ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" липня 2023 р. Справа№ 910/2594/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УПРАВ-ДОМ.»

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2023

у справі №910/2594/23 (суддя Бондарчук В.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю «УПРАВ-ДОМ.»

про стягнення 51 420,61 грн,

УСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз"" (далі - АТ "Оператор ГРМ "Київоблгаз""/позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Управ-дом." (далі - ТзОВ "Управ-дом."/відповідач)про стягнення 51 420,61 грн, у тому числі: 34 020,14 грн - основного боргу, 9 520,61 грн - пені, 599,75 грн - 3% річних та 7 280,11 грн - інфляційних втрат, у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) №42ВТ810-18003-20 від 01.10.2020.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 у справі №910/2594/23 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «УПРАВ-ДОМ.» (04074, місто Київ, вулиця Попова, будинок 3, офіс 134; ідентифікаційний код 43501965) на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз"" (08150, Київська область, місто Боярка, вулиця Шевченка, будинок 178; ідентифікаційний код 20578072) заборгованість у розмірі 34 020 (тридцять чотири тисячі двадцять) грн 14 коп., пеню в сумі 9 520 (дев`ять тисяч п`ятсот двадцять) грн 61 коп., інфляційні втрати у розмірі 7 280 (сім тисяч двісті вісімдесят) грн 11 коп., 3% річних в сумі 599 (п`ятсот дев`яносто дев`ять) грн 75 коп. та судовий збір у розмірі 2 436 (дві тисячі чотириста тридцять шість) грн 00 коп.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що ТзОВ «УПРАВ-ДОМ.» порушило умови укладеного договору та положення ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, що має заборгованість перед відповідачем у розмірі 34 020,14 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача пеню у розмірі 9 520,61 грн, 3% річних у сумі 599,75 грн та інфляційні втрати у розмірі 7 280,11 грн, нараховані з 11.04.2022 по 01.02.2023 по кожному акту наданих послуг з урахуванням часткової оплати боргу, суд зазначив, що наданий позивачем розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, і встановив, що їх обчислення здійснено арифметично вірно та підлягають стягненню.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «УПРАВ-ДОМ.» подало апеляційну скаргу, в якій просить прийняти цю апеляційну скаргу до розгляду та відкрити провадження у справі; скасувати рішення Господарського суду міста Києва по справі №910/2594/23 від 20 квітня 2023 року в частині стягнення 51 420,61 грн у тому числі: 34 020,14 грн - основного боргу, 9 520, 61 грн - пені, 599,75 грн - 3% річних та 7 280,11 грн - інфляційних втрат; ухвалити нове рішення по справі №910/2594/23 від 20 квітня 2023 року про стягнення 6 772,04 гривень основного боргу, 9 284,00 грн - пені, 781,64 грн - 3% річних та 5 973, 35 - інфляційних втрат; стягнути з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільних систем "Київоблгаз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УПРАВ-ДОМ." сплачений останнім розмір судового збору за подання цієї апеляційної скарги.

В обґрунтування своєї скарги відповідач зазначав, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини справи, а саме, у довідці про заборгованість за послуги по розподілу природного газу станом на 27.01.2023 рік (яка була додана позивачем до позовної заяви та знаходиться у матеріалах справи) не зазначено про оплату Апелянтом 11 травня 2022 року грошової суми у розмірі 2 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №330 (копія - додасться). Зважаючи на зазначене, сума, указана в Довідці про заборгованість за послуги по розподілу природного газу станом на 27.01.2023 мала б бути на 2 000,00 грн менша, а саме: 34 020,14 - 2000,00 = 32 020,14 гривень. Таким чином, розмір основного боргу мав би бути 32 020,14 гривень, а не 34 020,14 як на те зазначав позивач та як установив суд першої інстанції. Розмір штрафних санкцій у вигляді пені, 3% річних та інфляційних витрат мав би бути також менший, оскільки сума основного боргу була менша на 2 000,00 гривень.

