ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2023 року

м. Київ

cправа № 904/4157/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Огородніка К.М.- головуючого, Банаська О.О., Пєскова В.Г.

за участю секретаря судового засідання Ксензової Г.Є.

за участю ліквідатора Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №35" арбітражного керуючого Іващука Валентина Анатолійовича

розглянув у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції касаційну скаргу Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №35" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Іващука Валентина Анатолійовича

на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.2022

та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 11.04.2023

у справі № 904/4157/20

за заявою Комунального підприємства "Кривбасводоканал"

до Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №35"

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року Комунальне підприємство "Кривбасводоканал" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №35" (далі - Підприємство, Боржник).

Ухвалою господарського суду від 14.09.2020 відкрито провадження у справі №904/4157/20 про банкрутство Підприємства.

Постановою господарського суду від 18.01.2021, серед іншого, визнано Боржника банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру; ліквідатором Підприємства призначено арбітражного керуючого Іващука Валентина Анатолійовича.

Короткий зміст заявлених вимог

У липні 2022 року ліквідатор Боржника арбітражний керуючий Іващука В.А. звернулась до господарського суду зі заявою про покладення субсидіарної відповідальності та солідарне стягнення з Криворізької міської ради та Виконавчого комітету Криворізької міської ради на користь Підприємства грошові кошти в розмірі 16 929 003,11 грн, у зв`язку з доведенням останнього до банкрутства.

Подана заява обґрунтована тим, що в ході проведення ліквідатором аналізу причин негативної динаміки забезпечення зобов`язань виявилось, що Боржник позбавився більшої частини своїх активів у проміжку від 2008-2015 років через рішення Криворізької міської ради та Виконавчого комітету Криворізької міської ради.

Заява з посиланням на приписи статті 215 Господарського кодексу України (далі - ГК України), статті 4 та частини другої статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) мотивована тим, що саме внаслідок рішення власника Боржника, яким були вилучені ліквідні майнові активи, що належали Боржнику на праві господарського відання, були вилучені та передані іншій юридичній особі, що зумовило зупинення у 2014 році роботи Підприємства і, як наслідок, призвело до його неплатоспроможності та банкрутства.

Додатково ліквідатором зазначено, що власник Боржника, попри встановлений законом обов`язок, не вживав будь-яких заходів щодо запобігання банкрутству Боржника, натомість свідомо залишив його з боргами.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.2022, залишеною без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 11.04.2023 у справі №904/4157/20, у задоволенні заяви ліквідатора Боржника про покладення субсидіарної відповідальності та солідарного стягнення грошових коштів з Криворізької міської ради та Виконавчого комітету Криворізької міської ради- відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що ліквідатором Боржника не надано належних доказів щодо вчинення дій чи бездіяльності Криворізької міської ради та її Виконавчого комітету, які призвели до стійкої неплатоспроможності банкрута, а також не обґрунтовано причинний зв`язок між протиправною поведінкою вказаних осіб та завданою шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювачів шкоди.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

Ліквідатор Боржника арбітражний керуючий Іващук В.А. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.2022 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 11.04.2023 у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути солідарно з Криворізької міської ради та її Виконавчого комітету на користь банкрута грошові кошти в розмірі 16 929 003,11 грн.

Заявник касаційної скарги стверджує про невірне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права (пункту 1 статті 5 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство), статті 614 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 4, частини шостої статті 34, частини другої статті 61 КУзПБ) та порушення процесуальних норм щодо повного та всебічного дослідження обставин справи.

Підставами касаційного оскарження судових рішень у цій справі зазначає пункти 2, 3 частини 2 статті 287 ГПК України.

У контексті зазначених підстав посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо правильного та ефективного обрання способу захисту порушеного права у подібних правовідносинах. Також доводить про необхідність відступу від висновків Верховного Суду у постановах, перелік яких наведено судом апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові без належного аналізу аналогічності правового регулювання.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

Учасники справи не скористались своїм процесуальним правом щодо подання відзиву на касаційну скаргу, що відповідно до положень частини третьої статті 295 ГПК України не перешкоджає перегляду судових рішень.

