ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" липня 2023 р. м. Рівне Справа № 918/575/23

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Пашкевич І.О., при секретарі судового засідання Гусевик І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін справу

за позовом Приватного підприємства "Глобус-Транс" (вул. Захарова, 7-В, Луцьк, Волинська область, 43020, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Р.И.Т.М." (вул. Завокзальна, 14, Дубровиця, Сарненський район, Рівненська область, 34100, )

про стягнення 71 103 грн 72 коп.

представники сторін у судове засідання не з`явилися

Згідно з ч. 3 ст. 222 ГПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

ВСТАНОВИВ:

12 червня 2023 року на поштову адресу Господарського суду Рівненської області надійшов позов Приватного підприємства "Глобус-Транс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Р.И.Т.М." про стягнення 101 103 грн 72 коп. (з яких: 88 000 грн 00 коп. - основний борг, 10 950 грн 68 коп. - пеня, 1 496 грн 00 коп. - інфляційні втрати, 657 грн 04 коп. - 3 % річних).

В обґрунтування позовних вимог Приватне підприємство "Глобус-Транс" посилається на невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Р.И.Т.М." умов Договору № 44 від 24.10.2022 про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом в частині повного та своєчасного виконання зобов`язань на підставі Договорів-заявок № 2 від 22.02.2023 та № 3 від 08.03.2023.

Ухвалою від 14.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 918/575/23. Постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи призначено на 11.07.2023.

04 липня 2023 року на електронну адресу суду та 07.07.2023 на поштову адресу суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, у якій останній також просив здійснювати розгляд справи без його представника.

Ухвалою від 11.07. 2023 заяву Приватного підприємства "Глобус-Транс" від 04.07.2023 та від 07.07.2023 про зменшення розміру позовних вимог прийнято та задоволено. Постановлено зменшити розмір позовних вимог на 30 000 грн 00 коп. основного боргу. Подальший розгляд справи здійснювати в межах позовних вимог про стягнення 71 103 грн 72 коп. Розгляд справи відкладено на 25.07.2023.

При цьому в ухвалі від 11.07.2023, з урахуванням ухвали від 20.07.2023 про виправлення описки, господарським судом роз`яснено позивачу про можливість повернення судового збору пропорційно зменшеному розміру позовних вимог - на 796 грн 41 коп.

У судове засідання 25.07.2023 представники сторін не з`явилися, хоча про дату час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалася обов`язковою та зважаючи на наявність заяви позивача про розгляд справи без його участі, суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання з розгляду справи по суті без участі представників позивача та відповідача.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач не скористався процесуальним правом на подання відзиву у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 9 ст. 165 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Предметом позовних вимог є стягнення 71 103 грн 72 коп., з яких: 58 000 грн 00 коп. - основний борг, 10 950 грн 68 коп. - пеня, 1 496 грн 00 коп. - інфляційні втрати, 657 грн 04 коп. - 3 % річних.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються аргументи позивача, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 24.10.2022 між Приватним підприємством "Глобус-Транс" (далі - виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Р.И.Т.М." (далі - замовник) укладено Договір № 44 про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом (далі - Договір).

Згідно з п.п. 1.1., 1.2. Договору в порядку та на умовах, визначених цим Договором, виконавець зобов`язується доставити або організувати доставку довіреного йому замовником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право па одержання вантажу, а Замовник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Організація кожного перевезення, в рамках даного Договору, оформлюється за Заявкою на конкретне перевезення.

Відповідно до 1.3., 1.4. Договору напрямки перевезень, кількість вантажу, ціни за надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом та інші характеристики транспортного замовлення визначаються в Заявці па конкретне перевезення. Надання послуг підтверджується складанням актів надання послуг.

Сторони узгодили між собою та зафіксували у п. 2.1. Договору, що ціна послуг визначається сторонами у Заявці.

Оплата здійснюється Замовником шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Виконавця протягом 7 (семи) банківських днів після виконання експедиційних послуг. Датою виконання послуг є дата зазначена у акті виконаних робіт. (п. 2.2. Договору).

Конкретні ціни за послуги, що визначені у заявці, встановлені сторонами виключаю для цього Договору, по поширюються па інші договори, що укладені або будуть укладені між сторонами, і не можуть розглядатися у якості доказу усталеної практики визначення цін у договірних відносинах між сторонами. (п. 2.4. Договору).

Як вбачається, сторони узгодили між собою також права та обов`язки, кількість та якість вантажу, відповідальність сторін, форс-мажор, конфіденційність за Договором, строк дії договору та інші умови.

Як вбачається із п. 8.1. Договору, цей Договір набуває чинності з 24.10.2022 і діє до 31.12.2022.