Крім того відповідач зазначав, що ТОВ «УПРАВ-ДОМ.» продовжувало сплачувати позивачеві частково заборгованість та в період з 09.02.2023 по 20.04.2023 сплатило 23 248,10 гривень (копії платіжних доручень про сплату заборгованості у розмірі 25 248,10 грн додаються), зважаючи на що станом на момент винесення судом першої інстанції оскаржуваного рішення розмір заборгованості апелянта зменшився з 32 020,14 грн - вірної суми основного боргу до 8 772,04 грн (32 020,14 - 23 248,10 = 8 772,04), а на момент подання цієї апеляційної скарги - до 6 772,04 грн (оскільки 25.04.2023 апелянт також частково сплатив заборгованість у розмірі 2 000,00 гривень).

Крім того, звертаючись до суду із апеляційною скаргою, відповідач надав суду платіжні доручення/інструкції про часткову сплату заборгованості, у якості доказів:

- від 03.02.2022 на суму 10057,80 грн;

- від 12.04.2022 на суму 2057,80 грн;

- від15.04.2022 на суму 2000,00 грн;

- від 11.05.2022 на суму 2000, 00 грн;

- від 03.06.2022 на суму 2000,00 грн;

- від 09.06.2022 на суму 2000,00 грн;

- від 20.06.2022 на суму 4000,00 грн;

- від 21.06.2022 на суму 3000,00 грн;

- від 23.06.2022 на суму 3000,00 грн;

- від 06.07.2022 на суму 5000,00 грн;

- від 20.07.2022 на суму 5000,00 грн;

- від 14.09.2022 на суму 2000,00 грн;

- від 21.09.2022 на суму 2000,00 грн;

- від 10.11.2022 на суму 1500,00 грн;

- від 22.11.2022 на суму 5000,00 грн;

- від 08.12.2022 на суму 3000,00 грн;

- від 14.12.2022 на суму 3000,00 грн;

- від 29.12.2022 на суму 2000,00 грн.

При цьому відповідач зазначав, що дані докази не могли бути надані у суді першої інстанції, оскільки скаржник не знав про розгляд справи, ухвалу про відкриття провадження не отримував.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.05.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УПРАВ-ДОМ.» у справі №910/2594/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Андрієнко В.В. (головуючий суддя), судді Буравльов С.І., Корсак В.А.

Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «УПРАВ-ДОМ.» подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

29.05.2023 на адресу суду надійшли матеріали справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УПРАВ-ДОМ." на рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 у справі №910/2594/23 залишено без руху на підставі ст. ст. 174, 260 ГПК України, у зв`язку із відсутністю доказів сплати судового збору в установлених порядку і розмірі та надання суду обґрунтованого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, та надано скаржнику строк на усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Судом установлено, що відповідач/апелянт отримав ухвалу суду від 30.05.2023 про залишення скарги без руху - 06.06.2023.

08.06.2023 (згідно відмітки на конверті) апелянт направив на адресу суду заяву про усунення недоліків, у додатках до якої відповідач надав суду:

- платіжну інструкцію №452 від 07.06.2023 на суму 372, 00 грн;

- клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.06.2023 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "УПРАВ-ДОМ." про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 у справі №910/2594/23 - задоволено. Поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 у справі №910/2594/23. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Управ-Дом." на рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 у справі №910/2594/23. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Установлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу упродовж 15 днів з дня отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

27.06.2023 позивач направив на адресу суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив суд рішення Господарського суду м. Києва від 20.04.2023 у справі №910/2594/23 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УПРАВ-ДОМ." залишити без задоволення.

В обґрунтування свого відзиву позивач зазначав,що відповідачем 11.05.2022 була сплачена сума у розмірі 2 000 грн, згідно платіжного доручення від 11.05.2023 № 330, яке не включено в Довідку про заборгованість за послуги розподілу природного газу станом на 27.01.2023, оскільки за погодженням, що дана грошова сума була зарахована AT «Київоблгаз» в рахунок плати за перевищення обсягу річної замовленої потужності згідно з Договором розподілу природного газу № 42ВТ810-18003-20 від 01.10.2020. Позивач зазначав, що за споживачем/відповідачем у 2022 році рахувалась заборгованість перед AT «Київоблгаз» по Договору розподілу природного газу № 42ВТ810- 18003-20 від 01.10.2020 за послуги розподілу природного газу та заборгованість зі сплати вартості перевищення річної замовленої потужності.