Касаційне провадження

01.05.2023 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла вищевказана касаційна скарга Боржника в особі його ліквідатора.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №904/4157/20 визначено склад колегії суддів: Огороднік К.М. - головуючий, Пєсков В.Г., Банасько О.О., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.05.2023.

Ухвалою Верховного Суду від 17.05.2023 касаційну скаргу ліквідатора Боржника залишено без руху; надано скаржнику строк для усунення недоліків.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 17.05.2023 до касаційного суду від скаржника надійшло клопотання про усунення недоліків касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 12.06.2023, серед іншого, відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Підприємства в особі його ліквідатора арбітражного керуючого Іващука В.А. на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.2022 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 11.04.2023 у справі №904/4157/20; призначено касаційну скаргу до розгляду на 05.07.2023 о 11:30 год.

Ухвалою Верховного Суду від 03.07.2023 задоволено клопотання скаржника про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Верховного Суду від 05.07.2023 відкладено розгляд касаційної скарги Підприємства в особі ліквідатора у цій справі на 19.07.2023 року о 10:30 год.

Судове засідання 19.07.2023 відбулось за участю у режимі відеоконференції скаржника - ліквідатора Підприємства арбітражного керуючого Іващука В.А., який надав пояснення у справі. Інші учасники справи явку повноважних представників не забезпечили, про час та дату судового засідання були сповіщені належним чином.

Оскільки явка представників сторін у судове засідання з розгляду касаційної скарги не є обов`язковою за законом і не визнавалася такою судом, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю повноважних представників учасників судового процесу, які не з`явилися.

Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи

За доводами ліквідатора, неплатоспроможність Боржника була зумовлена зупинкою його роботи внаслідок рішень власника, якими були вилучені та передані іншій юридичній особі ліквідні майнові активи, що належали Боржнику на праві господарського відання.

Зазначеними рішеннями, на думку ліквідатора, є такі акти:

- наказ №139-ум від 08.09.2008 Управління комунальної власності міста Виконавчого комітету Криворізької міської ради (далі - Наказ №139-ум), відповідно до якого передано з балансу Підприємства 2 транспортних засоби (автомобіль "ЗІЛ 432902" та автомобіль "РАФ 23038");

- рішення Криворізький міської ради №3618 від 29.04.2015 (далі - Рішення №3618), відповідно до якого припинено право постійного користування земельною ділянкою площею 0,3979 га в мікрорайоні Гірницькому Саксаганського району;

- рішення Криворізької міської ради №2313 від 27.11.2013 (далі - Рішення №2313), відповідно до якого з балансу Підприємства вибуло нежитлове приміщення у місті Кривому Розі по вул. Космонавтів, буд.15, загальною площею 624,4 кв.м. (окремо стояча будівля).

Під час здійснення ліквідаційної процедури Боржника 22.04.2022 ліквідатором направлено претензію №22/4157-ПКВ до Криворізької міської ради та її Виконавчого комітету з вимогою щодо погашення протягом 10-и днів з моменту отримання претензії заборгованості Боржника перед його кредиторами у розмірі 16 929 003,11 грн та перерахування цих коштів на розрахунковий рахунок Підприємства.

У відповідь на зазначену претензію Виконавчим комітетом Криворізької міської ради листом №12/26/2565 від 31.05.2022 повідомлено, що право постійного користування земельною ділянкою площею 0,3979 га у мікрорайоні Гірницькому, буд. 6-А в Саксаганському районі міста було припинено на підставі Рішення №3618, яке було прийняте компетентним органом в межах повноважень, згідно норм чинного законодавства України та на підставі добровільної відмови Боржника.

У цьому ж листі Виконавчим комітетом Криворізької міської ради вказано, що дані про перебування на балансі Підприємства нежитлового приміщення загальною площею 624,4 м.кв., розташованого по вул. Космонавтів, буд. 15 у м. Кривому Розі, відсутні.