Якщо за місяць до закінчення строку дії договору жодна зі сторін не виявить письмове бажання його припинити, то Договір вважається пролонгованим на той же термін та з тих же умовах. (п. 8.7. Договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, підписаний уповноваженими сторонами та скріплений відтисками печаток цих юридичних осіб, на час розгляду справи доказів недійсності договору, зокрема відповідних судових рішень, суду не надано.

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутнє письмове бажання будь-якої зі сторін про припинення дії Договору, а відтак укладений між позивачем та відповідачем договір є діючим.

В рамках дії Договору позивач на підставі разових Договорів-Заявок: № 1 від 02.02.2023, №2 від 22.02.2023 та №3 від 08.03.2023 на транспортно-експедиційні послуги по перевезенню вантажів автомобільним транспортом (надалі - Заявки №1-3) які є невід`ємною частиною Договору, зобов`язувався надати автотранспортний засіб, номерний знак НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , та здійснити міжнародні перевезення вантажів.

Як стверджується матеріалами справи, відповідно до Заявки № 1 позивач здійснив автотранспортним засобом НОМЕР_1 / НОМЕР_2 міжнародне перевезення вантажу - заготовки соснові обрізні, маса-до 22 т, за маршрутом:

1) адреса завантаження - м.Дубровиця (Україна);

2) адреса розвантаження - Kanczuga (Польща).

Вказаною Заявкою було узгоджено суму фрахту та порядок оплати - 53 000 грн на дату розвантаження вантажу, тобто 10.02.2023, що підтверджується CMR з відміткою вантажоотримувача. Оригінали документів на оплату послуг: рахунок-фактура № 265, акт надання послуг № 265, CMR, заявка, були відправлені відповідачу Новою Поштою, експрес - накладна №5330, (отримано 28.02.2023).

Відповідно до Заявки № 2 ПП «Глобус-Транс» здійснило автотранспортним засобом НОМЕР_1 / НОМЕР_2 міжнародне перевезення вантажу - заготовки соснові обрізні, маса - до 22 т, за маршрутом:

1) адреса завантаження - м.Дубровиця (Україна);

2) адреса розвантаження - Kanczuga (Польща).

Даною Заявкою було узгоджено суму фрахту та порядок оплати - 45000 грн на дату розвантаження вантажу, тобто 27.02.2023, що підтверджується CMR з відміткою вантажоотримувача. Оригінали документів на оплату послуг: рахунок-фактура № 328, акт надання послуг № 328, CMR, заявка, були відправлені відповідачу Новою Поштою, експрес накладна №1353, (отримано 15.03.2023).

У відповідності до Заявки № 3 ПП «Глобус-Транс» здійснило автотранспортним засобом НОМЕР_1 / НОМЕР_2 міжнародне перевезення вантажу - пиломатеріали соснові обрізні, дошка ґрунтована профільована, маса - до 22 т, за маршрутом:

1) адреса завантаження - м. Дубровиця (Україна);

2) адреса розвантаження - Szydlowo (Польща).

Вказаною Заявкою було узгоджено суму фрахту та порядок оплати - 45 000 грн на дату розвантаження вантажу, тобто 13.03.2023, що підтверджується CMR з відміткою вантажоотримувача. Оригінали документів на оплату послуг: рахунок-фактура № 396, акт надання послуг № 396, CMR, заявка, були відправлені відповідачу Новою Поштою, експрес - накладна №7365, (отримано 28.03.2023).

Позивач виконав належним чином покладені на нього зобов`язання щодо надання послуг з перевезення вантажу до пункту призначення та передав його вантажоодержувачу в строки та в порядку, передбаченому Заявкою.

З метою досудового врегулювання питання оплати заборгованості, в квітні 2023 року позивач звернувся до відповідача з претензією щодо погашення заборгованості за надані транспортні послуги по перевезенню вантажу на суму 123 000 грн 00 коп.

20 квітня 2023 року від відповідача надійшов лист за вихідним № 50 від 20.04.2023, в якому відповідач повідомив, що оплата боргу в розмірі 123 000 грн буде здійснена 20.05.2023. Після цього, як вказує позивач, відповідач здійснив лише часткову оплату кількома платежами на загальну суму 35000 грн.

Як зазначає у позовній заяві ПП «Глобус-Транс» , відповідач повністю оплатив послуги з перевезення вантажу згідно Заявки № 1 на суму 53 000 грн.00 коп., частково згідно з Заявкою № 2 на суму 2 000 грн 00 коп. та не оплатив згідно з Заявкою № 3.

З огляду на вказане позивач був змушений звернутися до суду із даним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що після подання позовної заяви до суду відповідач здійснив у червні 2023 часткову оплату заборгованості у розмірі 20 000 грн 00 коп., а також у липні 2023 часткову оплату заборгованості у розмірі 10 000 грн 00 коп.

Ухвалою від 11.07.2023 постановлено зменшити розмір позовних вимог на 30 000 грн 00 коп. основного боргу.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи характер спору та правовідносини, що склалися між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати норми, що регулюють діяльність з перевезення вантажів та транспортно-експедиторську діяльність.

