ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2023 року м. Черкаси справа № 925/733/23

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Г.М.Скиби, розглянувши у порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними матеріалами, справу

за позовом Акціонерного товариства "Акцент-Банк", м.Дніпро, вул.Батумська,11

до фізичної особи-підприємця Рябчич Валентини Миколаївни, АДРЕСА_1

про стягнення заборгованості у сумі 23888,96 грн,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Акцент-Банк" звернулось в Господарський суд Черкаської області із позовом до фізичної особи-підприємця Рябчич Валентини Миколаївни з вимогою про стягнення 23888,96 грн заборгованості за кредитним договором від 18.12.2020 №20.03., в тому числі:

20034,54 грн заборгованість за наданим кредитом (тіло кредиту),

1484,42 грн заборгованість за процентами,

2370,00 грн заборгованість за винагородою,

а також про відшкодування судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору від 18.12.2020 №20.03..

Ухвалою суду від 30.05.2023 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).

Відповідач був належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (ухвали суду від 30.05.2023) за штрихкодовим ідентифікатором №280, однак відзиву на позов чи й заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не надіслав.

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В ході розгляду справи судом встановлено, що позивачем на підтвердження викладених у позовній заяві обставин, до позову додано документи, які є нечитаємі, а саме: розрахунки заборгованості за договором від 18.12.2020 №20.03., укладеним між АТ "Акцент-банк" та клієнтом Рябчич В.М., станом на 18.03.2023 та 30.03.2023, що перешкоджає з`ясуванню взаємовідносин сторін та обставин справи.

Ухвалою суду від 13.07.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення зазначених недоліків.

17.07.2023 за вх.№11349/23 до суду надійшла заява позивача від 14.07.2023 №20210924АВS000000026 про усунення недоліків позовної заяви із доказами її направлення на адресу відповідача. Провадження у справі було поновлено.

За результатам розгляду спору прийнято судове рішення без його проголошення.

Судом встановлено та перевірено доказами такі взаємовідносин сторін та обставини:

18.12.2020 між Акціонерним товариством "Акцент-Банк" (надалі банк) та фізичною особою-підприємцем Рябчич Валентиною Миколаївною (надалі позичальник) укладено кредитний договір №20.03. (надалі договір), за умовами якого:

згідно з розділом А "Істотні умови кредитування": банком надано позичальнику строковий кредит (п.А1) з лімітом у розмірі 100000,00 грн на фінансування поточної діяльності (п.А2) з терміном повернення до 17.12.2022 шляхом здійснення позичальником погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтетними (однаковими) платежами в розмірі та у строки, визначені у графіку платежів (додаток №1 до договору) (п.А3), та сплатою за користування кредитом: фіксованих процентів у розмірі 33,90% річних (п.А6), а також винагороди за кредитне обслуговування у розмірі 0,79% від визначеної договором суми ліміту, нарахування якої здійснюється станом на дату сплати процентів (п.А10);

кредит надається банком у безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника (п.1.1);

термін повернення кредиту зазначений у п.А3 цього договору. Зазначений термін може бути змінений згідно з п.п.А12, 2.3.2, 2.4.1 цього договору (п.1.2);

позичальник зобов`язується: використовувати кредит на цілі та у порядку, передбаченому п.1.1 цього договору; сплатити проценти за користування кредитом відповідно до п.п.4.1, 4.2, 4.3 цього договору; повернути кредит у терміни, встановлені п.п.1.2, 2.2.14, 2.3.2 цього договору; /.../ сплатити банку винагороду відповідно до п.п.2.3.5, 4.4., 4.5, 4.6, 4.13 цього договору /.../ (п.2.2);

при настанні будь-якої з наступних подій: /.../ порушенні позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених умовами цього договору, у т.ч. у випадку порушення цільового використання кредиту банк, на свій розсуд, має право змінити умови цього договору зажадати від позичальника дострокове повернення кредиту, сплати процентів за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом відправлення повідомлення. При цьому згідно зі ст.212, 611, 615 ЦК України за зобов`язаннями, терміни виконання яких не наступили, терміни вважаються такими, що наступили, у зазначену у повідомленні дату. У цю дату позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту у повному обсязі, про центи за фактичний строк його користування, повністю виконати інші зобов`язання за цим договором (п.2.3.2"а");

погашення кредиту, сплата процентів за цим договором здійснюються у валюті кредиту. Погашення винагороди, неустойки за цим договором здійснюється у гривні відповідно до умов цього договору (п.4.8);

терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за цим договором встановлюються сторонами тривалістю 5 років (п.5.7).

