу в період з 01.10.2022 по 30.09.2023 становить: Суджа - 72 000 000 куб. м/добу, Сохрановка - 37 600 000 куб. м/добу, Каушани - 0 куб. м/добу, Ужгород/Велькі Капушани - 103 900 000 куб. м/добу, Дроздовичі, Берегове, Гребеники - 4 500 000 куб. м/добу, Олексіївка - 1 200 000 куб. м/добу, Орлівка/Ісакча - 0 куб. м/добу.

24.02.2022 мала місце військова агресія російської федерації проти України. Вказані обставини є загальновідомими та не потребують доказуванню.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 року "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні"" затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні".

10.05.2022 Оператором на адресу позивача було скеровано повідомлення про настання форс-мажорних обставин за договором транспортування природного газу від 30.12.2019 № 012020/, в якому відповідач повідомив Компанію про те, що з 15:00 газової доби 10.05.2022 номінації для транспортування газу через фізичну точку з`єднання Сохранівка на газову добу 11.05.2022 і наступні газові доби до припинення дії обставин непереборної сили будуть відхилені, а з 07:00 газової доби 11.05.2022 приймання газу до ГТС України у фізичній точці з`єднання Сохранівка представниками ТОВ «Оператор ГТС України» здійснюватися не буде. Також у вказаному повідомленні було зазначено, що з метою збереження обсягів транзиту природного газу територією України до країн Європейського Союзу ТОВ «Оператор ГТС України» пропонує Компанії перенести тимчасово недоступні потужності за договором з фізичної точки з`єднання Сохранівка на фізичну точку з`єднання Суджа. До вказаного повідомлення Оператором був доданий Сертифікат № 3100-22-0130 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 23.05.2022 Торгово-промислової палати України.

26.05.2022 відповідач скерував Компанії лист № ТОВВИХ-22-5291, в якому повторно запропонував перенести тимчасово недоступні потужності за договором з фізичної точки з`єднання Сохранівка на фізичну точку з`єднання Суджа. При цьому Оператор зазначив, що зазначене перенесення заброньованих потужностей не призведе до необхідності здійснювати додаткову оплату з боку Компанії. До вказаного листа відповідачем було додано додаток № 1 для підписання, в якому зазначено було перенесення потужностей.

У відповідь на вказаний лист Компанія повідомила про неможливість перенесення потужностей у зв`язку з відмовою Газпрому, який зазначив, що таке перенесення «не является приемлемым для ПАО «Газпром» в силу причин технологического характера». (лист від 27.05.2022 №24-1079/1.4-22).

24.02.2023 Компанією на адресу відповідача був скерований лист щодо направлення додаткової угоди до договору для підписання, у додатках до якого містились проекти додаткової угоди.

У відповідь на вказаний лист 27.02.2023 Оператор звернувся до позивача (лист № ТОВВИХ-23-2563) та зазначив, що між сторонами укладений типовий договір транспортування природного газу, затверджений НКРЕКП, та від його змісту сторони не можуть відступити, а мають право лише його конкретизувати.

08.03.2023 позивач звернувся до Оператора з листом щодо обґрунтування необхідності укладення додаткової угоди до договору, в якому зазначив, що спірний договір був укладений на виконання пакетних домовленостей та має виконуватись в повному обсязі, натомість, зумовлена широкомасштабним вторгненням росіїї на територію України неможливість отримання потужностей на точці входу Сохранівка, яку позивач не міг передбачити на момент укладення договору, фактично є істотними обставинами, зумовлені незалежними від сторін причинами.

Відповідач у свою чергу на вказаний лист Компанії зазначив, що підстави неможливості укладення додаткової угоди були викладені в листі від 27.02.2023.