Попри надані пояснення, ліквідатор Боржника вважав, що вищезазначеними рішеннями власником Підприємства було виведено значну частку активів, які могли суттєво вплинути на функціонування Боржника або ж погашення ним заборгованості, що свідчить про доведення останнього до банкрутства.

Вказані обставини стали підставою для звернення ліквідатором Боржника із заявою в порядку частини другої статті 61 КУзПБ про покладення на Криворізьку міську раду та її Виконавчий комітет субсидіарної відповідальності за непогашеними зобов`язаннями Боржника у цій справі.

Розгляд касаційної скарги і позиція Верховного Суду

Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши наведені в касаційних скаргах доводи в межах підстав оскарження та правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов таких висновків.

Предметом судового розгляду є заява ліквідатора Боржника про покладення на відповідних осіб (засновника Боржника - Криворізьку міську раду та його орган управління майном - Виконавчий комітет Криворізької міської ради) субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями цього Боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства.

Частиною першою статті 619 ЦК України передбачено, що договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.

За змістом частини першої статті 215 ГК України у випадках, передбачених законом, за порушення вимог законодавства про банкрутство, зокрема фіктивне банкрутство, приховування банкрутства або умисне доведення до банкрутства передбачена юридична відповідальність, яка покладається на суб`єкта підприємництва-боржника, його засновників (учасників), власника майна, а також інших осіб.

Частиною третьою цієї статті Кодексу визначено, що умисним банкрутством визнається стійка неплатоспроможність суб`єкта підприємництва, викликана цілеспрямованими діями власника майна або посадової особи суб`єкта підприємництва, якщо це завдало істотної матеріальної шкоди інтересам держави, суспільства або інтересам кредиторів, що охороняються законом.

Субсидіарна відповідальність - це додаткова відповідальність осіб, які разом з боржником відповідають за його зобов`язаннями у випадках, передбачених, зокрема, КУзПБ.

Відповідно до частини другої статті 61 КУзПБ під час здійснення своїх повноважень ліквідатор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою. У разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника - юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями. Стягнені суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані тільки для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому цим Законом.

Визначене нормами КУзПБ правопорушення, за вчинення якого покладається такий вид цивільної відповідальності, як субсидіарна, має співвідноситися із наявністю, відповідно до закону, необхідних умов (елементів), які є підставою для застосування цього виду відповідальності.

Об`єктом вказаного правопорушення та захисту при покладенні субсидіарної відповідальності є права кредиторів на задоволення вимог до боржника, що лишились не задоволеними у справі про банкрутство.

Суб`єктами правопорушення (субсидіарної відповідальності), що може бути покладена у справі про банкрутство за заявою ліквідатора, є засновники (учасники, акціонери) або інші особи, у тому числі керівник боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, за умови існування вини цих осіб у банкрутстві боржника, тобто вчиненні суб`єктом (суб`єктами) субсидіарної відповідальності винних дій, що призвели до банкрутства боржника.

Дослідження обставин поведінки (дій чи бездіяльності), яка повинна знаходитися в причинно-наслідковому зв`язку відносно порушення, передбаченого частиною другою статті 61 КУзПБ, а також встановлення вини суб`єктів субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство здійснюється судом, що вирішує спір про субсидіарну відповідальність у справі про банкрутство.

Водночас при вирішенні питання щодо вини (виду вини) суб`єкта субсидіарної відповідальності, необхідно виходити з обов`язків та повноважень суб`єктів відповідальності стосовно боржника, покладених на них законом та/або статутом, враховуючи при цьому положення частин першої і третьої статті 4 КУзПБ.

Щодо об`єктивної сторони правопорушення для покладення на суб`єктів субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство слід зазначити, що хоча приписи частини другої статті 61 КУзПБ і містять диспозицію (зміст) правопорушення- "доведення до банкрутства", за яке передбачена "санкція" у вигляді субсидіарної відповідальності, однак не конкретизують дії/бездіяльність суб`єктів цієї відповідальності, які вказують/доводять на його існування.