Також, позивач зазначав, стосовно зазначеної в апеляційній скарзі суми заборгованості 25 031, 99 грн, то AT «Київоблгаз» було подано заяву до Господарського суду міста Києва про видачу судового наказу. Платіж відповідно до платіжного доручення від 11.05.2022 № 330 зазначався у Акті звіряння розрахунків зі сплати вартості перевищення річної замовленої потужності від 11.11.2022 за Договором № 42ВТ810- 18003-20 від 01.10.2020, що додавався до Заяви про видачу судового наказу про стягнення вартості перевищення річної замовленої потужності з ТОВ «УПРАВ-ДОМ.». Судом при розгляді даної справи ураховано сплату 2 000, 00 грн відповідно до платіжного доручення від 11.05.2022 № 330, у якості часткової проплати вартості перевищення річної замовленої потужності та видано судовий наказ від 28.11.2022 у справі № 910/12772/22 про стягнення з ТОВ «УПРАВ-ДОМ.» заборгованості у розмірі 25 031, 99 грн за Договором № 42ВТ810-18003-20 від 01.10.2020. Указаний судовий наказ набрав законної сили та на його підставі відкрито виконавче провадження № 70935282.

Крім того позивач звертав увагу суду, що директор ТОВ «УПРАВ-ДОМ.» при звірянні взаємних рахунків за Договором розподілу природного газу № 42ВТ810-18003-20 від 01.10.2020 щодо послуг розподілу природного газу та щодо плати за перевищення річної замовленої потужності жодних зауважень щодо складених Актів звіряння не мав, як і не вимагав проведення коригування розрахунків, та підписавши вказані Акти звіряння, погодився з зарахуванням грошової суми у розмірі 2 000 грн, сплаченої згідно платіжного доручення від 11.05.2022 № 330, в рахунок погашення заборгованості зі сплати вартості перевищення замовленої потужності, що підтверджується Актами звіряння з плати за перевищення потужності від 11.11.2022, від 03.03.2023, та Актом звіряння з плати за послуги розподілу природного газу від 03.03.2023, які додаються до відзиву на апеляційну скаргу, та Актом звіряння з плати за послуги розподілу природного газу від 26.01.2023, який додавався до позовної заяви.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна установити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ГПК України, у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Як убачається із матеріалів справи, 01.10.2020 між Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз"" (далі - оператор ГРМ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «УПРАВ-ДОМ.» (далі - споживач) шляхом підписання останнім заяви-приєднання №42ВТ810-18003-20 до умов типового договору розподілу природного газу, укладено договір розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) №42ВТ810-18003-20.

Згідно п. 2.1. договору оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послуги з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.

Відповідно до п. 6.1. договору, оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

В п. 6.2. договору зазначено, що тариф, установлений згідно з пунктом 6.1. цього розділу, є обов`язковим для сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення.

У відповідності до п. 6.4. договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Пунктом 6.6. договору визначено, що оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством споживач має сплачувати оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку зі спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку зі спеціальним режимом використання споживача на поточний рахунок оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зарахується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Відповідно до п. 8.2. договору, у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Нарахування пені здійснюється, починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку здійснення оплати за цим договором.

Цей договір укладається на невизначений строк (п. 12.1 договору).