Оскільки додаткова угода до договору сторонами не була підписана, Компанія звернулась з цим позовом до суду, в межах якого просить суд внести зміни до договору, а саме:

Абзац шостий пункту 8.2 розділу VIII договору замінити абзацами шостим, сьомим, восьмим у наступній редакції:

«Послуги транспортування природного газу в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи на період газового місяця, кварталу та/або року надаються на умовах 100 % попередньої оплати (крім замовника послуг транспортування, на якого в установленому порядку рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до статті 11 Закону України «Про ринок природного газу» покладено спеціальні обов`язки з постачання природного газу, у межах виконання ним таких спеціальних обов`язків, або оператора газорозподільної системи, або замовника послуг транспортування газу через точку (-ки) входу на міждержавному з`єднанні газотранспортних систем рф та України та точку (- ки) виходу на міждержавному з`єднанні газотранспортних систем України та європейських країн) у розмірі вартості замовленої гарантованої потужності на період газового місяця за п`ять банківських днів до початку газового місяця, у якому буде забезпечуватись доступ до потужностей, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Послуги транспортування природного газу в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи на період газового місяця, кварталу та/або року Замовнику, що є замовником послуг транспортування газу через точку (-ки) входу на міждержавному з`єднанні газотранспортних системрф та України та точку (-ки) виходу на міждержавному з`єднанні газотранспортних систем України та європейських країн, надаються на умовах здійснення попередньої оплати вартості замовленої гарантованої потужності на період газового місяця за п`ять банківських днів до початку газового місяця, у якому буде забезпечуватись доступ до потужностей, у розмірі, визначеному у повідомленні Замовника, але не менше 96% коштів, отриманих Замовником за Угодою про надання послуг з організації транспортування природного газу через територію України, укладеною між публічним акціонерним товариством «Газпром» та акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» від 30.12.2019 року.

Остаточний розрахунок за замовлену, але не сплачену гарантовану потужність, здійснюється Замовником на підставі підписаного обома Сторонами єдиного акту наданих послуг за весь період до закінчення строку дії Договору та остаточного рішення у спорі, що розглядається Міжнародним арбітражним судом при Міжнародній торгово-промисловій палаті (ІСС - International Court of Arbitration, Цюрих, Швейцарія, арбітражне провадження №27245/GL), протягом 30 (тридцяти) робочих днів після зарахування на рахунок Замовника у повному розмірі коштів, що підлягають оплаті Замовнику відповідно до зазначеного остаточного рішення.».

Абзаци, починаючи з сьомого та по десятий у зв`язку з цим вважати абзацами, починаючи з дев`ятого по дванадцятий.

Пункт 11.2 розділу XI договору доповнити другим та третім абзацами в наступній редакції:

«Оператор до п`ятнадцятого числа місяця, наступного за звітним, направляє Замовнику, що є замовником послуг транспортування газу через точку (-ки) входу на міждержавному з`єднанні газотранспортних систем рф та України та точку (-ки) виходу на міждержавному з`єднанні газотранспортних систем України та європейських країн, два примірники акта наданих послуг за газовий місяць за надані Замовнику потужності, що сплачені Замовником відповідно до абзацу сьомого пункту 8.2 розділу VIII Договору, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою Оператора.

Оператор на підставі інформації, наданої Замовником щодо отриманих коштів за остаточним рішенням у спорі, що розглядається Міжнародним арбітражним судом при Міжнародній торгово-промисловій палаті (ІСС - International Court of Arbitration, Цюрих, Швейцарія, арбітражне провадження №27245/GL), здійснює остаточний перерахунок вартості наданих за договором послуг та направляє Замовнику, що є замовником послуг транспортування газу через точку (-ки) входу на міждержавному з`єднанні газотранспортних систем рф та України та точку (-ки) виходу на міждержавному з`єднанні газотранспортних систем України та європейських країн, два примірники єдиного акта наданих але не сплачених послуг за весь період до закінчення строку дії Договору, на загальну суму вартості замовленої гарантованої потужності (крім перерваної потужності), за яку має бути здійснено остаточний розрахунок згідно абзацу вісім пункту 8.2 розділу VIII Договору, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою Оператора.».

