ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2023 р. Справа №914/1237/22

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,

суддів: Бонк Т.Б.,

Якімець Г.Г.,

секретар судового засідання Кришталь М.Б.

явка представників сторін:

від позивача Коцелко Ю.В. довіреність б/н від 01.02.2023

від відповідача Галецький В.Т. довіреність за № 9/ЗЕ/АУП/23 від 10.01.2023

розглянув апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго Львівської міської ради б/н від 17.05.2023

на рішення Господарського суду Львівської області від 18.04.2023, головуючий суддя Іванчук С.В., м. Львів, повний текст рішення складено 27.04.2023

за позовом Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача Акціонерне товариство ДТЕК Західенерго, м. Львів

про стягнення заборгованості 371 274,48 грн.

В С Т А Н О В И В:

короткий зміст позовних вимог

14.06.2022 в Господарський суд Львівської області звернулося Львівське міське комунальне підприємство Львівтеплоенерго Львівської міської ради до відповідача акціонерного товариства ДТЕК Західенерго про стягнення заборгованості 371 274,48 грн. за відшкодування витрат на оплату земельного податку за період з 31.01.2018 по 31.12.2021.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 19.03.2018 між Львівським міським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго» (балансоутримувач) та АТ «ДТЕК «Західенерго» (землекористувач) було укладено договір про відшкодування витрат «Балансоутримувача», відповідно до умов якого Львівською міською радою надано Балансоутримувачу (ЛМКП «Львівтеплоенерго») в користування земельну ділянку площею 109,1297га на території Пустомитівського району (кадастровий номер :08:000:2985).

Позивач зазначає, що на цій території розташовані об`єкти ВП «Бурштинська ТЕС» ПАТ «ДТЕК «Західенерго» за яким закріплена і знаходиться у фактичному користуванні земельна ділянка площею 5,2811 га. За цю земельну ділянку землекористувач зобов`язується відшкодувати балансоутримувачу витрати понесені ним за сплату земельного податку.

Ціну позову позивач обгрунтовує актом звірки взаємних розрахунків між сторонами, станом на 31.12.2021.

Правовими підставами позову зазначає ст.ст. 173 - 175 ГК України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Львівської області від 18.04.2023 у задоволенні позову відмовлено повністю з підстав недоведеності та необгрунтованості позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі позивач просить рішення місцевого господарського суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити, в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник (позивач) зазначає, що:

-безпідставним є висновок місцевого господарського суду про те, що сторонами не досягнуто згоди щодо істотних умов договору;

-відповідачем вчинялися дії щодо виконання договору, а саме 26.09.2018 відповідач сплатив земельний податок в сумі 5 216,05 грн. (період з березня по вересень 2018);

-судом не взято до уваги постанову Великої Палати Верховного Суду в справі № 338/180/17 від 05.06.2018 (п. 49) (не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону).

Узагальнені заперечення відповідача

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення місцевого господарського суду без змін.

В обгрунтування доводів відзиву на апеляційну скаргу, відповідач зазначає, що позовні вимоги необгрунтовані та не підтверджені належними доказами. Вважає, що сторонами не досягнуто всіх істотних умов договору, а тому договір про відшкодування витрат «Балансоутримувача» є неукладеним.

У судове засідання 12.07.2023 з`явилися представник позивача та представник відповідача.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи викладені в апеляційній сказі, просив апеляційну скаргу задоволити, рішення суду скасувати.

Представник відповідача заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення місцевого господарського суду без змін.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та представника відповідача, дослідивши доводи і заперечення, наведені в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносин

19.03.2018 Львівським міським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго» (балансоутримувач) та акціонерним товариством ДТЕК Західенерго (землекористувач) укладено договір про відшкодування витрат балансоутримувача, за змістом якого Львівською міською радою надано балансоутримувачу в користування земельну ділянку площею 109,1297 га на території Пустомитівського району (кадастровий номер :08:000:2985) (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 1.2 договору на території розташовані об`єкти ВП «Бурштинська ТЕС ПАТ «ДТЕК Західенерго» (землекористувач) за яким закріплена і знаходиться у фактичному користуванні земельна ділянка площею 5,2811 га. За дану земельну ділянку землекористувач зобов`язується відшкодувати балансоутримувачу витрати понесені ним за сплату земельного податку.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що договір про відшкодування витрат балансоутримувача від 19.03.2018 є неукладеним.