При цьому, виходячи з положень статті 73 та частини першої статті 74 ГПК України (щодо покладеного на сторону/учасника у справі про банкрутство тягаря доведення обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень), суд наголошує, що обставини існування або відсутності будь-якого із наведених елементів/складових об`єктивної сторони цивільного правопорушення (стверджуваних або заперечуваних: вчинення дії, бездіяльність, існування боргу в період вчинення боржником майнової дії тощо), мають бути доведені у встановленому законом порядку.

Відсутність (ненадання) належних доказів на підтвердження елементів/складових об`єктивної сторони порушення, тобто дій/бездіяльності конкретної особи (суб`єкта) відповідальності, що вказують на доведення до банкрутства або банкрутства, спростовує існування об`єктивної сторони порушення з доведення до банкрутства (банкрутства), а відповідно позбавляє суд підстав визначити суб`єктів відповідальності, встановити вину у діях/бездіяльності цих осіб та покласти субсидіарну відповідальність на її суб`єктів.

Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом у постановах, зокрема, від 16.06.2020 у справі №910/21232/16 та від 15.02.2022 у справі №927/219/20, та була врахована судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях.

У цій справі суди з`ясували, що обґрунтовуючи свої доводи про наявність підстав для покладення субсидіарної відповідальності у зв`язку з доведенням до банкрутства Підприємства на його засновника- Криворізьку міську раду та його Виконавчий комітет, ліквідатор зазначав, що Наказом №139-ум (щодо передачі транспортних засобів), Рішенням №3618 (щодо припинення права постійного користування земельною ділянкою) та Рішенням №2313 (щодо нежитлового приміщення) було виведено значну частку активів, які могли суттєво вплинути на функціонування Боржника або ж погашення ним кредиторської заборгованості, що свідчить про доведення останнього до банкрутства.

На підставі поданих учасниками справи доказів судами встановлено такі обставини:

- щодо передачі транспортних засобів: Наказом №139-ум за 12 років до відкриття провадження у цій справі про банкрутство передано з балансового обліку Підприємства 2 транспортних засоби (автомобіль "ЗІЛ 432902" та автомобіль "РАФ 23038"), при чому дохід від реалізації цих транспортних засобів істотно не може вплинути на задоволення вимог кредиторів, зважаючи на те, що заборгованість перед кредиторами відповідно до реєстру вимог складає 16 981 203,11 грн;

- щодо припинення права постійного користування земельною ділянкою: Рішення №3618 було прийнято на підставі заяви керівника банкрута Кабакової Т.В., обґрунтованої посиланням на дострокове припинення договору оренди об`єктів нерухомості комунальної власності міста №35/23 від 17.12.2012. При цьому при прийнятті відповідного рішення Криворізька міська рада виступала не в якості власника (засновника) банкрута, а в якості органу, уповноваженого на розпорядження землею комунальної власності в межах міста Кривого Рогу;

- щодо нежитлового приміщення: матеріали справи не містять, а ліквідатором не надано доказів належності банкруту нежитлового приміщення у місті Кривому Розі по вул. Космонавтів, буд.15, загальною площею 624,4 кв.м. Водночас, нежитлова будівля за вказаною адресою є власністю Криворізької міської територіальної громади. Зазначена будівля була передана на балансовий облік управління житлового господарства відповідно до акту приймання-передачі від 29.10.1991 від комунального підприємства "Житлово-комунальне господарство №21". Наказом Управління комунальної власності міста Виконавчого комітету Криворізької міської ради від 30.07.2018 №80-ум "Про надання згоди на передачу об`єктів нерухомості від управління благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради на балансовий облік управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради" (далі - Наказ №80-ум) нежитлова будівля по вул.Космонавтів, 15, загальною площею 624,4 кв.м. передана від управління благоустрою та житлової політики на баланс управління комунальної власності міста. Інформація та документи щодо перебування вказаної будівлі на балансі Підприємства відсутні.