Також Компанія просила суд установити, що внесені зміни набирають чинності з 11.05.2022 та поширюються на відносини сторін за договором, що склалися з цієї дати.

У межах позову необхідність внесення таких змін до спірного договору позивач обґрунтовує тим, що має місце істотна зміна обставин та факт неможливості Оператора з 11.05.2022 виконувати умови договору в частині гарантованої потужності на точці входу Сохранівка. Оскільки бронювання гарантованих потужностей за договором здійснено з метою виконання Угоди, то питання переносу потужності з однієї точки входу до ГТС України на іншу точку входу перебуває поза межами одноосібного рішення Компанії.

Відповідач у своєму відзиві та під час судових засідань проти задоволення позову заперечував та зазначав, що з січня 2020 року по травень 2022 року Компанія виконувала умови типового договору. Позивач сплачував на користь ТОВ «Оператор ГТС України» грошові кошти за весь обсяг замовленої потужності. При цьому, обсяг замовленої потужності не використовувався Компанією у повному обсязі та/або в деякі періоди відповідачем дозамовлялася потужність на точки виходу в обсязі більшому ніж визначено у додатку 1 до договору. З червня 2022 року в порушення положень пункту 8.2 типового договору щодо обов`язку Компанії сплачувати Оператору вартість замовленої потужності, як зазначено в цьому розділі, незалежно від того, чи була повністю використана замовлена потужність та за п`ять робочих (банківських) днів до початку газового місяця, у якому буде забезпечуватись доступ до потужностей, позивач в односторонньому порядку почав сплачувати вартість замовленої потужності не у повному обсязі. Таким чином, Компанія, укладаючи договір з Оператором на визначених у ньому умовах та за типовою формою, виконуючи його в період з січня 2020 року по травень 2022 року, зокрема шляхом оплати всього обсягу замовленої потужності не залежно від її використання, а з червня 2022 року виконуючи не у повному обсязі та ставлячи питання про визнання певних умов договору несправедливими та про їх незастосування або застосування з певними відхиленнями на його користь, діє недобросовісно (порушує принцип добросовісності), що суперечить вимогам пункту 3 частини 1 статті 3 та статті 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), оскільки в такому випадку сторона спочатку погоджується з певними умовами договору (з урахуванням визначення яких інший контрагент визнав за можливе підписати відповідний договір, вважаючи його вигідним), а потім вчинив дії щодо невиконання таких умов, у тому числі намагається узаконити незастосування та безпідставне невиконання чинних умов типового договору, затвердженого НКРЕКП, шляхом отримання відповідного рішення суду.

Оператор зазначав, що неправомірність таких дій позивача та обов`язковість до виконання умов типового договору, в редакції затвердженій НКРЕКП, встановлено у рішенні Господарського суду міста Києва від 13.04.2023 у справі № 910/12377/22.

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг у свою чергу під час судового засідання зазначила, що нормами чинного законодавства не передбачено внесення змін до типової форми договору в судовому поряду, натомість жодна із сторін спору до третьої особи, як регулятора, не зверталась із пропозицією перегляду умов типового договору транспортування природного газу.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини; інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) також передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами статті 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статей 626, 638 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Зміст договору згідно частини 1 статті 628 ЦК України становлять (пункти), визначенні на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено та сторонами не спростовано, що Компанія та Оператор є учасниками ринку природного газу.

Правові засади функціонування ринку природного газу України визначені Законом України «Про ринок природного газу» (далі - Закон). Правовідносини сторін у межах цього спору суд вбачає за необхідне регламентувати приписами вказаного Закону в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, а саме на момент ініціювання позивачем укладення додаткової угоди - 24.02.2023.

Пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону визначено, що газотранспортна система - це технологічний комплекс, до якого входить окремий магістральний газопровід з усіма об`єктами і спорудами, пов`язаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька таких газопроводів, якими здійснюється транспортування природного газу від точки (точок) входу до точки (точок) виходу.

Транспортування природного газу - це господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу (пункт 45 частини 1 статті 1 Закону).

Згідно з частиною 1 статті 32 Закону транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу.

Кодекс газотранспортної системи (далі - Кодекс ГТС) є регламентом функціонування газотранспортної системи України та визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газотранспортної системи України.

Відповідно до пункту 3 глави 1 розділу І Кодексу ГТС його дія поширюється на всіх суб`єктів ринку природного газу України: операторів суміжних систем, газовидобувні підприємства, замовників, споживачів та постачальників природного газу незалежно від підпорядкування та форми власності, а також операторів торгових платформ.

Згідно з пунктом 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС договір транспортування - це договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого регулятором, згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги).

На виконання частини 2 статті 32 Закону України «Про ринок природного газу» НКРЕКП 30.09.2015 постановою № 2497 затверджено «Типовий договір транспортування природного газу», зареєстрований Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1383/27828.

Порядок укладення договору транспортування природного газу та фінансове забезпечення регулюється розділом VIII Кодексу ГТС.

Для укладення договору транспортування замовник послуг транспортування надає оператору газотранспортної системи визначений законом перелік документів.

Як встановлено судом вище та не спростовано сторонами 30.12.2019 між Компанією та Оператором було укладено договір транспортування природного газу № 012020/ за типовою формою.

Пунктом 2 глави 2 розділу VIII Кодексу ГТС встановлено, що послуги транспортування природного газу надаються на умовах 100 % попередньої оплати (крім випадку, передбаченого цим пунктом) у розмірі вартості розподіленої потужності на період газового місяця для послуг на період газового місяця, кварталу та/або року за п`ять банківських днів до початку газового місяця, у якому буде забезпечуватись транспортування природного газу. Якщо така попередня оплата не буде надана замовником послуг транспортування у строк, визначений цим пунктом, то оператор газотранспортної системи тимчасово (до дня, наступного за днем внесення відповідного фінансового забезпечення) зупиняє надання послуг, стосовно яких замовник не надав фінансове забезпечення, та пропонує таку розподілену потужність іншим замовникам послуг транспортування у якості вільної потужності згідно з розділом IX цього Кодексу. При цьому такий замовник послуг не звільняється від зобов`язань щодо сплати за розподілену потужність на час зупинення надання послуг.

Вказані положення законодавця дзеркально відображено НКРЕКП в положеннях типового договору транспортування природного газу, затвердженого 30.09.2015 постановою № 2497, зареєстрований Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1383/27828 (із відповідними змінами і доповненнями), та умовах типового договору, який укладено 30.12.2019 між позивачем та відповідачем за № 012020/.

Так, пунктом 8.2 типового Договору визначено, що вартість договірної потужності Замовника, крім замовника послуг транспортування, на якого в установленому порядку рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до статті 11 Закону України «Про ринок природного газу» покладено спеціальні обов`язки з постачання природного газу, у межах виконання ним спеціальних обов`язків, на період газового місяця (Р) визначається як сума вартості договірних потужностей за кожен день газового місяця.

Послуги доступу до потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи на період газового місяця, кварталу та/або року надаються на умовах 100 % попередньої оплати (крім замовника послуг транспортування, на якого в установленому порядку рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до статті 11 Закону України «Про ринок природного газу» покладено спеціальні обов`язки з постачання природного газу, у межах виконання ним таких спеціальних обов`язків, або оператора газорозподільної системи) у розмірі вартості замовленої потужності на період газового місяця за п`ять робочих (банківських (в редакції Договору згідно додаткової угоди №5 від 01.12.2020)) днів до початку газового місяця, у якому буде забезпечуватись доступ до потужностей. Замовник сплачує Оператору вартість замовленої потужності, як зазначено в цьому розділі, незалежно від того, чи була повністю використана замовлена потужність.