Оцінюючи висновок місцевого господарського суду колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 2.1 договору балансоутримувач бере на себе обов`язок сплачувати земельний податок за земельну ділянку.

Балансоутримувач надає землекористувачу рахунок земельного податку, який є невід`ємною частиною цього договору (п. 2.2 договору).

Згідно з п. 2.3 договору землекористувач сплачує на рахунок балансоутримувача кошти в якості відшкодування понесених витрат на сплату земельного податку.

На виконання п. 2.1 договору балансоутримувач сплачував земельний податок, що підтверджується платіжними дорученнями (т. 1 а.с. 170-217) та податковими деклараціями (т. 1 а.с. 60-75).

На виконання п. 2.2 договору балансоутримувач скерував землекористувачу рахунки щодо відшкодування витрат земельного податку за період з 31.01.2018 по 31.12.2021, що підтверджується супровідним листом за № 05-14422 від 23.12.2019 (т. 1 а.с. 11) та повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 12), супровідним листом за № 05-4109 від 13.04.2020 (т. 1 а.с. 13) та повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 14), повідомленням про вручення поштового відправлення про отримання (т. 1 а.с. 19), повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 22), супровідним листом за № 05-1527 від 15.02.2021 (т. 1 а.с. 25) та повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 27), супровідним листом за № 05-1908 від 03.03.2021 (т. 1 а.с. 28) та повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 29), супровідним листом за № 05-4076 від 09.04.2021 (т. 1 а.с. 31) та повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 32), супровідним листом за № 05-5303 від 12.05.2021 (т. 1 а.с. 34) та повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 35), супровідним листом за № 05-6487 від 15.06.2021 (т. 1 а.с. 37) та повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 38), супровідним листом за № 05-7331 від 06.07.2021 (т. 1 а.с. 40) та повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 41), супровідним листом за № 05-8602 від 04.08.2021 (т. 1 а.с. 43) та повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 45), супровідним листом за № 05-9788 від 09.09.2021 (т. 1 а.с. 46) та повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 48), супровідним листом за № 05-11108 від 06.10.2021 (т. 1 а.с. 49) та повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 51), супровідним листом за № 05-12225 від 08.11.2021 (т. 1 а.с. 52) та повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 54), супровідним листом за № 05-13032 від 02.12.2021 (т. 1 а.с. 55) та повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 57), супровідним листом за № 05-134 від 11.01.2021 (т. 1 а.с. 58).

Апеляційним господарським судом встановлено, що цей договір виконувався сторонами, оскільки саме позивач надсилав відповідачу (землекористувачу) рахунки на сплату земельного податку, а відповідач підписав, зокрема, розрахунок суми витрат земельного податку, яка підлягає сплаті за 2018 рік по ПАТ ДТЕК «Західенерго» на загальну суму 8 941,77 грн. (т. 1 а.с. 84).

Також судом встановлено, що 26.09.2018 відповідачем було сплачено кошти у розмірі 5 216,05 грн. з призначенням платежу: відшкодування витрат по земельному податку з березня по вересень 2018 року, що підтверджується банківською випискою (т. 1 а.с. 221-222).

Відтак, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджено укладення договору про відшкодування витрат балансоутримувача від 19.03.2018, а отже наявність договірних відносин між позивачем та відповідачем, і виконання сторонами його умов.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 01.06.2020 у справі №906/355/19.

З огляду на викладені обставини, апеляційний господарський суд вважає помилковим висновок місцевого господарського суду про відсутність волевиявлення сторін, зокрема відповідача на укладення спірного договору.