Правовідносини з перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні регулюються главою 64 Цивільного кодексу України, главою 32 Господарського кодексу України, а також Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19 травня 1956 року, до якої Україна приєдналася 09 вересня 2006 року відповідно до Закону України "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" ( далі - Конвенція).

Відповідно до частин 1, 2 статті 306 ГК України перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання, зокрема, автомобільними дорогами; суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

Згідно з нормами статті 908 ЦК України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За приписами статті 909 ЦК України, яка кореспондується зі статтею 307 Г`К України та статтями 4, 9 Конвенції, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату; договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі; укладення договору перевезення вантажу і прийняття вантажу перевізником підтверджується складенням транспортної (вантажної) накладної.

Як визначено нормами статті 920 ЦК України, у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно з положеннями статті 929 ЦК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Положення цієї глави (Глава 65 ЦК України) поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з положеннями статті 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", експедитор (транспортний експедитор) - суб`єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування; перевізник - юридична або фізична особа, яка взяла на себе зобов`язання і відповідальність за договором перевезення вантажу за доставку до місця призначення довіреного їй вантажу, перевезення вантажів та їх видачу (передачу) вантажоодержувачу або іншій особі, зазначеній у документі, що регулює відносини між експедитором та перевізником.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Судом встановлено, що сторони узгодили між собою та зафіксували у п. 2.2. Договору, що оплата здійснюється замовником шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Виконавця протягом 7 (семи) банківських днів після виконання експедиційних послуг. Датою виконання послуг є дата зазначена у акті виконаних робіт.

Таким чином, у відповідача виник обов`язок здійснення оплати наданих послуг:

- за заявкою № 1 на суму 53 000 грн 00 коп. із 10.02.2023 протягом 7 (семи) банківських днів, тобто до 21.02.2023 включно.

- за заявкою № 2 на суму 45 000 грн 00 коп. із 27.02.2023 протягом 7 (семи) банківських днів, тобто до 08.03.2023 включно.

- за заявкою № на суму 45 000 грн 00 коп. із 13.03.2023 протягом 7 (семи) банківських днів, тобто до 22.03.2023 включно.

Судом встановлено, що позивач надав для відповідача послуги на загальну суму 143 000 грн 00 коп., з яких відповідачем оплачено 85 000 грн 00 коп.

З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення основного боргу на суму 58 000 грн 00 коп. підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, зокрема, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором, або законом.

Сума 3% річних нарахована позивачем до сплати відповідачу за заявкою № 2 становить 346 грн 36 коп. (за період з 28.02.2023 по 05.06.2023), за заявкою № 3 становить 310 грн 68 коп. (за період з 14.03.2023 по 05.06.2023).

Водночас судом встановлено, що виходячи із п. 2.2. Договору у позивача виникло право на нарахування 3 % річних за заявкою № 2 із 09.03.2023, а за заявкою № 3 із 23.03.2023.

Судом перевірено розрахунок 3% річних долучений позивачем до справи за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу та встановлено, що останній не є арифметично вірним, оскільки позивачем здійснено нарахування 3 % річних у період коли ТОВ "Р.И.Т.М." ще мало право на здійснення оплати наданих послуг.

Обґрунтований розмір стягнення з відповідача 3 % річних за розрахунками суду за заявкою № 2 становить 314 грн 55 коп. (за період з 09.03.2023 до 05.06.2023), а за заявкою № 3 становить 277 грн 40 коп.

З огляду на викладене, суд задовольняє позовні вимоги позивача про стягнення 3 % річних на суму 657 грн 04 коп. частково - на суму 591 грн 95 коп.

У задоволенні позовних вимог про стягнення 65 грн 09 коп. 3 % річних суд відмовляє.

Сума інфляційних втрат нарахована позивачем до сплати відповідачу становить 1 496 грн 00 коп.

Судом перевірено розрахунок інфляційних втрат долучений позивачем до справи за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу та встановлено, що останній не є арифметично вірним.

Обґрунтований розмір стягнення з відповідача інфляційних втрат за розрахунками суду становить 1 266 грн 40 коп.

З огляду на викладене, суд задовольняє позовні вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат 1496 грн 00 коп. частково - на суму 1 266 грн 40 коп.

У задоволенні позовних вимог про стягнення 229 грн 60 коп. інфляційних втрат суд відмовляє.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 546, ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Як вбачається із ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

З аналізу чинних норм законодавства вбачається, що неустойка може бути договірною та позадоговірною (законною). Умову про договірну неустойку має бути зазначено в договорі (ч. 1 ст. 547 ЦКУ). Недотримання письмової форми зазначення в договорі умови про сплату неустойки робить його нікчемним (ч. 2 ст. 547 ЦКУ). Стосовно позадоговірної неустойки відповідно до ч. 1 ст. 231 ГКУ законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначено розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Велика Палата Верховного Суду у постанові № 904/4156/18 від 10.12.2019 року зазначає, що господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і у порушенні договірних зобов`язань. Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визнання у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду порушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.