Наведене свідчить про те, що типовий договір транспортування природного газу від 30.12.2019 № 012020/ укладений між Оператором та Компанією відповідає умовам чинного законодавства України, умовам типового договору транспортування природного газу, затвердженого 30.09.2015 постановою № 2497, зареєстрований Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1383/27828 (із відповідними змінами і доповненнями).

Натомість статтею 188 ГК України врегульовано порядок зміни розірвання господарських договорів, за яким сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням час поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду (частини друга-четверта статті 188 ГК України. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду 12.02.2019 у справі № 914/2649/17.

Також зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин регламентована приписами статті 652 ЦК України. У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Позивач наполягав на зміні умови договору у пунктах 8.2 та 11.2 щодо визначення вартості договірних потужностей та порядку оформлення актів наданих послуг та актів звіряння розрахунків, оскільки вважає, що неможливість отримання договірних потужностей через точку входу Сохранівка та неможливість тимчасового перенаправлення договірних потужностей на інші точки входу Компанія не могла передбачити на момент укладення договору.

На стабільність договірних відносин можуть вплинути непередбачувані обставини, що виникають після укладення договору, істотно порушують баланс інтересів сторін і суттєво знижують для кожної з них очікуваний результат договору. Право змінити чи розірвати договір у разі істотної зміни обставин, які були визначальними на час його укладення, направлене на захист сторін договору від настання ще більш несприятливих наслідків, пов`язаних із подальшим його виконанням за існування обставин, що відповідають характеристикам, визначеним у статті 652 ЦК України.

За загальним правилом у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися, укладаючи договір, його можна змінити чи розірвати за згодою сторін. Можливість такої зміни або розірвання може бути обмежена, коли інше передбачає договір або випливає із суті зобов`язання (абзац перший частини першої статті 651 ЦК України).

Припис абзацу 2 частини 1 статті 652 ЦК України встановлює критерій, за яким для зміни чи розірвання договору на підставі цієї статті обставини, якими, укладаючи його, керувалися сторони, мають змінитися настільки, що, якби останні могли це передбачити, то б узагалі не уклали договір чи уклали б його на інших умовах. За відсутності істотної зміни обставин, зокрема за незначної їх зміни або за виникнення труднощів у виконанні договору, які сторони могли розумно передбачити, на підставі статті 652 ЦК України договір не можна змінити ні за згодою сторін, ні за рішенням суду.

Істотна зміна обставин, якими сторони керувалися, укладаючи договір, має бути не наслідком поведінки сторін, а бути зовнішньою щодо юридичного зв`язку між ними. Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин за рішенням суду, виходячи з принципу свободи договору (пункт 3 частини першої статті 3, частина перша статті 627 ЦК України), є винятковим заходом. Для застосування судом відповідного повноваження потрібна як сукупність чотирьох умов, визначених у частині другій статті 652 ЦК України, так і встановлення того, що розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом (частина четверта цієї статті), тобто що таке розірвання буде необґрунтованим згідно з принципом «найменших негативних наслідків» для сторін договору. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до статей 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Так, керуючись вказаними нормами матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку про те, що Компанією належними та допустимими доказами не доведено наявності обставин з якими законодавець передбачає внесення змін до договору.

Також суд критично оцінює посилання Компанії на ті обставини, що спірний договір транспортування природного газу був укладений виключно на виконання пакетних домовленостей, а тому слід враховувати й виконання умов угоди між позивачем та Газпромом при виконанні зобов`язань за договором між позивачем та Оператором. Такий висновок суд ґрунтується на тому, що спірний договір укладений виключно між Компанією та Оператором, а зміст спірного договору не містить посилань на угоду та на будь-які пакетні домовленості. При цьому в силу приписів статті 6 ЦК України та принципів господарського права сторони договору сторони договору, як юридичні особи, вільні та самостійні в укладенні правочинів.