Крім того, апеляційним судом з`ясовано, що за наявності відомостей про спірне майно, ліквідатор не звертався до суду із заявами про витребування цього майна, тоді як подання ліквідатором заяв про повернення чи витребування майна, яке знаходиться у третіх осіб, є одним із способів наповнення ліквідаційної маси.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні заяви ліквідатора про покладення субсидіарної відповідальності, суди попередніх інстанцій на підставі встановлених вищезазначених обставин керувалися відсутністю (ненаданням ліквідатором) належних доказів на підтвердження вчинення дій чи бездіяльності Криворізької міської ради та її Виконавчого комітету, що призвели до стійкої неплатоспроможності банкрута, а також необґрунтованістю причинного зв`язку між протиправною поведінкою вказаних осіб та завданою шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності.

Касаційний суд враховує обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанції стосовно того, що прийнятий за 12 років до відкриття провадження у цій справі про банкрутство Наказ №139-ум (щодо передачі двох транспортних засобів) та Рішення №3618 (щодо припинення права постійного користування земельною ділянкою), прийняте у зв`язку з добровільною відмовою Боржника від такого права з огляду на дострокове припинення договору оренди об`єктів нерухомості комунальної власності, не є такими рішеннями власника Боржника та органу управління майном, які підтверджують обставини доведення його до банкрутства.

Однак, Верховний Суд не може погодитися із висновками судів попередніх інстанцій в цілому щодо недоведення ліквідатором вчинення відповідачами дій чи бездіяльності, що призвели до стійкої неплатоспроможності банкрута, оскільки такі висновки, без надання судами правової оцінки усіх обставин справи та доводів заявника, є передчасними.

Так, ліквідатор Боржника доводив, що одним із рішень власника (міської ради), що призвело до неплатоспроможності Підприємства (комунальної організаційно-правової форми господарювання) є рішення Криворізької міської ради від 27.11.2013 № 2313 "Про затвердження Порядку списання, відчуження, передачі основних засобів, що є комунальною власністю територіальної громади міста Кривого Рогу", яким, за твердженням ліквідатора, з балансу Підприємства вибуло нежитлове приміщення у місті Кривому Розі по вул. Космонавтів, буд.15, загальною площею 624,4 кв.м. (окремо стояча будівля) (далі - Нежитлове приміщення).

Натомість, обмежившись висновком про відсутність у матеріалах справи доказів належності банкруту Нежитлового приміщення, його передачею на балансовий облік управління житлового господарства у 1991 році та тим, що Наказом №80-ум у 2018 році Нежитлове приміщення передано від управління благоустрою та житлової політики на баланс управління комунальної власності міста, суди попередніх інстанцій не надали жодної правової оцінки Рішенню № 2313 (від 27.11.2013) у контексті наявності/відсутності вирішення ним питання щодо розпорядження Нежитловим приміщенням та стверджуваних ліквідатором обставин перебування цього Приміщення саме на балансі Боржника у вказаний період (до 27.11.2013).

Відповідно до частини третьої статті 86 ГПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Втім, установивши надання ліквідатором технічного паспорту (станом на 20.04.1989) Нежитлового приміщення у якості доказу його належності Боржнику, суди першої та апеляційної інстанції у порушення наведених вимог процесуального закону не мотивували відхилення такого доказу, не здійснили правову оцінку його допустимості, зокрема не зазначили, чи може бути технічний паспорт правовстановлюючим документом, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна.

Не надано судами й правової оцінки доводів ліквідатора про доведення Боржника до банкрутства внаслідок прийняття відповідних управлінських рішень його власником у контексті того, чи могло вилучення, на думку ліквідатора, такого ліквідного активу призвести до неплатоспроможності Боржника, адже не досліджено й обставин того, яким чином зазначений актив пов`язаний з можливістю здійснення діяльності Підприємства з огляду на її предмет та мету (судами не досліджено Статуту Підприємства, копія якого наявна у матеріалах справи та була надана ліквідатором у додатках до Заперечень на відзив Криворізької міської ради на заяву про субсидіарну відповідальність (а.с. 13-20, т.с. 4).

