ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2023 р. м. Житомир Справа № 906/412/23

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

секретар судового засідання: Сенькіна Л.А.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Райківський"

до Приватного підприємства "Євробуд-9"

про стягнення 281 215,50 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 281 215, грн. заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач не оплатив повну вартість придбаної щебеневої продукції згідно договору від 01.04.2021.

Ухвалою господарського суду від 03.04.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 22.06.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу №906/412/23 до судового розгляду по суті на 19.07.2023.

18.07.2023 до суду від ТОВ "Торговий дім "Райківський" надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача. Одночасно повідомлено, що відповідачем після відкриття провадження у справі, а саме 12.06.2023 та 30.06.2023 відповідачем сплачено суму основного боргу у загальному розмірі 75000,00грн (а.с.83-85).

Відповідач не скористався правом надання відзиву на позовну заяву та правом на участь в судових засіданнях представника; про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 18.07.2023 (а.с.81).

Суд констатує, що ним було виконано умови Господарського процесуального кодексу України стосовно належного повідомлення учасників справи про час і місце розгляду справи, проте своїми процесуальними правами відповідач не скористався, явки представника в судові засідання не забезпечив, причин неявки не повідомляв, відзиву не подав. Враховуючи належне повідомлення відповідача про дату судового засідання, достатність документів наявних у матеріалах справи для вирішення спору по суті, суд не вважає відсутність представника відповідача у даному судовому засіданні перешкодою для вирішення спору по суті, а тому дійшов висновку про розгляду справи за наявними у ній матеріалами згідно з ч.9 ст.165 ГПК України та ч.2 ст.178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Райківський" (продавець. позивач) та Приватним підприємством "Євробуд-9" (покупець, відповідач) укладено договір купівлі-продажу щебеневої продукції (а.с.9-11).

Згідно п.1.1 в порядку та на умовах, визначених цим договором продавець зобов`язується передати у власність покупцю, а покупець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов`язується передати щебеневу продукцію (надалі - товар), в кількості та по цінах за одиницю виміру визначеними сторонами у специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору.

Загальна вартість договору визначається як сума усіх специфікацій до договору (п.2.1 договору).

За умовами п.2.2 договору оплата товару за договором здійснюється покупцем, на підставі рахунку продавця, у безготівковій формі банківським переказом коштів у національній валюті України гривні, на поточний рахунок продавця. Датою оплати вважається дата фактичного надходження коштів на рахунок продавця.

Відповідно до п.3.1 договору, передача товару за цим договором здійснюється на умовах, вказаних у специфікаціях до даного договору. Приймання-передача товару проводиться уповноваженими представниками обох сторін. Датою передачі товару визнається дата зазначена представниками продавця та покупця в видатковій накладній.

Моментом переходу права власності на товар до покупця є дата підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної (п.3.4 договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання й діє до 31.12.2021, а в частині розрахунків - до моменту повного виконання сторонами взятих на себе за даним договором зобов`язань (п.8.1 договору).

На виконання умов договору позивач поставляв відповідачу товар, що підтверджується відповідними видатковими накладними (а.с.12-51).

Натомість, відповідач в порушення умов договору купівлі-продажу щебеневої продукції від 01.04.2021 розрахунок за поставлений товар здійснив частково. Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, за останнім утворилась заборгованість перед позивачем за поставлений на підставі договору товар у розмірі 281215,50грн, що підтверджується актом звірки розрахунків, підписаним представниками обох сторін та скріпленого печатками (а.с.52).

14.01.2023 позивач надіслав відповідачу вимогу (в порядку ст.530 ЦК України) від 14.01.2023 про сплату заборгованості на загальну суму 281215,50грн (а.с.53-54), яка залишена останнім без відповіді та задоволення.

За вказаних обставин, позивач звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 281215,50грн, яка виникла на підставі договору від 01.04.2021.

За даними позивача, після відкриття провадження у справі відповідач частково сплатив суму основного боргу у розмірі 75000,00грн, що підтверджується актом звірки розрахунків станом на 18.07.2023.

Таким чином, провадження у справі в частині стягнення 75000,00грн, основного боргу необхідно закрити за відсутністю предмета спору відповідно до п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази та всі обставини справи, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем, є правовідносинами з купівлі-продажу, згідно яких у відповідача, внаслідок передання йому позивачем товару на загальну суму 281215,50грн, виник кореспондуючий обов`язок оплатити його.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ч.2 ст.692 ЦК України).

Згідно з приписами ст.ст.525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч.2 ст. 530 ЦК України).

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина 1 ст.612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач не здійснив відповідних розрахунків за отриману продукцію на підставі договору купівлі-продажу від 01.04.2021 в визначений ст.530 ЦК України.

Матеріалами справи підтверджено, що у відповідача станом на день розгляду справи існує прострочення в оплаті отриманого від позивача товару на підставі договору від 01.04.2021 у розмірі 206215,50грн.

Крім того, в матеріалах справи міститься акт звірки взаєморозрахунків станом на 31.12.2022, підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками підприємств, у яких відповідач визнав наявну заборгованість у загальному розмірі 281215,50грн (а.с.52).

Відповідач не надав суду доказів сплати вказаної заборгованості, доводів позивача не спростував.

За таких обставин, вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 206215,50грн за договором купівлі-продажу від 01.04.2021 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст.73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідач не спростував визнані судом обґрунтованими позовні вимоги, та не надав доказів, які могли б свідчити про належне виконання ним зобов`язання щодо оплати поставленого товару у визначений договором строк. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення 206215,50грн основного боргу.

Суд закриває провадження у справі в частині стягнення 75000,00грн основного боргу на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч.9 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

У матеріалах справи є укладений між адвокатом Дорофєєвим Дмитром Олександровичем (адвокат) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Райківський" (клієнт) договір - доручення про надання правової допомоги (а.с.60) (далі - договір).

Згідно п.1.1 предметом даного договору є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані зі захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів у справі за позовом до Приватного підприємства "Євробуд-9".

За умовами п.п. 2.1.1, 2.1.2 договору адвокат зобов`язується надати правову допомогу, в тому числі, за окремими дорученнями клієнта, представляти права і законні інтереси клієнта в органах державної влади, місцевого самоврядування, перед третіми особами, а також у судах України загальної юрисдикції, апеляційних судах загальної юрисдикції та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних та кримінальних справ, здійснювати професійну діяльність адвоката згідно з умовами цього договору з усіма правами представника, які передбачені Цивільним процесуальним кодексом України, Господарським процесуальним кодексом України.

Клієнт зобов`язується сплатити гонорар (якщо такий обумовлений в договорі) адвокату в розмірі та в строки погоджені між ними (п.п.2.3.1 договору).

Відповідно до п.4.1 договору гонорар адвоката за послуги визначені у п.п.2.1.2 цього договору складає 13 500 (тринадцять тисяч п`ятсот) гривень або суму, що стягне суд у якості компенсації витрат на правову допомогу (клієнт сплачує суму, що є більше, а але не менше 13 500 грн) та має бути сплачений клієнтом протягом 10-ти банківських днів з моменту виконання рішення суду.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2024 року (п.3.1 договору).

На виконання умов договору адвокатом Дорофєєвим Д.О. було надано ТОВ "Торговий дім "Райківський" такі послуги:

- консультація (опитування) клієнта щодо фактичних обставин справи - 1500,00грн,

- опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини, а також збір, вивчення та аналіз документів, на підставі яких позивач обґрунтовує свої вимоги - 1500,00грн,

- підготовка позовної заяви - 7500,00грн,

- участь у судових засіданнях - 3000,00грн (а.с.3).

Загальна вартість наданих послуг складає 13500,00 грн.

У матеріалах справи є ордер на надання правової допомоги, виданий адвокату Дорофєєву Д.О. (а.с.59).

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 123 ГПК України).

За ч. 1, 3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис наданих послуг, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт; 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначені суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності, необхідності) та критерію розумності розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, за його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.07.2022 у cправі № 918/1040/20 Верховний Суд звернув увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України. Чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. В свою чергу, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України).

Суд, досліджуючи матеріали справи, подані процесуальні заяви зазначає, що з огляду на обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для вирішення спору, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, а також вимоги п. 4 ст. 129 ГПК України, прийшов до висновку про стягнення з позивача на користь відповідача 13500,00грн витрат на професійну правничу допомогу.

Водночас, суд відзначає, що при стягненні судових витрат, до уваги прийнято положення ч. 3 ст. 130 ГПК України, яка визначає: якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Керуючись статтями123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Євробуд-9" (12405, Житомирська область, Житомирський район, с.Левків, вул.Героїв України, буд.35, )

- на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Райківський" (10003, м.Житомир, вул. Лесі Українки, 19, ) 206215,50грн основного боргу, а також 4218,23грн судового збору та 13500,00грн витрат на професійну правничу допомогу.

3. Закрити провадження у справі в частині стягнення 75000,00грн основного боргу на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 28.07.23

Суддя Кудряшова Ю.В.

Віддрукувати:

1 - до справи

2,3 - сторонам (рек.)