Крім того, на офіційному інтернет ресурсі Верховної Ради України в розділі Законодавство (режим доступу https://zakon.rada.gov.Ua/laws/show/zl383-15#Text) розміщено типовий договір транспортування природного газу, затверджений НКРЕКП 30.09.2015 постановою № 2497, зареєстрований Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1383/27828 (із відповідними змінами і доповненнями).

Станом на день звернення із позовом до суду та момент розгляду справи затверджений законодавцем абзац шостий, дев`ятий пункту 8.2 розділу VIII типового договору має, зокрема, наступну редакцію:

«...Послуги доступу до потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи на період газового місяця, кварталу та/або року надаються на умовах 100 % попередньої оплати (крім замовника послуг транспортування, на якого в установленому порядку рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до статті 11 Закону України «Про ринок природного газу» покладено спеціальні обов`язки з постачання природного газу, у межах виконання ним таких спеціальних обов`язків, або оператора газорозподільної системи) у розмірі вартості замовленої потужності на період газового місяця за п`ять банківських днів до початку газового місяця, у якому буде забезпечуватись доступ до потужностей, крім випадків, передбачених цим пунктом».

Замовник сплачує Оператору вартість замовленої потужності, як зазначено в цьому розділі, незалежно від того, чи була повністю використана замовлена потужність».

Пункт 11.2 розділу XI типового договору має, зокрема, наступну редакцію: «Оператор до п`ятнадцятого числа місяця, наступного за звітним, направляє Замовнику два примірники акта наданих послуг за газовий місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою Оператора».

У свою чергу, з наявного в матеріалах справи типового Договору від 30.12.2019 № 012020/ (із відповідними змінами), укладеного між Оператором та Компанією, вбачається, що абзац шостий, дев`ятий пункту 8.2 розділу VIII та пункт 11.2 розділу XI є дзеркальним відображенням наведених вище умов типового договору транспортування природного газу, погоджених НКРЕКП, як регулятором.

Водночас запропонована редакція абзацу шостого пункту 8.2 розділу VIII, редакція пункту 11.2 розділу XI, наведена позивачем не відповідає нормам Закону України «Про ринок природного газу», Кодексу ГТС та умовам типового договору транспортування природного газу, затвердженого НКРЕКП 30.09.2015 постановою № 2497, зареєстрованого Міністерством юстиції України 06.11.2015 за № 1383/27828 (із відповідними змінами і доповненнями).

Крім того, суд вважає за необхідне відзначити, що частиною 4 статті 179 ГК України встановлено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

З системного аналізу вказаної норми вбачається, що частина 3 та 4 статті 179 ГК України підлягають до застосуванню судом за наявності одночасно двох умов: за умови наявності переддоговірного спору щодо укладення типового договору, та за умови, що сторони конкретизують умови типового договору. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 09.07.2019 у справі №909/773/18.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено та сторонами не спростовано, що типовий договір № 012020/, що відповідає умовам типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2497 (в редакції чинній станом на 01.05.2019), між позивачем та відповідачем було укладено 30.12.2019, без будь яких зауважень та застережень. Під час укладення вказаного договору Компанії, в порядку визначеному статтею 179 ГК України, не зверталося до Оператора з пропозиціями/вимогами, щодо конкретизації його умов, а відтак його предмет та умови виконання були зрозумілими для позивача і прийняті ним для виконання. Доказів протилежного матеріали справи не містять. Отже вказане свідчить про відсутність переддоговірного спору щодо укладення типового договору транспортування природного газу між Компанією та Оператором

Як зазначалося вище, частиною 3 статті 32 Закону України «Про ринок природного газу» встановлено - Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором - НКРЕКП.

Статтями 1, 2 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» встановлено, що НКРЕКП (Регулятор), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України. Регулятор здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зокрема, у сфері діяльності з транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), надання послуг установки LNG, постачання природного газу.

Пунктом 6 частини 1 статті 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» встановлено, що для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор: затверджує типові та схвалює примірні договори відповідно до закону. Частиною 2 вказаної статті визначено, що Регулятор має право: приймати рішення з питань, що належать до його компетенції, які є обов`язковими до виконання.

Приписами статті 14 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» визначено, що Регулятор на своїх засіданнях: 1) розглядає та приймає рішення з питань, що належать до його компетенції; 3) приймає нормативно-правові акти з питань, що належать до його компетенції та ін.

Рішення Регулятора оформлюються постановами, крім рішень щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення контролю, які оформлюються розпорядженнями. Рішення Регулятора підписуються Головою та є обов`язковими до виконання суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг.

У силу вимог статті 32 Закону України «Про ринок природного газу» укладення між оператором газотранспортної системи та учасниками ринку природного газу обов`язковим для укладення є Типовий договір транспортування природного газу, затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 за №2497.

Як вбачається з офіційного інтернет ресурсу Верховної Ради України (режим доступу https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/z1383-15#Тext), лише НКРЕКП до Типової редакції договору транспортування природного газу, систематично вносяться зміни. Як наслідок пункти Типового договору транспортування природного газу в різні періоди відрізняються за змістом та умовами.

У свою чергу, пунктом 17.3 типового договору від 30.12.2019 №012020/ встановлено, що у разі внесення та затвердження Регулятором змін до Типового договору транспортування природного газу Сторони зобов`язані протягом місяця внести відповідні зміни до цього договору.

Законом України «Про ринок природного газу», Законом України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», Кодексом ГТС, постановами НКРЕКП від 30.09.2015 № 2497, якою затверджено «Типовий договір транспортування природного газу», зареєстрований Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1383/27828 не надано Компанії та Оператору, ні будь якому іншому учаснику ринку природного газу в позасудовому та/або судовому порядку вносити будь- які зміни до типового договору транспортування природного газу, які є відмінними від редакції затвердженої законодавцем. Єдиним хто наділений правом на внесення змін до типового договору транспортування природного газу є НКРЕКП, шляхом прийняття відповідної постанови. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 11.10.2019 у справі №902/575/18.

Отже суд також не наділений повноваженнями для самостійного внесення змін до Типової форми договору транспортування природного газу шляхом зазначення інших пунктів, ніж тих, що затверджені уповноваженим на це органом. Лише за умови затвердження Регулятором змін до Типового договору транспортування природного газу сторони, в силу вимог пункту 17.3 договору, сторони зобов`язані протягом місяця внести відповідні зміни до такого договору.

Передумовою для захисту прав та охоронюваних законом інтересів особи є наявність такого права або інтересу та порушення або оспорювання їх іншою особою (іншими особами).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Суд зазначає, що лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення, невизнання або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. Реалізація цивільно-правового захисту відбувається шляхом усунення порушень цивільного права чи інтересу, покладення виконання обов`язку по відновленню порушеного права на порушника.

З системного аналізу викладеного суд дійшов висновку про те, що сама по собі наявність у Компанії охоронюваного законом інтересу щодо належного виконання умов договору, не може бути покладена в основу позовних вимог про внесення змін до такого договору, який за своєю правовою природою є типовим договором транспортування природного газу.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку, що вимога Компанії про внесення змін до договору задоволенню не підлягає.

Також суд вважає за необхідне зауважити, що вимога позивача про встановлення в рішенні суду вказівки про набрання чинності внесених з 11.05.2022 та поширення на відносини сторін за договором, що склалися з цієї дати критично оцінюється судом з огляду на приписи частини 3 статті 653 ЦК України, якими передбачено, якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина 1 статті 236 ГПК України).

Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункті 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п. 29). Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

Згідно із статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

За приписами статті 129 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 31.07.2023.

Суддя Л. Г. Пукшин