Отже, без належної правової оцінки відповідних доказів та доводів ліквідатора Боржника, а також без дослідження вищенаведених обставин, зокрема того, чи Рішенням № 2313 взагалі вирішувалось питання щодо вилучення (за доводами ліквідатора) з господарського відання Підприємства Нежитлового приміщення та його передачі на баланс іншої особи, висновки судів попередніх інстанцій про недоведення ліквідатором вчинення відповідачами дій з доведення Боржника до банкрутства є передчасними та необґрунтованими.

Вагомість зазначеного процесуального порушення пояснюється також й тим, що без дослідження правового режиму майна комунального підприємства неможливо встановити його організаційно-правову форму (комерційне чи некомерційне комунальне підприємство), що, у свою чергу, має значення для особливостей покладення на орган місцевого самоврядування субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями створеного ним комунального підприємства.

Так, відповідно до частин першої-третьої статті 78 ГК України комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Орган, до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).

Особливості господарської діяльності комунальних унітарних підприємств визначаються відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом щодо діяльності державних комерційних або казенних підприємств, а також інших вимог, передбачених законом (частина десята статті 78 ГК України).

Касаційний суд зауважує, що згідно наведених вимог господарська діяльність комунальних комерційних підприємств підпадає під регулювання діяльності державних комерційних підприємств, а господарська діяльність комунальних некомерційних підприємств - казенних підприємств.

Частиною п`ятою статті 74 ГК України передбачено, що держава та орган, до сфери управління якого входить державне комерційне підприємство, не несуть відповідальності за його зобов`язаннями, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

У свою чергу, частиною сьомою статті 77 цього Кодексу визначено, що казенне підприємство відповідає за своїми зобов`язаннями лише коштами, що перебувають у його розпорядженні. У разі недостатності зазначених коштів держава, в особі органу, до сфери управління якого входить підприємство, несе повну субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями казенного підприємства.

Таким чином, здійснення господарської діяльності комунальним некомерційним підприємством без мети одержання прибутку, на основі матеріальної бази, яка не є його власністю та не включається до ліквідаційної маси в разі банкрутства такого підприємства (право оперативного управління), зумовило для законодавця необхідність регулювання спірних відносин у такий спосіб, який би дозволив захистити інтереси можливих кредиторів суб`єкта некомерційної господарської діяльності.

Таке регулювання здійснено, зокрема, через механізм, закріплений у вищенаведених положеннях статей 77, 78 ГК України.

Отже, при притягненні до субсидіарної відповідальності осіб винних у доведенні до банкрутства комунального некомерційного підприємства необхідно враховувати, що регулювання діяльності таких підприємств здійснюється аналогічно до діяльності державних казенних підприємств, без наділення вказаних суб`єктів повною самостійною відповідальністю у відносинах з третіми особами, а також незалежно від статусу підприємства як самостійної юридичної особи, муніципальна влада і відповідно держава мають бути в межах Конвенції про захист прав та основоположних свобод визнані відповідальними за діяльність і бездіяльність підприємства.

Так, у низці випадків Європейський суд з прав людини визнавав державу відповідальною за борги підприємств незалежно від їх формальної класифікації у внутрішньодержавному праві (рішення від 30.11.2004 у справі "Михайленки та інші проти України», пункт 45, рішення від 04.04.2006 у справі "Лисянський проти України", пункт 19, рішення від 03.04.2007 у справі "Кооперативу Агрікола Слобозія-Ханесей проти Молдови", пункти 18,19, рішення від 12.04.2007 у справі "Григор`єв та Какаурова проти Російської Федерації", пункт 35, рішення від 15.01.2008 у справі "Р. Качапор та інші проти Сербії". Отже, внутрішньодержавний правовий статус підприємства як самостійної юридичної особи сам по собі не звільняє державу від відповідальності за борги підприємств у межах Конвенції.