З матеріалів справи убачається, що на виконання умов цього договору, у період з січня по грудень 2022 року включно, позивачем надано, а відповідачем прийнято послуги з розподілу природного газу на загальну суму 120693,52 грн, що підтверджується підписаними сторонами актами наданих послуг з розподілу природного газу: № ОГЯ82001422 від 31.01.2022, № ОГЯ82005809 від 28.02.2022, № ОГЯ82009591 від 31.03.2022, № ОГЯ82013702 від 30.04.2022, № ОГЯ82016852 від 31.05.2022, № ОГЯ82020752 від 30.06.2022, № ОГЯ82024610 від 31.07.2022, № ОГЯ82028547 від 31.08.2022, № ОГЯ82031981 від 30.09.2022, № ОГЯ82036627 від 31.10.2022, № ОГЯ82040649 від 30.11.2022, № ОГЯ82043896 від 31.12.2022.

Позивач зазначав, що за надані послуги з розподілу природного газу розрахувався частково в сумі 86 673,38 грн, унаслідок чого у ТзОВ «УПРАВ-ДОМ.» виникла заборгованість у розмірі 34 020,14 грн, про що сторонами складено та підписано акт звірки взаємних розрахунків.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Так, згідно п. 1 глави 6 розділу IV Кодексу розподільних систем, розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

Пунктом 2 глави 6 розділу IV Кодексу розподільних систем передбачено, що річна замовлена потужність (за замовчуванням) об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, крім випадків, передбачених цією главою. Оператор ГРМ зобов`язаний до 12 жовтня щорічно за підсумками газового року проінформувати споживача про фактичний обсяг споживання природного газу всіма об`єктами споживача за попередній газовий рік та одночасно повідомити його, що зазначений обсяг споживання газу за замовчуванням споживача буде визначений як розмір річної замовленої потужності споживача на наступний календарний рік. У такому повідомленні Оператор ГРМ одночасно має зазначити про: величину річної замовленої потужності на поточний календарний рік; величину потужності, яка розрахована для щомісячної оплати споживачем у поточному календарному році; величину потужності, яка розрахована для щомісячної оплати споживачем у наступному календарному році; покази лічильника природного газу/інші дані, за якими було сформовано (станом на 30 вересня поточного року) розмір річної замовленої потужності (за замовчуванням) на наступний календарний рік (для побутових споживачів). Така інформація надається споживачеві шляхом розміщення її у платіжних документах (для побутових споживачів), особистих кабінетах споживача (за наявності), актах приймання-передачі природного газу (для споживачів, що не є побутовими).

Відповідно до п. 5 глави 6 розділу IV Кодексу розподільних систем, для нового споживача, що не є побутовим, та/або його об`єкта річна замовлена потужність споживача (його об`єкта) визначається споживачем за його заявою, але не менше обсягів, визначених абзацом четвертим пункту 4 цієї глави. Річна замовлена потужність нового споживача, що не є побутовим, та/або його об`єкта визначається за його заявою, яка визначає річну замовлену потужність окремо на перший (поточний) та другий (наступний) календарні роки. При цьому такий споживач має право одноразово подати Оператору ГРМ заяву на зміну величини річної замовленої потужності на другий (наступний) календарний рік з 01 жовтня по 20 жовтня року, що передує наступному календарному року. За відсутності повного газового року споживання новим споживачем, що не є побутовим, та/або його об`єктом річна замовлена потужність (за замовчуванням) на третій календарний рік (у випадку укладення договору розподілу природного газу у період жовтень-грудень) розраховується Оператором ГРМ виходячи із середньомісячного фактичного споживання, помноженого на 12.

Судом вище установлено, що між позивачем та відповідачем шляхом підписання останнім заяви-приєднання №42ВТ810-18003-20 до умов типового договору розподілу природного газу для споживача, що не є побутовим, укладено договір розподілу природного газу №42ВТ810-18003-20 від 01.10.2020, відповідно до якого у період з січня по грудень 2022 року включно позивач надав, а відповідач прийняв послуги з розподілу природного газу на загальну суму 120 693,52 грн, що підтверджується підписаними актами наданих послуг.