При цьому, доводи апеляційної скарги про те, що сторонами досягнуто згоди щодо істотних умов договору та те, що відповідачем вчинялися дії щодо виконання договору, а саме 26.09.2018 відповідач сплатив суму у відшкодування земельного подаку в сумі 5 216,05 грн. (період з березня по вересень 2018) знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частини перша та друга статті 640 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна зі сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами ЦК України (частина восьма статті 181 ГК України).

З огляду на вказані приписи не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 в справі № 338/180/17 на який послався апелянт, та який не враховано місцевим господарським судом.

Враховуючи встановлені обставини апеляційним судом щодо наявності між сторонами договірних відносин за договором від 19.03.2018 про відшкодування витрат балансоутримувача зі сплати земельного податку, апеляційний господарський суд розглядає питання про наявність/відсутність заборгованості відповідача перед позивачем за договором.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено апеляційним господарським судом, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 371 274,48 грн. з відшкодування витрат на оплату земельного податку за період з 31.01.2018 по 31.12.2021.

Як зазначалося вище, на виконання п. 2.1 договору балансоутримувач сплачував земельний податок, що підтверджується платіжними дорученнями (т. 1 а.с. 170-217) та податковими деклараціями (т. 1 а.с. 60-75).

На виконання п.2.2 договору балансоутримувач скерував землекористувачу рахунки щодо відшкодування витрат земельного податку за період з 31.01.2018 по 31.12.2021, що підтверджується супровідними листами та повідомленням про вручення поштового відправлення.

Загальний розмір витрат на оплату земельного податку за період з 31.01.2018 по 31.12.2021 складає 371 274,48 грн. (8 941,77 грн. за 2018 рік, 121 915,73 грн. за 2019 рік, 121 915,73 грн. за 2020 рік та 121 915,73 грн. за 2021 рік).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем частково виконано умови договору та сплачено земельний податок у розмірі 5 216,05 грн. за період з березня по вересень 2018 року, що підтверджується банківською випискою (т. 1 а.с. 221-222).

Пунктом 3 ст.3, ст.627 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Беручи до уваги наведені вище положення закону, враховуючи встановлені судом факти, зміст позовних вимог, з огляду на часткове виконання відповідачем належним чином своїх договірних зобов`язань, апеляційний господарський суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №№ 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Строк, у межах якого пред`являється позов як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу) Цивільним кодексом України визначено як позовну давність (стаття 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), перебіг якої, відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом частини 1 статті 261 ЦК України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Таким чином, протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом, а для визначення моменту виникнення права на позов важливою є також і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав (такий правовий висновок наведено, зокрема, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №902/538/14).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 3, 4 статті 267 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною другою статті 258 ЦК України визначено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про визнання недійсним рішення загальних зборів товариства.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє в задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише, якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Подібний правовий висновок викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цc18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18, пункт 80), від 05 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (провадження № 14-132цс18, пункт 61), № 522/2201/15-ц (провадження № 14-179цс18, пункт 62) та № 522/2110/15-ц (провадження №14-247цс18, пункт 61), від 07 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (провадження № 14-194цс19, пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-27-цс19, пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (провадження № 14-396цс-19, пункт 51), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17-ц (провадження № 14-448цс19, пункт 28).

Апеляційним господарським судом встановлено підставність заявленого позову (порушено право, за захистом якого той звернувся до суду) та враховано, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість зі сплати земельного податку за період з 31.01.2018 по 31.12.2021.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до Господарського суду Львівської області 14.06.2022.

Також судом враховано, що відповідачем подано до Господарського суду Львівської області заяву № 82/43 від 20.01.2022 (т. 2 а.с. 39-40) про застосування спливу строку позовної давності.

З огляду на викладене апеляційний господарський суд дійшов висновку щодо пропуску позивачем строку позовної давності, визначеного частиною другою статті 258 ЦК України, що є підставою для відмови в задоволенні позову в частині вимог про стягнення 64 481,14 грн. за період з 31.01.2018 по 13.06.2019.

При цьому, поважних причин пропуску позовної давності не встановлено.

З цих підстав апеляційний господарський суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 64 481,14 грн.

Таким чином, враховуючи те, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог за період з 31.01.2018 по 31.12.2021., а також застосував строк позовної давності до частини позовних вимог за період з 31.01.2018 по 13.06.2019, належними до стягнення з відповідача на користь позивача є витрати сплати земельного податку за період з 14.06.2019 по 31.12.2021.

При цьому, сплата відповідачем витрат на оплату земельного податку в розмірі 5 216,05 грн. (за період з березня по вересень 2018 року) не входить у визначений апеляційним судом період з врахуванням строку позовної давності, а тому не береться судом до уваги.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на оплату земельного податку за період з 14.06.2019 по 31.12.2021 в сумі 306 793,34 грн.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги знайшли часткове підтвердження. Доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу не відповідають встановленим обставинам по справі, та не беруться апеляційним господарським судом до уваги.

Згідно з ст. 277 ГПК України підставами скасування рішення суду першої інстанції, є , в тому числі неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, що є підставами для скасування судового рішення та прийняття нового про відмову в задоволенні позовних вимог, відповідно і задоволення апеляційної скарги Департаменту дорожнього господарства Львівської обласної державної адміністрації.

Апеляційний суд доходить до висновку про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, та вважає, що доводи апеляційної скарги частково відповідають встановленим обставинам по справі, а тому апеляційна скарга Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» Львівської міської ради підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду скасуванню, з прийняттям нового про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення з акціонерного товариства ДТЕК Західенерго на користь Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго витрат на оплату земельного податку за період з 14.06.2019 по 31.12.2021 в сумі 306 793,34 грн.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 ГПК України (в редакції Закону №132-IX від 20.09.2019), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини 14 статті 129 ГПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовну заяву позивача задоволено частково на суму 306 793,34 грн., що складає 82,6 % від заявлених до стягнення 371 274,48 грн., апеляційний господарський суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 82,6 % судового збору за подання позову в розмірі 4 600,09 грн. від сплачених 5 569,12 грн. (платіжне доручення № 288 від 11.01.2022 на суму 5 416,71 грн. + платіжне доручення № 5106 від 05.04.2022 на суму 152,41 грн.) та про стягнення з відповідача на користь позивача 82,6 % судового збору за розгляд апеляційної скарги в розмірі 6 900,12 грн. від сплачених 8 353,66 грн. (платіжна інструкція № 9609 від 17.05.2023).

Керуючись ст. ст. 236, 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» Львівської міської ради б/н від 17.05.2023 - задоволити частково.

Рішення Господарського суду Львівської області від 18.04.2023 у справі № 914/1237/22 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позов Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго Львівської міської ради до акціонерного товариства ДТЕК Західенерго про стягнення 371 274,48 грн. задоволити частково.

Стягнути з акціонерного товариства ДТЕК Західенерго (79026, м. Львів, вул. Козельницька, 15, ) на користь Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго (79040,м. Львів, вул. Д.Апостола, 1, ) 306 793,34 грн.

В решті в задоволенні позову Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго Львівської міської ради до акціонерного товариства ДТЕК Західенерго про стягнення 64 481,14 грн. відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства ДТЕК Західенерго (79026, м. Львів, вул. Козельницька, 15, ) на користь Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго (79040,м. Львів, вул. Д.Апостола, 1, ) 4 600,09 грн. судового збору за подання позову.

Стягнути з акціонерного товариства ДТЕК Західенерго (79026, м. Львів, вул. Козельницька, 15, ) на користь Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго (79040,м. Львів, вул. Д.Апостола, 1, ) 6 900,12 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Місцевому господарському суду видати накази в порядку ст. 327 ГПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя Бойко С.М.

Судді Бонк Т.Б.

Якімець Г.Г.

Повний текст постанови складено 20.07.2023