На необхідності урахування зазначених правових висновків зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.09.2018 у справі № 5023/4388/12.

Таким чином, покладення на орган місцевого самоврядування субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями створеного ним комунального некомерційного підприємства, що є боржником і здійснює господарську діяльність без мети одержання прибутку на основі матеріальної бази, яка не є його власністю та не включається до ліквідаційної маси в разі його банкрутства (право оперативного управління), є одним із способів захисту інтересів кредиторів суб`єкта некомерційної господарської діяльності відповідно до статей 77, 78 ГК України, частини другої статті 61 КУзПБ (такої правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 23.06.2022 у справі №904/3551/20).

Зазначені правові норми та правові висновки Верховного Суду свідчать про відмінність порядку покладення на орган місцевого самоврядування субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями створеного ним комунального підприємства залежно від його організаційно-правової форми (комерційне чи некомерційне).

Поряд з цим, судами попередніх інстанцій взагалі не досліджено Статуту Боржника (комунального підприємства), зокрема й у питанні його організаційно-правової форми (комерційне чи некомерційне підприємство).

У контексті наведеного колегія суддів зауважує, що без дослідження вищезазначених обставин справи та належної правової оцінки поданих учасниками справи доказів, твердження судів про недоведеність ліквідатором вчинення відповідачами бездіяльності з доведення Боржника до банкрутства не можуть вважатися обґрунтованими, що, у свою чергу, свідчить про передчасність висновків про відмову у задоволенні заяви про покладення на орган місцевого самоврядування (Криворізьку міську раду) субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями створеного ним комунального підприємства- Боржника.

З огляду на обмеження, визначені статтею 300 ГПК України, Верховний Суд позбавлений можливості самостійно усунути допущені судами попередніх інстанцій процесуальні порушення, оскільки оцінка доказів та самостійне з`ясування усіх фактичних обставин (зокрема й організаційно-правової форми Боржника) виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, передбачених вказаною статтею процесуального закону.

Ураховуючи зазначене, Верховний Суд за результатом касаційного перегляду справи дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій належним чином не виконали приписи процесуального законодавства, оскільки не переглянули справу за наявними в ній доказами відповідно до предмета та підстав заявлених вимог.

Таким чином, за результатом касаційного перегляду справи Верховний Суд вважає частково обґрунтованими підстави касаційного оскарження та погоджується з тими доводами скаржника, які відповідають висновкам суду, наведеним у мотивувальній частині цієї постанови.

Інші доводи скаржника стосовно необхідності відступу від висновків Верховного Суду у постановах, перелік яких наведено судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, колегія суддів відхиляє з підстав їх необґрунтованості.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Верховний Суд дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій не забезпечили всебічного, повного і об`єктивного з`ясування усіх обставин, які мали значення для правильного вирішення заявлених у цій справі про банкрутство вимог ліквідатора Боржника щодо покладення на орган місцевого самоврядування субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями створеного ним комунального підприємства.

Зважаючи на допущені судами порушення норм процесуального права щодо неповного дослідження зазначених вище обставин та доказів у справі, а також ураховуючи обґрунтованість заявлених скаржниками підстав касаційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень з направленням матеріалів цієї справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи місцевому господарському суду необхідно врахувати викладене у цій постанові та вищенаведені правові висновки Верховного Суду, вжити всі передбачені чинним законодавством заходи для всебічного, повного та об`єктивного встановлення обставин справи, за результатом чого дати належну правову оцінку доказам, доводам та запереченням учасників судового процесу, і, в залежності від встановленого та вимог закону, прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Розподіл судових витрат

Оскільки за результатами касаційного перегляду оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи для нового розгляду до суду першої інстанції, то розподіл судових витрат відповідно до статті 129 ГПК України Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №35" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Іващука Валентина Анатолійовича задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.2022 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 11.04.2023 у справі № 904/4157/20 скасувати.

3. Справу № 904/4157/20 в скасованій частині передати на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя К.М. Огороднік

Судді О.О. Банасько

В.Г. Пєсков