Судом встановлено, що сторони на підставі вільного волевиявлення та свободи договору узгодили між собою та зафіксували у п. 5.5. Договору, що в разі затримання плати, винна сторона сплачує іншій стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день затримки оплати.

Оскільки сторони, укладаючи Договір, погодили відповідальність за несвоєчасне проведення оплати наданих послуг у вигляді пені, то вимоги позивача про стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняться через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як вбачається із розрахунків, доданих до позовної заяви, позивач просить суд стягнути з відповідача неустойку вигляді пені за заявкою № 2 у розмірі 5 772 грн 60 коп. (за період з 28.02.2023 по 05.06.2023), за заявкою № 3 у розмірі 5 178 грн 08 коп. (за період з 14.03.2023 по 05.06.2023).

Водночас судом встановлено, що виходячи із п. 2.2. Договору у позивача виникло право на нарахування пені за заявкою № 2 із 09.03.2023, а за заявкою № 3 із 23.03.2023.

При перевірці вказаного розрахунку господарський суд встановив, що позивач при нарахуванні пені помилково здійснив її нарахування у період, коли у відповідача ще було право на проведення оплати за надані йому послуги.

Судом перевірено розрахунки пені долучені позивачем до матеріалів справи за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу та встановлено, що останні не є арифметично вірними, оскільки обґрунтований розмір стягнення з відповідача пені становить 5 242 грн 47 коп. за заявкою № 2 та 4 623 грн 29 коп. за заявкою № 3.

Зважаючи на викладене, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення за Договором пені у розмірі 9 865 грн 76 коп.

При цьому господарський суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 1 084 грн 92 коп.

Розрахунок 3 % річних, інфляційних втрат та пені, які здійснено господарським судом долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Дана справа, яка пов`язана з виконанням правочину в господарській діяльності та відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України відноситься до юрисдикції господарського суду.

Невиконання відповідачем зобов`язання, яке полягає у несплаті зав надані йому послуги з перевезення порушило інтереси позивача, відтак останній правомірно звернувся до суду з даним позовом.

Суд на підставі доказів, наданих позивачем, встановив факт перебування сторін у договірних відносинах та встановив факт порушення відповідачем прав позивача.

За результатами з`ясування обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та про стягнення з відповідача на користь позивача 58 000 грн 00 коп. основного боргу, 591 грн 95 коп. 3 % річних, 1 266 грн 40 коп. інфляційних втрат та 9 865 грн 76 коп. пені.

У задоволенні позовних вимог про стягнення 65 грн 09 коп. 3 % річних, 229 грн 60 коп. інфляційних втрат та 1 084 грн 92 коп. пені суд відмовляє.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, передбачено справляння судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У відповідності до п. п. 1, 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; позовної заяви немайнового характеру становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, за подання позовної заяви про стягнення 101 103 грн 72 коп., позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2 684 грн 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 4189 від 31.05.2023.

Після зменшення позовних вимог сума судового збору за позовні вимоги у розмірі 71 103 грн 72 коп. складає 1 887 грн 59 коп.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 69 724 грн 11 коп., то розмір судового збору пропорційно частині задоволеної вимоги становить 1 850 грн 96 коп., який покладається на відповідача.

Зважаючи на викладене, судовий збір у розмірі 36 грн 63 коп. залишається за позивачем.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 202, 222, 233, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного підприємства "Глобус-Транс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Р.И.Т.М." про стягнення 71 103 грн 72 коп. задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Р.И.Т.М." (вул. Завокзальна, 14, Дубровиця, Сарненський район, Рівненська область, 34100, ) на користь Приватного підприємства "Глобус-Транс" (вул. Захарова, 7-В, Луцьк, Волинська область, 43020, ) 58 000 (п`ятдесят вісі тисяч) грн 00 коп. - основний борг, 591 (п`ятсот дев`яносто одна) грн 95 коп. 3 % річних, 1 266 (одна тисяча двісті шістдесят шість) грн 40 коп. інфляційних втрат, 9 865 (дев`ять тисяч вісімсот шістдесят п`ять) грн 76 коп. пені та 1 850 (одна тисяча вісімсот п`ятдесят) грн 96 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набридання рішенням законної сили.

4. В решті позовних вимог про стягнення 65 грн 09 коп. 3 % річних, 229 грн 60 коп. інфляційних втрат та 1 084 грн 92 коп. пені - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно - західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку визначеному ст. 257 ГПК України.

Повне рішення складено та підписано "28" липня 2023 року.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Суддя І.О. Пашкевич