Графік погашення кредиту узгоджений сторонами та наведений у додатку №1 до договору, який є його невід`ємною частиною (а.с.14 зворот).

18.12.2020 на виконання умов договору Акціонерним товариством "Акцент-Банк" видано фізичній особі-підприємцю Рябчич В.М. кредит на суму 10000,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером від 18.12.2020 №TR.16180666.31895.64999 з призначенням платежу: "Видача кредиту згідно договору №20.03. від 18.12.2020" (а.с.21), однак останнім в порушення умов кредитного договору у визначений договором строк повної сплати процентів за користування кредитом, повернення кредиту, а також сплати банку винагороди здійснено не було.

Заборгованість фізичної особи-підприємця Рябчич В.М. станом на 01.04.2023 за кредитним договором становить 23888,96 грн (зокрема: 20034,54 грн залишок заборгованості за наданим кредитом /тілом кредиту/; 1484,42 грн залишок заборгованості за процентами; 2370,00 грн залишок заборгованості за винагородою) та підтверджується випискою з особового рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_1 за період з 18.12.2020 до 01.04.2023 (а.с.22-24), розрахунком заборгованості станом на 30.03.2023 (а.с.20).

28.03.2023 Акціонерним товариством "Акцент-Банк" на адресу фізичної особи-підприємця Рябчич В.М. направлено вимогу від 18.03.2023 (а.с.15) про погашення до 25.03.2023 заборгованості за наявним кредитом у розмірі 23054,56 грн, яку останнім отримано особисто 01.04.2023, однак залишено без задоволення чи й належного реагування.

Строк виконання зобов`язання для позичальника (відповідача) є таким, що настав з 18.12.2022.

Невиконання позичальником зобов`язань із своєчасного внесення періодичних платежів на погашення кредиту та процентів за користування кредитними коштами, неповернення основної суми кредиту за договором, строк виконання якого настав, стало підставою звернення Акціонерного товариства "Акцент-Банк" до Господарський суд Черкаської області за захистом порушеного права та примусового стягнення заборгованості за кредитом.

Відповідачем відзиву на позов чи й доказів погашення заборгованості за кредитним договором позивачу та суду не надано; заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження до суду не надіслано.

Інших доказів сторонами не подано.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до повного задоволення.

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч.3 ст.5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст.13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобов`язання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Відповідно до ч.1, 2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Позивач є ліцензованою кредитною установою на ринку банківських послуг, самостійною юридичною особою з внесенням даних в ЄДРПОУ та суб`єктом господарювання.

Відповідач на момент отримання кредиту був суб`єктом господарювання на ринку послуг України, фізичною особою-підприємцем, що підтверджено витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Суд встановив, що між сторонами виникли кредитні правовідносини на основі договору (підписано учасниками без застережень та зауважень), за умовами якого банк зобов`язався надати відповідачу на відповідних умовах кредит, а відповідач, в свою чергу, зобов`язався використати та повернути кредит позивачу, а також сплатити відсотки та винагороду за користування кредитом, розмір яких визначений кредитним договором від 18.12.2020 №20.03. (а.с.8-14), а строки та порядок погашення сум кредиту - графіком погашення кредиту, який є додатком №1 до кредитного договору (а.с.14 зворот).

Під час розгляду справи судом встановлена обставина неналежного виконання відповідачем свого зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та відсотків згідно з визначеним сторонами графіком погашення.

Направлена 18.03.2023 позивачем на адресу відповідача вимога про погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 23054,56 грн залишена останнім без задоволення чи й належного реагування.

Відповідно до ст.144 ГК України, ст.11 ЦК України обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, непередбачених законом, але таких які йому не суперечать.

Згідно із ст.173 ГК України та ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.ст.526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із нормами Цивільного кодексу України:

ст.525. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом;

ч.1, 2 ст.536. За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства;

ст.599. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином;

ст.610. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання);

ч.1 ст.612. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом;

ст.629. Договір є обов`язковим для виконання сторонами;

ч.1 ст.1049. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

ч.2 ст.1050. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу;

ч.1-3 ст.1054. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом;

ч.1, 2 ст.1056-1. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність":

ст.2. У цьому Законі терміни вживаються у такому значенні: /.../ банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми; клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку;

ч.1 ст.55. Відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Суд зазначає, що, взявши на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів за кредитним договором в АТ "Акцент-Банк", відповідач повинен був виконати їх у строк, визначений договором.

Позивач Акціонерне товариство "Акцент-Банк" умови договору виконав у повному обсязі, надав позичальнику грошові кошти (кредит), що підтверджується наявними у справі доказами.

Відповідач фізична особа-підприємець Рябчич Валентина Миколаївна отримані кошти у встановлений договором строк не повернув.

Із врахуванням викладеного та з огляду на графік погашення кредиту (додаток №1 до договору від 18.12.2020 №20.03., а.с.14 зворот) станом на 01.04.2023 заборгованість відповідача перед позивачем становить 23888,96 грн (з них: 20034,54 грн загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту); 1484,42 грн загальний залишок заборгованості по процентах; 2370,00 грн загальний залишок заборгованості за винагородою (а.с. 20).

Станом на день розгляду справи відповідачем до суду не подано доказів погашення заборгованості за кредитним договором чи й заперечень про об`єктивну неможливість виконати умови кредитного договору.

На підставі викладеного вище суд дійшов висновку про обґрунтованість, підставність і правомірність позовних вимог про примусове стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 18.12.2020 №20.03. у розмірі 23888,96 грн, а відтак і про їх задоволення.

Відповідно до ст.ст.74, 76-79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права.

Суд зазначає, що сплата заборгованості відповідачем під час розгляду справи та неподання ним доказів у справу про оплату має враховуватись виконавчою службою при виконанні рішення суду в ході виконавчого провадження. Суд вважає, що відповідач мав достатньо часу для надання заперечень суду та позивачеві по суті спору чи доказів про погашення заборгованості перед позивачем.

Відповідачем всупереч вимог та приписів ч.1 ст.74, ст.76, 77 ГПК України факту належного виконання зобов`язання у визначений договором строк не доведено; доводів та документів позивача не спростовано; доказів об`єктивної неможливості заперечення вимог чи погашення заборгованості не надано.

За вказаних обставин суд вважає, що позивачем використано належний спосіб захисту свого порушеного права, передбачений приписами ст.ст.15-16 Цивільного кодексу України, тому позов підлягає до задоволення. Належить стягнути з відповідача на користь позивача 23888,96 грн заборгованості за кредитним договором від 18.12.2020 №20.03., зокрема: 20034,54 грн загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту); 1484,42 грн загального залишку заборгованості по процентах; 2370,00 грн загального залишку заборгованості за винагородою.

Суд при прийнятті рішення враховує правові позиції та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, згоду на застосування якого надано Верховною Радою України (п.4 ст.11 ГПК України):

- принцип правової певності та юридичної визначеності, в тому числі недопустимість ревізування рішень судів, які набрали законної сили з підстав бажання зацікавленої особи в переоцінці доказів (рішення "Агрокомплекс проти України" №23465/03 від 08.03.2012);

- принцип загальної оцінки судом відносин сторін та відсутності обов`язку суду давати оцінку кожній вимозі сторін (рішення "Серявін проти України" №4909/04 від 10.02.2010, рішення "Трофімчук проти України" №4241/03 від 28.10.2010);

- принцип повноти та межі обґрунтування рішення судом в залежності від характеру рішення (рішення "Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994, серія А, №303-А, п.29);

- принцип поваги до права на володіння своїм майном (рішення "Желтяков проти України" №4994/04 від 09.09.2011).

Судові витрати (сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2481,00 грн) слід стягнути на користь останнього з відповідача відповідно до приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Рябчич Валентини Миколаївни ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_2 , номер рахунку в банку невідомий)

на користь Акціонерного товариства "Акцент-Банк" (м.Дніпро, вул.Батумська,11, , номер рахунку в банку невідомий)

23888,96 грн заборгованості за кредитом та 2481,00 грн судового збору.

Рішення набирає законної сили законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду в порядку та у строки, встановлені статтями 256-258 та п.17.5 розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено і підписано 19.07.2023.

Суддя Г.М.Скиба