Проте, відповідач за надані послуги розрахувався частково в сумі 86 673,38 грн, внаслідок чого у ТзОВ «УПРАВ-ДОМ.» утворилась заборгованість у розмірі 34 020,14 грн, що також підтверджується підписаним сторонами актом звірки взаємних розрахунків.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Зокрема, пунктом 6.6. договору передбачено, що оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством споживач має сплачувати оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку зі спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку зі спеціальним режимом використання споживача на поточний рахунок оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зарахується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Отже, судом вище установлено, що відповідач у повному обсязі за надані послуги з розподілу природного газу не розрахувався.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 05 березня 2019 року у справі № 910/1389/18, що відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів зазначає, що Акт звіряння підписаний сторонами, тобто і відповідачем та крім того скріплений печатками.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що звертаючись із апеляційною скаргою відповідач не заперечував підписання сторонами даного акту звіряння, зокрема відповідачем. Також у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач не погоджувався із сумою заборгованості, яка зазначена в акті звіряння, з наведеного можна дійти висновку про фактичне визнання відповідачем наявності у нього перед позивачем заборгованості.

Ураховуючи установлене вище, суд дійшов висновку, що «УПРАВ-ДОМ.» порушило умови укладеного договору та положення ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, що має наслідком задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості у розмірі 34 020,14 грн.

Крім того, з матеріалів справи слідує, що позивач просив суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 9 520,61 грн, 3% річних у сумі 599,75 грн та інфляційні втрати у розмірі 7 280,11 грн, нараховані з 11.04.2022 по 01.02.2023 по кожному акту наданих послуг з урахуванням часткової оплати боргу.

У відповідності до ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно ч. 1 ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Так, згідно п. 8.2. договору, у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Нарахування пені здійснюється починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку здійснення оплати за цим договором.

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на вимоги статті 86 ГПК України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми заборгованості та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок.

Отже, суд перевірив наданий позивачем розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, і встановив, що їх обчислення здійснено арифметично вірно, що має наслідком задоволення і цих вимог.

Стосовно доводів відповідача наведених у апеляційній скарзі про неможливість подання відповідних доказів у суді першої інстанції, з підстав не отримання відповідачем ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у даній справі, а саме платіжних інструкції та доручень, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до підпункту "в" пункту 3 частини першої статті 282 ГПК України у мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції мають бути зазначені мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.

Згідно з частинами третьою, п`ятою статті 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З матеріалів справи убачається, що відповідач отримав ухвалу суду першої інстанції про відкриття провадження у даній справі 10.03.2023, що підтверджується повернення рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №010 (т. 1, а.с. 65).

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про дотриманням судом першої інстанції норм процесуального Закону, а саме ГПК України, про повідомлення належним чином усіх учасників справи

Рішення у даній справі прийнято 20.04.2023, тобто відповідач отримав ухвалу суду про відкриття провадження більше ніж за місяць до прийняття рішення. Відзиву на позовну заяву відповідач не направив, тобто свої правом, визначений ст. 165 ГПК України не скористався. Частиною 9 ст. 165 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Беручи до уваги вищенаведене, та ураховуючи ст.ст. 165, 269 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість підстав неможливості подання доказів у суді першої інстанції відповідачем.

Розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УПРАВ-ДОМ.» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 у справі №910/2594/23 колегія суддів дійшла висновку про відмову у її задоволенні.

Щодо доводів Товариства з обмеженою відповідальністю «УПРАВ-ДОМ.», наведених у апеляційній скарзі, про невмотивованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, слід зазначити наступне.

Європейський суд з прав людини у справах "Руїс Торіха проти Іспанії", "Суомінен проти Фінляндії", "Гірвісаарі проти Фінляндії" неодноразово наголошував на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Зміст оскаржуваного судового рішення містить підстави та нормативне обґрунтування, з яких виходив суд, дійшовши висновків про задоволення позову, тому твердження скаржника про їх невмотивованість є безпідставними.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 у справі №910/2594/23 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УПРАВ-ДОМ.» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 у справі №910/2594/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 у справі №910/2594/23 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 у справі №910/2594/23.

4. Витрати по сплаті судового збору покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «УПРАВ-ДОМ.».

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов