СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2023 року м. Харків справа №917/1024/22

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий, суддя-доповідачПопков Д.О.
судді Стойка О.В., Радіонова О.О.
секретар судового засідання Лутаєва К.В.
за участю представників:
прокурор (скаржник 2) Горгуль Н.В. (службове посвідчення №072883 від 01.03.2023);
від позивача 1 не з`явився;
від позивача 2 не з`явився;
від відповідача 1 не з`явився;
від відповідача 2 не з`явився;
від відповідача 3 не з`явився;
від відповідача 4 (скаржник 1) не з`явився;
від третьої особи на стороні Позивача не з`явився;
від третьої особи на стороні Відповідача не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги (945 П/3 та 966 П/3) 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Сенс-Д», м.Київ, 2) Заступника керівника Полтавської обласної прокуратури, м. Полтава
на рішення господарського суду Полтавської області
ухвалене 12.04.2023 (повний текст підписано 24.04.2023) у м.Полтаві
у справі №917/1024/22 (суддя Сірош Д.М.)
за позовом Заступника керівника Полтавської обласної прокуратури, м. Полтава в інтересах держави в особі: 1) Полтавської обласної державної адміністрації (на час дії воєнного стану - Полтавської обласної військової адміністрації, м. Полтава), 2) Великобудищанської сільської ради Полтавської області, с Великі Будища Гадяцького району Полтавської області
до 1) Миргородської районної державної адміністрації Полтавської області, м. Миргород Полтавської області, 2) Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, м. Полтава, 3) Селянського (фермерського) господарства «Лідія», м.Гадяч Полтавської області, 4) Товариства з обмеженою відповідальністю «Сенс-Д», м.Київ
м.Гадяч Полтавської області, 4) Товариства з обмеженою відповідальністю «Сенс-Д»,м. Київ
за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Позивача Регіонального ландшафтного парку «Гадяцький», м.Гадяч Полтавської області
за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Відповідача Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія», с. Плішивець Гадяцького району Полтавської області
про визнання недійсними договорів оренди землі та договорів сервітутів, скасування державної реєстрації права оренди та сервітуту на земельні ділянки, повернення земельних ділянок та скасування державної реєстрації земельних ділянок в Державному земельному кадастрі

В С Т А Н О В И В:

І. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції:

1. Заступник керівника Полтавської обласної прокуратури, м. Полтава в інтересах держави в особі Полтавської обласної державної адміністрації (на час дії воєнного стану - Полтавської обласної військової адміністрації, м. Полтава) (далі Позивач 1) та Великобудищанської сільської ради Полтавської області, с Великі Будища Гадяцького району Полтавської області (далі Позивач 2) звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом до Миргородської районної державної адміністрації Полтавської області, м. Миргород Полтавської області (далі Відповідач 1), Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, м. Полтава (далі Відповідач 2), Селянського (фермерського) господарства «Лідія», м.Гадяч Полтавської області (далі Відповідач 3) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Сенс-Д», м. Київ (далі Відповідач 4) з вимогами про:

- визнання недійсним договору оренди землі від 01.12.2011, укладеного Гадяцькою районною державною адміністрацією та Селянським (фермерським) господарством «Лідія» щодо земельної ділянки площею 111,9639 га з кадастровим номером :00:007:0005 (1 немайнова вимога);

- визнання недійсним договору оренди землі від 01.12.2011, укладеного Гадяцькою районною державною адміністрацією та Селянським (фермерським) господарством «Лідія» щодо земельної ділянки площею 80,5079 га з кадастровим номером :00:006:0003 (2 немайнова вимога);

- визнання недійсним договору оренди землі від 01.12.2011, укладеного Гадяцькою районною державною адміністрацією та Селянським (фермерським) господарством «Лідія» щодо земельної ділянки площею 88,1726 га з кадастровим номером :00:005:0002 (3 немайнова вимога);

- визнання недійсним договору про встановлення земельного сервітуту від 04.06.2019, укладеного Селянським (фермерським) господарством «Лідія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сенс-Д» щодо частини земельної ділянки площею 111,9639 га з кадастровим номером :00:007:0005, площа сервітуту складає 5,2928 га (4 немайнова вимога);

- визнання недійсним договору про встановлення земельного сервітуту від 20.08.2019, укладеного Селянським (фермерським) господарством «Лідія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сенс-Д» щодо частини земельної ділянки площею 111,9639 га з кадастровим номером :00:007:0005, площа сервітуту складає 2,3909 га (5 немайнова вимога);

- визнання недійсним договору про встановлення земельного сервітуту від 20.11.2019, укладеного Селянським (фермерським) господарством «Лідія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сенс-Д» щодо частини земельної ділянки площею 88,1726 га з кадастровим номером :00:005:0002, площа сервітуту складає 1,9449 га (6 немайнова вимога);

- скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права оренди Селянського (фермерського) господарства «Лідія» на земельну ділянку площею 111,9639 га з кадастровим номером :00:007:0005, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 05.07.2019 за №32316185 та припинення права оренди на вказану земельну ділянку за Селянським (фермерським) господарством «Лідія» (7 немайнова вимога);

- скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права оренди Селянського (фермерського) господарства «Лідія» на земельну ділянку площею 80,5079 га з кадастровим номером :00:006:0003, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 20.11.2020 за №39617553 та припинення права оренди на вказану земельну ділянку за Селянським (фермерським) господарством «Лідія» (8 немайнова вимога);

- скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права оренди Селянського (фермерського) господарства «Лідія» на земельну ділянку площею 88,1726 га з кадастровим номером :00:005:0002, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 23.01.2020 за №39616529 та припинення права оренди на вказану земельну ділянку за Селянським (фермерським) господарством «Лідія» (9 немайнова вимога);

- скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права користування (сервітут) щодо частини земельної ділянки площею 111,9639 га з кадастровим номером :00:007:0005, площа сервітуту складає 5,2928 га, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 05.07.2019 за №32322438 та припинення права користування (сервітут) на частину вказаної земельної ділянки за Товариством з обмеженою відповідальністю «Сенс-Д» (10 немайнова вимога);

- скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права користування (сервітут) щодо частини земельної ділянки площею 111,9639 га з кадастровим номером :00:007:0005, площа сервітуту складає 2,3909 га, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 04.09.2019 за №33126375 та припинення права користування (сервітут) на частину вказаної земельної ділянки за Товариством з обмеженою відповідальністю «Сенс-Д» (11 немайнова вимога);

- скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права користування (сервітут) щодо частини земельної ділянки площею 88,1726 га з кадастровим номером :00:005:0002, площа сервітуту складає 1,9449 га, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 23.01.2020 за №35221422 та припинення права користування (сервітут) на частину вказаної земельної ділянки за Товариством з обмеженою відповідальністю «Сенс-Д» (12 немайнова вимога);

- зобов`язання Селянського (фермерського) господарства «Лідія» повернути земельну ділянку площею 111,9639 га з кадастровим номером :00:007:0005 Великобудищанській сільській раді Полтавської області за актом приймання-передачі (13 немайнова вимога, враховуючи позицію ВС від 02.12.2020 у справі №905/105/20);

- зобов`язання Селянського (фермерського) господарства «Лідія» повернути земельну ділянку площею 80,5079 га з кадастровим номером :00:006:0003 Великобудищанській сільській раді Полтавської області за актом приймання-передачі (14 немайнова вимога, враховуючи позицію ВС від 02.12.2020 у справі №905/105/20);

- зобов`язання Селянського (фермерського) господарства «Лідія» повернути земельну ділянку площею 88,1726 га з кадастровим номером :00:005:0002 Великобудищанській сільській раді Полтавської області за актом приймання-передачі (15 немайнова вимога, враховуючи позицію ВС від 02.12.2020 у справі №905/105/20);

- скасування в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :00:007:0005 та припинення усіх прав щодо неї (16 немайнова вимога);

- скасування в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :00:006:0003 та припинення усіх прав щодо неї (17 немайнова вимога);

- скасування в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :00:005:0002 та припинення усіх прав щодо неї (18 немайнова вимога).

2. Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 06.09.2022 відкрито провадження у справі №917/1024/22 та постановлено її розгляд у порядку загального позовного провадження, тоді як ухвалою від 21.12.2022 суд залучив до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Позивача - Регіональний ландшафтний парк «Гадяцький», м. Гадяч Полтавської області (далі Третя особа на стороні Позивача) та третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Відповідача - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Мрія», с. Плішивець Гадяцького району Полтавської області (далі Третя особа на стороні Відповідача).

3. Рішенням Господарського суду Полтавської області від 12.04.2023 (повний текст підписано 24.04.2023) у справі №917/1024/22 позовні вимоги заступника керівника Полтавської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Полтавської обласної державної адміністрації (на час дії воєнного стану - Полтавської обласної військової адміністрації) та Великобудищанської сільської ради Полтавської області були задоволені частково щодо 6-ти вимог немайнового характеру, а саме:

- визнано недійсним договір про встановлення земельного сервітуту від 04.06.2019, укладеного Селянським (фермерським) господарством «Лідія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сенс-Д» щодо частини земельної ділянки площею 111,9639 га з кадастровим номером :00:007:0005, площа сервітуту складає 5,2928 га;

- визнано недійсним договір про встановлення земельного сервітуту від 20.08.2019, укладеного Селянським (фермерським) господарством «Лідія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сенс-Д» щодо частини земельної ділянки площею 111,9639 га з кадастровим номером :00:007:0005, площа сервітуту складає 2,3909 га;

- визнано недійсним договір про встановлення земельного сервітуту від 20.11.2019, укладеного Селянським (фермерським) господарством «Лідія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сенс-Д» щодо частини земельної ділянки площею 88,1726 га з кадастровим номером :00:005:0002, площа сервітуту складає 1,9449 га;

- скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права користування (сервітут) щодо частини земельної ділянки площею 111,9639 га кадастровий номер :00:007:0005, площа сервітуту складає 5,2928 га, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 05.07.2019 за №32322438 та припинено право користування (сервітут) на частину вказаної земельної ділянки за Товариством з обмеженою відповідальністю «Сенс-Д»;

- скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права користування (сервітут) щодо частини земельної ділянки площею 111,9639 га кадастровий номер :00:007:0005, площа сервітуту складає 2,3909 га, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 04.09.2019 за №33126375 та припинено право користування (сервітут) на частину вказаної земельної ділянки за Товариством з обмеженою відповідальністю «Сенс-Д»;

- скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права користування (сервітут) щодо частини земельної ділянки площею 88,1726 га кадастровий номер :00:005:0002, площа сервітуту складає 1,9449 га, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 23.01.2020 за № 35221422 та припинено право користування (сервітут) на частину вказаної земельної ділянки за Товариством з обмеженою відповідальністю «Сенс-Д».

Додатковим рішенням Господарського суду Полтавської області від 25.04.2023 (повний текст підписано 25.04.2023) у справі №917/1024/22 стягнуто з Миргородської районної державної адміністрації Полтавської області, Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, Селянського (фермерського) господарства «Лідія» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Сенс-Д» на користь Полтавської обласної прокуратури 3721,50грн. судового збору з кожного із вказаних Відповідачів.

4. Означене рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог (як основних так і похідних, що виникають з недійсності договорів оренди землі) зумовлене тим, що хоча і судом встановлено:

· порушення райдержадміністрацію Земельного кодексу України при переданні спірних земельних ділянок Селянському (фермерському) господарству «Лідія», що полягало в розпорядженні спірними землями не у спосіб, який визначений законодавством;

· на момент підписання договорів оренди землі від 01.12.2011 повноваження виконавчого директора Селянського (фермерського) господарства «Лідія» (Станіславського О. М.) нічим не підтверджувалися, що є порушенням вимог ст.203 Цивільного кодексу України;

· передача земель на безконкурентних засадах спричинила економічно необґрунтоване встановлення плати за землю, що призвело до недоотримання коштів місцевим бюджетом;

· спірні земельні ділянки відносяться до земель природно-заповідного фонду (розташовані в межах Регіонального ландшафтного парку «Гадяцький»), одночасно частина земельних ділянок відноситься до земель водного фонду, а отже відповідно до законодавства не можуть використовуватися для ведення сільського господарства;

· укладання договорів оренди землі від 01.12.2011 щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :00:006:0003, :00:007:300:00:005:0002 відбулося до фактичного прийняття Гадяцькою районною державною адміністрацією розпорядження про затвердження документації із землеустрою та надані відповідних земель у користування Селянському (фермерському) господарству «Лідія» №171 від 07.03.2012,

суд застосував заявлену Відповідачами 3 та 4 позовну давність та дійшов висновку, що оскільки реєстрація договорів оренди землі від 01.12.2011 була здійснена 01.06.2012, строк позовної давності для звернення з позовом про визнання недійсними зазначених договорів оренди землі закінчився 01.06.2015, зазначивши, що для держави в особі її уповноваженого органу строк позовної давності за вимогами про визнання недійсними договорів оренди почав обчислюватися з моменту укладення оскаржуваних договорів. Своєю чергою, прокурор не обґрунтував неможливість одержання ним необхідної інформації одразу після укладення договорів оренди землі від 01.12.2011, як і не надав жодних доказів, що ним у той період були вчинені відповідні запити, призначено проведення перевірок тощо, але ці заходи не дали результатів з незалежних від прокурора причин.

Своєю чергою, задовольняючи позовні вимоги в частині визнання недійсним договір про встановлення земельних сервітутів від 04.06.2019 та скасування реєстрації відповідних прав, суд зазначив, що оскільки Селянське (фермерське) господарство «Лідія» не набуло прав, якими наділяється за Земельним кодексом України та Законом України «Про оренду землі» землекористувач, останнє не мало повноважень на укладення договорів земельних сервітутів з Товариством з обмеженою відповідальністю «Сенс-Д», оскільки це є правом власника або землекористувача земельних ділянок. Відтак, спірні договори сервітутів не відповідають вимогам ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.100 Земельного кодексу України, а саме щодо суб`єктного складу осіб між якими можуть виникати правовідносини щодо укладання договорів земельних сервітутів, а отже підлягають визнанню недійсними. Означене зумовило й задоволення похідних вимог про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації прав користування (сервітутів) Товариством з обмеженою відповідальністю «Сенс-Д».

ІІ. Короткий зміст вимог та узагальнених доводів апеляційних скарг:

5. Товариство з обмеженою відповідальністю «Сенс-Д» (далі - Скаржник 1), не погодившись з прийнятим рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою до Східного апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду Полтавської області від 12.04.2023 у справі №917/1024/22 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити повністю. Окрім того зазначив, що станом на дату подання даної апеляційної скарги, орієнтовний розрахунок суми судових витрат становить 20000,00грн., тоді як докази, що підтверджують оплату наданих послуг у зв`язку з розглядом справи будуть надані протягом п`яти днів з моменту прийняття рішення у справі.

6. Підставами для задоволення апеляційних вимог Скаржник 1 зазначає:

6.1. неможливість віднесення спірних земельних ділянок до території Регіонального ландшафтного парку «Гадяцький» у зв`язку з відсутністю встановлених відповідних меж, оскільки Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області листом №616/6-19 від 23.08.2019 повідомлено, що технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель Регіонального ландшафтного парку «Гадяцький» не затверджена, межі ландшафтного парку не встановлені на місцевості останнє створено як юридичну особу, але не здійснено необхідні дії щодо внесення відомостей до ДЗК: не встановлено межі в натурі, не здійснювалася передача територій під охорону землевласникам і землекористувачам з оформленням охоронних зобов`язань. Відтак, приймаючи рішення у справі суд прийшов до передчасного висновку про те, що оспорювані земельні ділянки належать до земель природно-заповідного фонду, оскільки межі та територія Регіонального ландшафтного парку «Гадяцький» не визначена ані у відповідних документах, ані на місцевості в натурі. Вбачаються значні неспівпадіння стосовно визначених меж Регіонального ландшафтного парку рішенням Полтавської обласної ради від 07.12.2011 та щодо меж, визначених положеннями про Регіональний ландшафтний парк - зокрема, наступні неспівпадіння стосуються таких населених пунктів, а саме: с. Бірки, с. Великі Будища, с. Хитці, с. Малі Будища, с. Саранчина Долина, с. Перевіз, с. Мала Обухівка, с. Млини, а також Державного підприємства «Гадяцьке лісове господарство» та Державного підприємства «Полтавське державне господарство «Полтаваоблагроліс»;

6.2. під час реєстрації земельної ділянки Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області діяло у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки будь-яких відомостей, які свідчили про те, що земельні ділянки з кадастровим номерами: :00:006:0003, :00:007:0005, :00:005:0002 знаходяться в межах прибережної захисної смуги - були відсутні. Отже, з вищенаведеного можна зробити висновок, що якщо зони прибережної захисної смуги не встановлені окремими проектами землеустрою, вони можуть бути визначені в натурі. Однак слід зазначити, що на земельних ділянках з кадастровими номерами: :00:006:0003, :00:007:0005, :00:005:0002 не визначено жодних меж прибережної захисної смуги в натурі, а отже, відповідно до чинного законодавства, межі визначаються виключно за законом і становлять 25 метрів. Зауважив, що у такому випадку зазначені земельні ділянки не будуть входити до зон прибережної захисної смуги. Окрім того, зміст листа Регіонального офісу водних ресурсів у Полтавській області №1092/01-05 від 06.05.2021 не містить жодної інформації про те, в яких межах, в якому відсотковому співвідношенні та яким чином відбувається накладення земельних ділянок з кадастровим номерами :00:006:0003, :00:007:0005, :00:005:0002 на межі прибережної захисної смуги, до цього листа не надано жодних підтверджуючих документів;

6.3. відомості з Державного земельного кадастру достатнім чином підтверджують відсутність будь-яких обмежень щодо використання земельних ділянок з кадастровими номерами :00:006:0003, :00:007:0005, :00:005:0002, що спростовує висновок суду в цій частині. Більше того, приймаючи рішення у справі та наголошуючи на тому, що передача в користування земельних ділянок порушує вимоги земельного законодавства, судом не було скасовано державну реєстрацію таких земельних ділянок, що виключає собою незаконність їх реєстрації;

6.4. станом на дату укладення договорів сервітутів землекористувачем земельних ділянок було саме Селянське (фермерське) господарство «Лідія», окрім того, договори оренди за якими останнє набуло статус землекористувача не були визнані недійсними в судовому порядку з підстав порушення вимога ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України. 3 цього вбачається, що договори оренди були укладені у відповідності до норм чинного законодавства, уповноваженими на те особами, використання земель сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва не порушує вимоги земельного законодавства;

6.5. на час укладення оспорюваних договорів оренди землі 01.12.2011 порядок проведення земельних торгів законодавчо врегульовано не було. Будь-якого закону, який би станом на 01.12.2011 регулював порядок проведення земельних торгів, не існувало. Вищенаведене вказує на правомірність дій сторін за оспорюваними договорами станом на момент їх укладання - 01.12.2011 та підтверджує безпідставність посилань Позивача щодо порушення порядку проведення земельних торгів (виходячи з принципу зворотної дії закону в часі);

6.6. з наведеного вбачається, що передача земельних ділянок відбулася у відповідності до норм чинного законодавства, тобто, на підставі розпорядження Гадяцької районної державної адміністрації про затвердження документації із землеустрою та надання відповідних земель у користування Селянському (фермерському) господарству «Лідія» №171 від 07.03.2012. Доводи суду про те, що таке розпорядження було прийнято після укладення договорів оренди, що є порушенням норм чинного законодавства не заслуговують на увагу, оскільки даний факт не впливає на правильність прийняття такого розпорядження Гадяцькою районною державною адміністрацією та не суперечить його змісту. Прийняття такого розпорядження після укладення оспорюваних договорів оренди землі вказує виключно на наявність певної процедурної помилки, яка була допущена. Окрім того, зазначає, що правова позиція ЄСПЛ полягає в тому, що особа не може відповідати за помилки державних органів при виконанні ними своїх повноважень, якщо такі мали місце, а державні органи не можуть вимагати повернення до попереднього стану, посилаючись на те, що вони при виконанні своїх повноважень припустилися помилки;

6.7. посилання суду на п.288.5.3.ст.288 Податкового кодексу України не заслуговує на увагу, оскільки норма даної статті не містить прямого правовстановлюючого припису стосовно обов`язкового збільшення граничного розміру орендної плати у разі проведення торгів. Норма такої статті вказує виключно на можливість такого збільшення, що не є тотожним обов`язком такого збільшення. Відтак, доводи суду про те, що передача земель на безконкурентних засадах спричинила економічно необґрунтоване встановлення плати за землю, що призвело до недоотримання коштів місцевим бюджетом, не заслуговують на увагу.

7. Заступник керівника Полтавської обласної прокуратури (далі - Скаржник 2), не погодившись з прийнятим рішенням суду в частині відмовлених у задоволені позовних вимогах, також звернувся з апеляційною скаргою до Східного апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду Полтавської області від 12.04.2023 у справі №917/1024/22 в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким означені позовні вимоги задовольнити.

8. Підставами для задоволення апеляційних вимог Скаржник 2 зазначає, що висновки суду першої інстанції про застосування строку позовної та те, що для держави в особі її уповноваженого органу такий строк за вимогами про визнання недійсними договорів оренди почав обчислюватися з моменту укладення оскаржуваних договорів та з моменту їх державної реєстрації, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки в силу ч.5 ст.122 Земельної кодексу України розпорядження землями природно-заповідного та водної фонду на час укладення спірних договорів оренди від 01.12.2011 (з укладення яких суд пов`язує відлік строку позовної давності) відносилось до повноважень обласних державних адміністрацій. Своєю чергою, закон пов`язує початок перебігу позовної давності не з моментом поінформованості про вчинення певної дії чи прийняття рішенні, а з моменту обізнаності про вчинення порушення закону та порушення зв`язку з цим прав і охоронюваних законом інтересів. Відтак, сам по собі факт обізнаності прокурора чи органів, в інтересах які подавався позов, про існування оскаржуваних договорів оренди не є доказом обізнаності уповноважених органів держави про порушення її прав (схожих висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові в 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц).

8.1. Окрім того, що згідно з усталеною практикою Верховного Суду, яка є обов`язковою до застосування в силу вимог ст.236 Господарського процесуального кодексу України, до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існують відповідні правопорушення.

8.2. суд, застосувавши позовну давність, взяв до уваги відзив на позовну заяву Відповідача 3 та клопотання про залишення позову без розгляду представника Відповідача 4, в описовій частині яких останні зазначали про пропуск прокурором строку позовної давності. Однак, жоден з Відповідачів у прохальній частині зазначених вище процесуальних документів не ставив питання саме пре застосування строків позовної давності.

ІІІ. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи:

9. Заступником керівника Полтавської обласної прокуратури наданий відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сенс-Д», за змістом якого останній проти її задоволення заперечує, наголошуючи на законності і обґрунтованості рішення суду в оскаржуваній частині та зазначаючи, що:

9.1. спірні земельні ділянки входять в межі об`єкту природно-заповідного фонду. Указане підтверджується наданими прокурором, Позивачами та Третьою особою на стороні Позивача доказами, дослідженими в ході судового розгляду справи, зокрема: листом Інституту географії Національної академії наук України №01-03/184 від 02.08.2021, проектом створення Регіонального ландшафтного парку «Гадяцький», затвердженим головою Гадяцької районної ради від 04.10.2011, листом Великобудищанської сільської ради №02-32/454 від 01.04.2021 та іншими. Окрім того, в листі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області інформації прокурором в ході судового розгляду справи долучено копію розпорядженням голови Гадяцької районної державної адміністрації №172 від 16.05.2013, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель Регіонального ландшафтного парку «Гадяцький» на території Бобрицької, Вельбівської, Веприцької, Гречанівської, Книшівської, Краснолуцької, Лисівської, Лютенської, Плишівецької, Рашівської, Римарівської, Сарівської, Сватківської, Соснівської сільських рад та Гадяцької міської ради Гадяцького району Полтавської області;

9.2. відповідно до ст.23 Закону України «Про природно-заповідний фонд» (в редакції станом на 07.12.2011) регіональні ландшафтні парки організовуються з вилученням або без вилучення земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів у їх власників або користувачів. Таким чином, формою створення Регіонального ландшафтного парку «Гадяцький» є прийняття рішення про його організацію, що і було зроблено рішенням Полтавської обласної ради від 07.12.2011;

9.3. відповідно до усталеної практики Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №469/1393/16, постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2022 у справі №483/448/20, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.03.2019 у справі №469/580/16-ц, постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 12.11.2020 у справі №487/688/18) відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом. Відповідно до листа Регіонального офісу водних ресурсів у Полтавській області №1092/01-05 від 06.05.2021, який надано на запит прокуратури №15/1-55вих-21 від 28.04.2021, спірні земельні ділянки частково перебувають у межах прибережної захисної смуги річки Псел, також через земельну ділянку з кадастровим номером :00:007:0005 протікає водотік без назви;

9.4. відповідно до висновку відділу Держкомзему у Гадяцькому районі №1874 від 16.12.2011 про перелік обмежень прав на земельні ділянки, який наявний в матеріалах технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування земельними ділянками Селянському (фермерському) господарству «Лідія», на земельні ділянки площею 280,6444 га існують обмеження - прибережні захисні смуги вздовж річок. Саме ця землевпорядна документація слугувала підставою формування та реєстрації земельних ділянок з кадастровими номерами :00:006:0003, :00:007:0005, :00:005:0002. Таким чином, при реєстрації земельних ділянок, до Державного земельного кадастру не були внесені відомості про обмеження у їх використанні, визначені в землевпорядній документації, що спростовує твердження апелянта про дотримання порядку державної реєстрації земельних ділянок;

9.5. договорами оренди землі визначено категорію землі сільськогосподарського призначення, вид використання для ведення фермерського господарства. Разом з тим, всупереч законодавству Гадяцької районної державної адміністрації не приймалося рішення про віднесення вказаних земель до певної категорії та виду використання. Своєю чергою, земельні ділянки зареєстровані як землі сільськогосподарського призначення з видом використання - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

9.6. у даному випадку Гадяцька районна державна адміністрація незаконно передала землі Орендарю без проведення земельних торгів. Посилання Відповідача на постанову Верховного Суду від 09.11.2020 у справі №904/2404/18 є недоречним, оскільки норми ст.ст.116, 124 та 134 Земельного кодексу України не містять неточностей, або суперечливостей натомість вони є чіткими та конкретними. Окрім того, розпорядження Гадяцької районної державної адміністрації №171 від 07.03.2012, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування земельними ділянками для заключення договорів оренди із Селянським (фермерським) господарством «Лідія» площею 280,6444 га, за своєю правовою природою не є рішенням про надання земельної ділянки у користування, воно лише зобов`язує укласти з райдержадміністрацією договір оренди;

9.7. договори оренди землі, укладені між Гадяцькою районною державною адміністрацією та Орендарем не мають однієї з істотних умов, а саме - кадастрових номерів. Окрім того, оскаржувані договори оренди землі укладені 01.12.2011 шляхом їх підписання Орендодавцем та Орендарем, між тим підписант з боку останнього - Станіславський О.М. діяв на підставі наказу від 01.02.2012, а відтак на момент підписання договорів оренди землі від 01.12.2011 повноваження виконавчого директора нічим не підтверджувалися, що вказує на порушення вимог ст.203 Цивільного кодексу України.

10. Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області також наданий відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сенс-Д», в якому останнє підтримує доводи та вимоги апеляційної скарги, зауважуючи, що:

10.1. Прокурором безпідставно здійснюється представництво інтересів держави у розглядуваній справі, а Відповідач 2 є неналежним відповідачем у справі №917/1024/22, оскільки розпорядником земельної ділянки є Великобудищанська сільська рада Полтавської області. То того ж, саме Гадяцькою районною державною адміністрацією було затверджено документацію із землеустрою та надано відповідні землі у користування Орендарю від №171 від 07.03.2012. Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області здійснило реєстрацію земельних ділянок, так як були наявні всі необхідні документи, а тому у Відповідача 2 був тільки один правомірний варіант поведінки;

10.2. у зв`язку з тим, що був виготовлений проект землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь на території Плішивецької селищної ради Гадяцького району Полтавської області та внесені зміни до Державного земельного кадастру, Селянське (фермерське) господарство «Лідія» звернулась до Головного управління Держгеокадастру з клопотанням про внесення змін до договору оренди №24007/0/25/-20 від 18.11.2020 та №24015/0/25-20 від 18.11.2020. Так, 26.11.2020 Головним управлінням було прийнято накази №18265-СГ та №18267-СГ на підставі яких було укладено додаткові угоди до договорів оренди землі щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :00:006:0003 та :00:005:0002 про внесення змін до них в частині часткової зміни складу угідь на ріллю, збільшення розміру орендної плати до 12% від нормативної грошової оцінки землі та зміни строку дії договорів.

11. Товариством з обмеженою відповідальністю «Сенс-Д» наданий відзив на апеляційну скаргу заступника керівника Полтавської обласної прокуратури, за змістом якого останній проти її задоволення заперечує, зазначаючи, що:

11.1. станом на дату укладення спірних договорів оренди саме Гадяцька районна державна адміністрація була уповноваженим органом у спірних правовідносинах, повноваження якого в подальшому перейшли до іншого органу, а не Полтавська обласна (військова) адміністрація, як стверджує прокурор, оскільки, станом на дату укладання договорів оренди в останньої не було повноважень розпоряджатися спірними земельними ділянками;

11.2. як вірно встановлено судом першої інстанції, матеріалами справи підтверджується факт, що уповноважений орган держави, а саме Гадяцька районна державна адміністрація могла довідатись про начебто порушення прав, оскільки її було відомо про укладення оскаржуваних договорів оренди землі від 01.12.2011 з огляду на те, що вона є стороною договорів оренди та вони підписані головою Гадяцької районної державної адміністрації;

11.3. заступником керівника Полтавської обласної прокуратури не наведено обґрунтованих підстав, які б свідчили про можливість здійснення ним представництва інтересів Полтавської обласної державної адміністрації, як орган державної влади, інтереси якої Позивач вважає порушеними як розпорядника земельної ділянки. Остання листом №13105/1/01-52 від 11.10.2021 повідомила про те. що не є розпорядником вищезазначених земельних ділянок, а також зазначила, що відсутні повноваження для звернення до суду з позовом про визнання протиправним та скасування розпорядження №171 від 07.03.2012 та рекомендувала звернутись до уповноважених осіб місцевого самоврядування;

11.4. зазначення стороною у справі питання про застосування строків позовної давності в мотивувальній частині процесуального документу, а не в прохальній, не нівелює собою обов`язок суду щодо його застосування.

12. Від інших учасників справи в межах встановленого апеляційним судом строку письмової позиції відносно апеляційної скарги не надходило.

IV. Щодо процедури апеляційного провадження:

13. У відповідності до вимог ст.32 та ч.1 ст.260 Господарського процесуального кодексу України за протоколом автоматизованого розподілу від 18.05.2023 для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сенс-Д» (номер провадження 945 П/3) сформовано колегію суддів у складі: Попков Д.О. (головуючий, суддя-доповідач), Стойка О.В., Радіонова О.О.

14. Ухвалою від 25.05.2023 вказана судова колегія відкрила апеляційне провадження у справі №917/1024/22 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Сенс-Д» (номер провадження 945 П/3) на рішення Господарського суду Полтавської області від 12.04.2023.

15. Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 19.05.2023 в порядку ст.32 Господарського процесуального кодексу України головуючим (суддею-доповідачем) з розгляду апеляційної скарги заступника керівника Полтавської обласної прокуратури (номер провадження 966 П/3) визначено суддю Попкова Д.О., тоді як іншими членами судової колегії є Стойка О.В., Радіонова О.О.

16. Ухвалою від 05.06.2023 вказана судова колегія відкрила апеляційне провадження у справі №917/1024/22 за апеляційною скаргою заступника керівника Полтавської обласної прокуратури (номер провадження 966 П/3) на рішення Господарського суду Полтавської області від 12.04.2023, об`єднавши її для спільного розгляду з апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Сенс-Д» (номер провадження 945 П/3) на означене рішення суду.

17. Ухвалою від 26.06.2023 після проведення підготовчих дій призначено розгляд апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю «Сенс-Д» (номер провадження 945 П/3) та заступника керівника Полтавської обласної прокуратури (номер провадження 966 П/3) у судовому засіданні на 24.07.2023 о 09:00 з повідомленням учасників справи.

Поштова кореспонденція направлялась апеляційним судом на поштові та електронні адреси учасників, наявні в матеріалах справи, а також Полтавській обласній прокуратурі, Полтавській обласній військовій адміністрації, Харківській обласній прокуратурі, Миргородській районній державній адміністрації Полтавської області та Головному управлінню Держгеокадастру у Полтавській області в електронний кабінет в системі «Електронний суд».

18. Враховуючи викладене в п.п.13-17 цієї постанови, та відсутність визначених ст.ст.38, 39 Господарського процесуального кодексу України підстав для відводу/самовідводу члені судової колегії, сформована судова колегія Східного апеляційного господарського суду у складі Попков Д.О. (головуючий, суддя-доповідач), Стойка О.В. та Радіонова О.О. відповідає вимогам «суду, створеним відповідно до закону» у розумінні п.1 ст.6 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950р.

19. Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалась у протоколі судового засідання та за допомогою звукозаписуючого технічного засобу у відповідності до вимог ст.ст.222, 223 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням п.17.7. його Перехідних положень в порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.270 цього Кодексу.

20. У судовому засіданні 24.07.2023 прокурор підтримав доводи та вимоги своєї апеляційної скарги з підстав, що у ній наведені. Надав додаткові пояснення на запитання суду. Проти задоволення апеляційної скарги Скаржника 1 заперечував.

Інші представники учасників справи у судове засідання 24.07.2023 не з`явились, тоді як від Скаржника 1 та Відповідача 1 надійшла заява про розгляд справи без участі представників, а від Відповідача 2 про відкладення розгляду справи, обґрунтоване заміною попереднього представника 19.07.2023, що представляв інтереси Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області в означеній справі.

Судова колегія не вбачає наявності підстав для відкладення розгляду справи в розглядуваному випадку та не вважає наведені Відповідачем 2 підстави не прибуття у судове засідання представника поважними, враховуючи, що останнє не позбавлено права залучити для представництва інтересів в межах цієї справи іншого представника, а часу з 19.07.2023 для ознайомлення з матеріалами справи таким новим представником та з позицією Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області в означеній справі (ураховуючи відзив на апеляційну скаргу) більш як достатньо.

За висновком судової колегії, враховуючи визнання явки учасників справи необов`язковою та достатність матеріалів справи, неявка у судове засідання таких учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті

21. Згідно із вимогами ст.269 Господарського процесуального кодексу України справа переглядається за наявними в ній доказами, і суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, якщо під час розгляду не буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

V. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:

22. Як встановлено місцевим судом та вбачається з наявних матеріалів справи, 01.12.2011 Гадяцька районна державна адміністрація Полтавської області (Орендодавець) та Селянське (фермерське) господарство «Лідія» (Орендар) уклали:

· договір оренди земельної ділянки площею 80,5079 га (у тому числі сіножаті - 42,6079 га та пасовища - 37,9000 га) кадастровий номер :00:006:0003 для ведення фермерського господарства (вид використання земельної ділянки в межах категорії земель сільськогосподарського призначення згідно з відомостями Державного земельного кадастру - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код КВЦПЗ 01.01.)), що розташована на території Плішивецької сільської ради Гадяцького району, який зареєстровано 01.06.2012 у Відділі Держкомзему у Гадяцькому районі за № 02569 та в подальшому право оренди на підставі якого зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07.12.2020 номер запису про інше речове право 39617553. Орендна плата відповідно до п.9 означеного договору визначена у розмірі 1% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (710201,55грн.). Строк дії договору зазначений з 01.12.2011 до 31.12.2022. Означений договір підписаний з боку Орендодавця головою Гадяцької районної державної адміністрації Полтавської області Беседою В.М., а з боку Орендаря виконавчим директором Станіславським О.М.;

· договір оренди земельної ділянки площею 111,9639 га (у тому числі сіножаті - 77,0639 га та пасовища - 34,9000 га) кадастровий номер :00:007:0005 для ведення фермерського господарства (вид використання земельної ділянки в межах категорії земель сільськогосподарського призначення згідно з відомостями Державного земельного кадастру - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код КВЦПЗ 01.01.)), що розташована на території Плішивецької сільської ради Гадяцького району, який зареєстровано 01.06.2012 у Відділі Держкомзему у Гадяцькому районі за № 02570 та в подальшому право оренди на підставі якого зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05.07.2019 номер запису про інше речове право 32316185. Орендна плата відповідно до п.9 означеного договору визначена у розмірі 1% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (710201,55грн.). Строк дії договору зазначений з 01.12.2011 до 31.12.2022. Означений договір підписаний з боку Орендодавця головою Гадяцької районної державної адміністрації Полтавської області Беседою В.М., а з боку Орендаря виконавчим директором Станіславським О.М.;

· договір оренди земельної ділянки площею 88,1726 га (у тому числі сіножаті - 74,2726 га та пасовища - 13,90 га) кадастровий номер :00:005:0002 для ведення фермерського господарства (вид використання земельної ділянки в межах категорії земель сільськогосподарського призначення згідно з відомостями Державного земельного кадастру - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код КВЦПЗ 01.01.)), що розташована на території Плішивецької сільської ради Гадяцького району, який зареєстровано 01.06.2012 у Відділі Держкомзему у Гадяцькому районі за № 02568 та в подальшому право оренди на підставі якого зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07.12.2020 номер запису про інше речове право 39616529. Орендна плата відповідно до п.9 означеного договору визначена у розмірі 1% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (572870,05грн.). Строк дії договору зазначений з 01.12.2011 до 31.12.2022. Означений договір підписаний з боку Орендодавця головою Гадяцької районної державної адміністрації Полтавської області Беседою В.М., а з боку Орендаря виконавчим директором Станіславським О.М.

23. Реєстрація вказаних земельних ділянок/договорів здійснена 01.06.2012 Відділом Держкомзему у Гадяцькому районі. Державна реєстрація здійснена на підставі Технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок 08.12.2011.

24. Відповідно до листа відділу Держкомзему у Гадяцькому районі №1874 від 16.12.2011, який видано за результатами розгляду Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування земельними ділянками для укладення договорів оренди із Селянським (фермерським) господарством «Лідія» площею 280,6444 га, на земельних ділянках існують обмеження у їх використанні, а саме: прибережна захисна смуга річки Псел.

У відповідь на запит прокуратури, Регіональний офіс водних ресурсів у Полтавській області листом №1092/01-05 від 06.05.2021 повідомило, що спірні земельні ділянки з кадастровими номерами :00:006:0003, :00:007:0005 та :00:005:0002 частково перебувають у межах прибережної захисної смуги річки Псел, також через земельну ділянку з кадастровим номером :00:007:0005 протікає водотік без назви.

25. Місцевим судом встановлено, що рішенням восьмої сесії шостого скликання від 07.12.2011 Полтавська обласна рада вирішила організувати Регіональний ландшафтний парк «Гадяцький». Розпорядженням голови Гадяцької районної державної адміністрації Полтавської області №172 від 16.05.2013 затверджено Технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель Регіонального ландшафтного парку «Гадяцький».

У відповідь на запит прокуратури, Полтавська обласна державна адміністрація направила листом №6374/1/01-52 від 12.05.2021 повідомила, що земельні ділянки з кадастровими номерами :00:006:0003, :00:007:0005 та :00:005:0002, які передано в оренду Селянському (фермерському) господарству «Лідія», розташовані в межах Регіонального ландшафтного парку «Гадяцький» та зазначено про наявність відповідних підтверджуючих картографічних матеріалів у Департаменті екології та природних ресурсів облдержадміністрації.

26. 12.10.2012 Селянське (фермерське) господарство «Лідія» (Орендар) та Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Мрія» (Суборендар) уклали договори суборенди земельних ділянок з кадастровими номерами :00:006:0003 та :00:005:0002, які зареєстровано у Відділі Держкомзему у Гадяцькому районі 12.10.2012.

27. За відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Селянське (фермерське) господарство «Лідія» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Сенс-Д» уклали договори про встановлення земельних сервітутів щодо частин земельних ділянок, які перебувають в оренді у Селянського (фермерського) господарства «Лідія», а саме:

· договір про встановлення земельного сервітуту від 04.06.2019 для розміщення (буріння) розвідувальної свердловини №2 та облаштування тимчасової дослідно-промислової установки вуглеводнів Бобрицької площі щодо частини земельної ділянки площею 111,9639 га кадастровий номер :00:007:0005, площа сервітуту складає 5,2928 га. Право на підставі договору сервітуту зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 32322438 від 05.07.2019. Строк дії договору сервітуту встановлено до 31.12.2022;

· договір про встановлення земельного сервітуту від 20.08.2019 для облаштування Бобрицької площі (тимчасова під`їзна дорога до розвідувальної свердловини №2 Бобрицької площі) щодо частини земельної ділянки площею 111,9639 га кадастровий номер :00:007:0005, площа сервітуту складає 2,3909 га. Право на підставі договору сервітуту зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №33126375 від 04.09.2019. Строк дії договору сервітуту встановлено до 31.12.2022;

· договір про встановлення земельного сервітуту від 20.11.2019 для прокладання та експлуатації ліній електропередач, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій щодо частини земельної ділянки площею 88,1726 га кадастровий номер :00:005:0002, площа сервітуту складає 1,9449 га. Право на підставі договору сервітуту зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №35221422 від 23.01.2020. Строк дії договору сервітуту становить 1 рік з моменту його державної реєстрації.

28. 26.11.2020, у зв`язку з виготовленням Селянським (фермерським) господарством «Лідія» проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області прийнято накази №18265-СГ та №18267-СГ, на підставі яких 27.11.2020 укладено додаткові угоди до договорів оренди землі щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :00:006:0003 та :00:005:0002 про внесення змін до них в частині часткової зміни складу угідь на ріллю, збільшення розміру орендної плати до 12% від нормативної грошової оцінки землі та зміни строку дії договорів, а саме визначивши, що договори оренди укладені строком на 7 років з моменту укладання додаткових угод.

29. Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України №1635-р від 16.12.2020 «Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій» Гадяцька районна державна адміністрація Полтавської області реорганізувалася шляхом приєднання до Миргородської районної державної адміністрації Полтавської області, яка стала правонаступником останньої.

30. 07.04.2021 до Полтавської обласної прокуратури надійшло звернення Великобудищанської сільської ради Гадяцького району Полтавської області №02-32/454 від 01.04.2021, що на території сільської ради розташовані земельні ділянки з кадастровими номерами :00:006:0003, :00:007:0005, :00:005:0002, які перебувають в оренді Селянського (фермерського) господарства «Лідія», яким частково переведено угіддя зазначених земельних ділянок у ріллю, що порушує вимоги природоохоронного законодавства, у зв`язку з розташуванням цих земель в межах Регіонального ландшафтного парку «Гадяцький».

31. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021 доповнено Перехідні положення Земельного кодексу України пунктом 24, з дня набрання чинності яким землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад.

Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється її учасниками, поточним розпорядником спірних земельних ділянок з кадастровими номерами :00:006:0003, :00:007:0005 та :00:005:0002 є Великобудищанська сільська рада Полтавської області, а вказані ділянки є об?єктами комунальної власності

32. Вказані в п.п.22-31 цієї постанови обставини підтверджуються матеріалами справи та сторонами не оспорюються.

33. Прокуратурою зазначено, що відповідно до законодавства, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин, розпорядником земель природно-заповідного фонду за межами населених пунктів згідно з ст.122 Земельного кодексу України була Полтавська обласна державна адміністрація, права якої, як власника земель були порушені Гадяцькою районною державною адміністрацією шляхом незаконної передачі спірних земельних ділянок як земель сільськогосподарського призначення.

33.1. Відповідності до ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», прокурором 28.09.2021 направлено листи №15/1-1167вих-21 та №15/1-1172виx-21 Полтавській обласній державній адміністрації, а також листи №15/1-1165вих-21 та №15/1-1170вих-21 Великобудищанській сільській раді, в яких зазначено про виявлені порушення законодавства та запропоновано вжити заходів реагування, спрямованих на відновлення законності.

Полтавською обласною державною адміністрацією листами від 11.10.2021 №13105/1/01-52 та №13098/1/01-52 повідомлено про відсутність повноважень для звернення до суду.

Великобудищанською сільською радою листом №02-30/1635 від 18.10.2021 повідомлено про відсутність можливості для вжиття відповідних заходів реагування на вказані порушення у зв`язку з відсутністю юридичного відділу та коштів для слати судового збору.

33.2. 28.09.2021 прокурором направлено Головному управлінню Держгеокадастру у Полтавській області листи №15/1-1169вих-21 та №15/1-1171вих-21, а також Миргородській районній державній адміністрації Полтавської області лист №15/1-1166вих-21, в яких також запропоновано усунути вказані порушення.

Так, у відповідь на вказані листи Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області листами №7-16-0.6-6548/2-21 від 18.10.2021 та №10-16-0.6-6760/2-21 від 28.10.2021 повідомило про відсутність підстав та повноважень для вжиття відповідних заходів реагування.

Миргородська районна державна адміністрація Полтавської області листом №1663/01.1-41 від 18.10.2021 також зазначила про відсутність підстав для вжиття заходів реагування у спірних правовідносинах.

34. Відтак заступник керівника Полтавської обласної прокуратури звернувся до господарського суду в інтересах держави в особі Полтавської обласної державної адміністрації (на час дії воєнного стану - Полтавської обласної військової адміністрації) та Великобудищанської сільської ради Полтавської області з позовом до Миргородської районної державної адміністрації Полтавської області, Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, Селянського (фермерського) господарства «Лідія» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Сенс-Д» з вимогами про визнання недійсними спірних договорів оренди землі та договорів сервітутів, скасування державної реєстрації права оренди та сервітуту на означені земельні ділянки, повернення земельних ділянок та скасування державної реєстрації земельних ділянок в Державному земельному кадастрі.

35. Прокурор зазначив, що з огляду на те, що інтереси держави порушено Гадяцькою районною державною адміністрацією, правонаступником якої є Миргородська районна державна адміністрація, Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області, Селянським (фермерським) господарством «Лідія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сенс-Д», які діяли всупереч інтересам та вимогам чинного законодавства, позов пред`явлено прокурором в інтересах держави в особі Полтавської обласної державної адміністрації та Великобудищанської сільської ради Полтавської області.

Зазначено, що звернення прокурора до суду у цій справі спрямовано на задоволення суспільної потреби відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання щодо припинення правовідносини, які виникли всупереч вимогам законодавства. Своєю чергою, незаконне віднесення спірних земельних ділянок до категорії земель сільськогосподарського призначення та передача таких земельних ділянок Селянському (фермерському) господарству «Лідія» у спосіб, не передбачений законодавством, порушує інтереси держави у сфері використання та охорони земель, ефективного і раціонального використання земельних ресурсів.

36. Окрім того, зазначено, що Полтавська обласна державна адміністрація до звернення прокурора з листом від 28.09.2021 фактично не мала можливості дізнатися про порушення її прав, оскільки землі протиправно були віднесені до земель сільськогосподарського призначення, розпорядження якими не відносилося до повноважень облдержадміністрації. Також, облдержадміністрація не володіє повноваженнями щодо здійснення нагляду (контролю) за землями сільськогосподарського призначення. Своєю чергою, Великобудищанська сільська рада виявила порушення законодавства 01.04.2021, під час здійснення обстеження спірних земельних ділянок, що випливає зі звернення №02-32/454 від 01.04.2021. Відтак, прокурор дізнався про порушення земельного законодавства лише 07.04.2021, у зв`язку з отриманням вищевказаного звернення Великобудищанської сільської ради.

37. Зважаючи на вказані обставини, спірні правовідносини розглянуті місцевим судом в контексті приписів Цивільного та Господарського кодексів України, Земельного кодексу України, Водного кодексу України, та, зокрема, Законів України «Про землеустрій», «Про природно-заповідний фонд України».

Окрім того, суд застосував до позовних вимог заявлену Селянським (фермерським) господарством «Лідія» у відзиві на позовну заяву та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сенс-Д» позовну давність.

VІ. Оцінка апеляційного суду:

38. За змістом ст.ст.4, 5 Господарського процесуального кодексу України, ст.15 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України можливість задоволення позовних вимог вимагає наявності та доведеності наступної сукупності елементів: наявність у Позивача захищуваного суб`єктивного права/охоронюваного законом інтересу, порушення (невизнання або оспорювання) такого права/інтересу з боку визначеного Відповідача та належність (адекватність характеру порушення та відповідність вимогам діючого законодавства) обраного способу судового захисту. Відсутність або недоведеність будь-якого із вказаних елементів, що становлять предмет доказування для Позивача, унеможливлює задоволення позову.

39. Сутність апеляційного перегляду в означеному випадку полягає у ревізії оскаржуваного рішення в контексті структурованих колегією суддів за змістом аргументів Відповідача 4 (Скаржника 1), який повністю не погоджується із висновками місцевого суду, вказуючи на: неможливості віднесення орендованих земельних ділянок до території Регіонального ландшафтного парку «Гадяцький» у зв`язку з відсутністю встановлених відповідних меж (1.1); недоведеність перетинання орендованих земельних ділянок із прибережними захисними смугами (1.2); безпідставність визнання недійсними похідних договорів сервітутів за умов чинності основних договорів оренди (1.3); правомірність зазначення у спірних договорах оренди надання землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва як одного з видів використання у межах цільового використання земель сільськогосподарського призначення (1.4); безпідставність тверджень про недотримання вимог щодо обов`язковості проведення земельних торгів для укладення спірних договорів оренди через відсутність станом на 01.12.2011 законодавчої регламентації порядку проведення таких торгів (1.5); наявність розпорядження Гадяцької районної державної адміністрації №171 від 07.03.2012, процедурна помилка щодо прийнятності якого не впливає на її правильність та зміст, а у світлі принципу «належного урядування» не може мати негативних наслідків для Орендаря (1.6); безпідставність стверджень про економічну необґрунтованість розміру орендної плати у світлі положень укладених 21.11.2020 додаткових угод до договору оренди (1.7).

Поряд із цим, оскаржуване рішення суду оцінюється апеляційним судом і в контексті аргументів апеляційної скарги прокурора (Скаржника 2), який заперечує законність такого рішення лише в частині відхилених позовних вимог, вказуючи на: безпідставний висновок про відлік позовної давності з моменту укладення спірних договорів оренди землі (01.12.2011) через помилкове визначення Гадяцької районної державної адміністрації уповноваженим органом у спірних правовідносинах, а не Полтавської обласної військової (державної) адміністрації (Позивач 1) (2.1); кваліфікацію заявлених позовних вимог щодо спірних земель водного та природного заповідного фонду як негаторного позову, до якого не застосовується позовна давність (2.2); можливість застосування позовної давності лише за заявою сторони, тоді як в прохальній частині процесуальних документів Відповідачів її сформульовано не було (тільки в описовій) (2.3).

40. Беручи до уваги, що розглядувана справа ініційована прокурором в інтересах держави в особі Полтавської обласної державної адміністрації (на час дії воєнного стану Полтавської обласної військової адміністрацією) як Позивача 1 та Великобущанської сільської ради Полтавської області як Позивача 2, тоді як:

· згідно з п.3 ч.1 та ч.2 ст.131-1 Конституції України визначено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом;

· в абз.9 п.2.2 рішення Конституційного Суду України від 05.06.2019 №4-р (ІІ)/2019 вказується про те, що «про такі випадки йдеться, зокрема, у ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» і на прокуратуру покладається обов`язок щодо обґрунтування необхідного втручання;

· за змістом ч.2 ст.19 Конституції України повноваження органів влади, зокрема щодо здійснення заходів захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, у світлі вимог ст.ст.4, 53 Господарського процесуального кодексу України (дотримання яких є обов`язковими умовами для реалізації права на звернення до суду і отримання рішення про задоволення позовних вимог) та принципу «jura novit curia» («суд знає закони») під час розгляду самостійно має перевіряти доводи учасників справи щодо наявності та відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (п.69 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц).

41. Необхідність надання правової оцінки заявленим позовним вимогам насамперед саме у цьому аспекті зумовлюється тим, що за змістом ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України обов`язковими умовами задоволення позову є доведена сукупність: наявності у Позивача відповідного захищуваного права або інтересу; порушення (невизнання чи оспорювання) такого права або інтересу визначеним Відповідачем; належність (адекватність порушенню та передбаченість законодавством) обраного способу судового захисту.

41.1. У розглядуваному випадку, коли об`єктом захисту у будь-якому разі є саме інтереси держави, перша із вказаних необхідних умов задоволення позову фактично полягає у доведенні правильності визначення прокурором відповідного державного органу Позивача як компетентного у спірних правовідносинах здійснювати відповідні держані повноваження, адже у цій справі прокурором, у якості підстави представництва вказане не «відсутність відповідного органу», що зумовило б самостійне набуття прокурором статусу Позивача, а не здійснення заходів із захисту порушених інтересів держави з боку уповноважених (на думку Прокурора) у спірних відносинах Полтавської обласної військової адміністрації та Великобущанської сільської ради Полтавської області.

41.2. У перебігу розгляду справи у суді першої інстанції Відповідач 2 у своєму відзиві на позов (а.с.а.с.170-183 т.1), Відповідач 3 у своєму відзиві на позов (а.с.а.с.219-227 т.2) та Відповідач 4 у клопотанні про залишення позову без розгляду (а.с.а.с.105-113) заперечували, серед іншого, обґрунтованість ініціації прокурором розглядуваного позову, а Відповідач 2 наголосив на актуальності цих аргументів і у відзиві на апеляційну скаргу, так само як і Відповідач 4.

41.3. Такий підхід апеляційного суду щодо обов`язковості для прокурора у кожному випадку звернення до суду встановити насамперед суб`єкта, якому належить повноваження звертатися до суду за захистом відповідного права або інтересу, цілком узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в п.8.1 постанови від 28.09.2023 у справі №483/448/20. При цьому, слід мати на увазі, що у разі, якщо земельна ділянка має одночасно декілька цільових призначень (наприклад, належить і до земель водного фонду, як прибережна захисна смуга, і до земель природно-заповідного фонду а саме по цьому наполягає прокурор у позові і з цим погодився місцевий суд в оскаржуваному рішенні), то залежно від підстав позову повноваження захищати інтерес держави у використанні такої землі земельної ділянки за відповідним призначенням може належати різним суб`єктам.

42. У світлі встановленого ст.8 Конституції України принципу верховенства права, обов`язковому для суду при розгляді справи згідно ч.1 ст.11 Господарського процесуального кодексу України, складовим елементом якого (принципу) є правова визначеність, яка полягає у тому числі у передбачуваності застосування правових норм (тим більше у випадку, коли результати такого застосування впливають на існування набутих прав щодо земельної ділянки), наявність захищеного права щодо земельних ділянок як об`єкту порушення з боку визначених відповідачів через укладення спірних договорів та здійснення державної реєстрації відповідних прав на спірні земельні ділянки визначається апеляційним судом на момент виникнення спірних правовідносин:

· Позивач 2, за поясненнями Прокурора і інших учасників справи набув право власності на спірні земельні ділянки на підставі Закону України №1423-ІХ від 28.04.2021, який набрав чинності 27.05.2021, тобто хронологічно вже після укладення спірних договорів та здійснення відповідних державних реєстрацій. Тому, хоча в силу поточного статусу уповноваженого розпорядника відповідними землями комунальної власності Позивач 2 є належною особою, на користь якої мають повертатися відповідні земельні ділянки за наявності відповідних підстав, такий статус, зважаючи на хронологію його виникнення, об`єктивно не може свідчити про порушення прав Великобущанської сільської ради Полтавської області, яких ще не існувало на момент виникнення спірних правовідносин;

· тієї мірою, якою заявлені позовні вимоги про повернення Відповідачем 3 на користь Позивача 2 спірних земельних ділянок опосередковують реституційні наслідки у розумінні ст.216 Цивільного кодексу України недійсності спірних договорів оренди від 01.12.2011, належність визначення прокурором Великобущанської сільської ради Полтавської області як Позивача за похідною вимогою перебуває у залежності від задоволення основної вимоги про недійсність договорів оренди, а відтак і від належності визначення у якості Позивача Полтавської обласної державної адміністрації, як уповноваженої особи щодо спірних земельних ділянок саме на момент виникнення розглядуваних правовідносин;

· такий підхід є цілком виправданим, адже як вбачається із позовної заяви, прокурор, наголошуючи на належності спірних земельних ділянок до земель природно-заповідного фонду, прибережних захисних смуг та наявності повноважень з розпорядження такими категоріями земель саме у обласної державної адміністрації, вказував, що саме права Позивача 1 були порушені переданням Відповідачем 1 земельних ділянок в оренду Відповідачу 3;

· колегія апеляційного суду відмічає, що питання правильності визначення прокурором у якості належного позивача Полтавської обласної державної адміністрації безпосередньо пов`язано із доводами (1.1), (1.2), (1.6) Скаржника 1 та доводом (2.1) Скаржника 2, тоді як решта аргументів скаржників значною мірою стосуються доведення наявності/відсутності порушень з боку визначених відповідачів захищених прав Позивача 1 у спірних правовідносинах. Наразі, доцільність детального аналізу таких доводів вимагає попереднього з`ясування належності визначення прокурором Полтавської обласної державної адміністрації у якості позивача.

43. Колегія апеляційного суду відмічає, що за змістом мотивувальної частини оскаржуваного рішення, позовні вимоги («Ураховуючи відмову в позові в частині визнання недійсними договорів оренди землі, укладених Гадяцькою районною державною адміністрацією та СФГ «Лідія» суд, також відмовляє в позові в частині позовних вимог:

- зобов`язати СФГ «Лідія» повернути земельну ділянку площею 111,9639 га з кадастровим номером :00:007:0005 Великобудищанській сільській раді Полтавської області за актом приймання - передачі;

- зобов`язати СФГ «Лідія» повернути земельну ділянку площею 80,5079 га з кадастровим номером :00:006:0003 Великобудищанській сільській раді Полтавської області за актом приймання - передачі;

- зобов`язати СФГ «Лідія» повернути земельну ділянку площею 88,1726 га з кадастровим номером :00:005:0002 Великобудищанській сільській раді Полтавської області за актом приймання - передачі;

- скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :00:007:0005 та припинити усі права щодо неї;

- скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :00:006:0003 та припинити усі права щодо неї.

- скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :00:005:0002 та припинити усі права щодо неї, оскільки зазначені вимоги є похідними від основної вимоги - про визнання недійсними догорів оренди землі, укладених Гадяцькою районною державною адміністрацією та СФГ «Лідія») розцінені як похідні від основних позовних вимог про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок від 01.12.2011;

43.1. Заперечень проти такої кваліфікації жодним із Скаржників не заявлено, що зумовлює (у світлі приписів ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України щодо меж апеляційного перегляду) визначення апеляційним судом моменту, станом на якій має оцінюватись правомірність визначення Позивача 1 як належного компетентного державного органу у спірних правовідносин щодо земельних ділянок, датою укладення відповідних договорів оренди.

43.2. У цьому аспекті слід принципово наголосити на розмежуванні юридичних категорій «укладення договору» і «набрання чинності» щодо договору оренди землі. Так, загальні умови, які визначають момент укладення договору, регламентуються положеннями ст.ст.638 та 640 Цивільного кодексу України, та встановлюють два різні моменти досягнення сторонами згоди у попередній формі з усіх істотних умов (1) та державна реєстрація договору, якщо договір підлягає такій реєстрації (2). Співставлення правил (1) і (2) дає апеляційному суду підстави розцінювати правило (2), що міститься у ч.3 ст.640 Цивільного кодексу України, як спеціальне по відношенню до правила (1), а отже і переважне у застосуванні, що також узгоджується із ст.210 Цивільного кодексу України.

43.3. Разом із тим, спеціальність вказаного правила (2) обмежується/визначається сферою дії Цивільного кодексу України, тоді як у ст.9 останнього визначено, що до сфери використання природних ресурсів (до яких за змістом ст.13 Конституції України відносяться і земля) Цивільний кодекс України застосовується субсидіарно у разі неврегульованості відповідних відносин іншими актами законодавства.

Наразі, спеціальним, у розглядуваних правовідносинах для визначення моменту укладення спірних договорів оренди земельних ділянок, є Закон України «Про оренду землі» (в редакції від 07.08.2011), зі змісту ст.ст.18, 20 якого вбачається, що хоча договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації, така реєстрація здійснюється саме щодо укладеного договору (тобто укладання передує факту державної реєстрації що також вбачається із ч.2 ст.15 Закону, адже відмова у державній реєстрації договору та визнання його недійсним визначені наслідками одних і тих же порушень, тоді як недійсність договору передбачає його укладеність). Вказані висновки апеляційного суду узгоджується із підходами Верховного Суду, викладеними у постанові Великої Палати від 15.01.2020 у справі №322/1178/17.

43.4. Згідно приписів ст.215 Цивільного кодексу України оцінка відповідності спірного договору вимогам ст.203 цього Кодексу здійснюється судом у світлі законодавства, що діяло на момент укладення такого договору, на що цілком слушно вказав прокурор у позові, посилаючись на постанову Верховного Суду від 22.01.2020 у справі №394/301/19.

Наразі, п.8 кожного із спірних договорів оренди визначає моментом укладення дату підписання сторонами 01.12.2011, хоча чинності (момент виникнення права оренди) такі договори набули 01.06.2012. Отже, саме станом на 01.12.2011 апеляційним судом оцінюється обґрунтованість тверджень Прокурора щодо наявності права розпорядження спірними земельними ділянками у Полтавської обласної державної адміністрації, а не у Гадяцької районної державної адміністрації. Вказана дати визначає і відповідну редакцію законодавства, яка підлягає застосуванню.

44. Аргументація прокурора, з якою погодився суд першої інстанції, щодо наявності повноважень з розпорядження спірними земельними ділянками саме у Позивача 1, а не у Гадяцької районної державної адміністрації (правонаступником якого якої є Відповідач 1), ґрунтується на: стверджуваному віднесені орендованих земельних ділянок до категорії земель водного фонду (захисна прибережна смуга) та природно-заповідного фонду (а), та співставленні положень ч.3 та ч.4 ст.122 Земельного кодексу України щодо повноважень органів виконавчої влади у передачі земельних ділянок у користування (б):

· наразі, із матеріалів справи не вбачається розбіжностей у сторін та інших учасників справи відносно приналежності відповідних земельних ділянок (на момент виникнення спірних відносин) до державної власності та їх перебування на території сільської ради, але за межами відповідного населеного пункту;

· статус земель водного фонду ґрунтується на приписах п.б) ч.1 ст.58 та ст.60 Земельного кодексу України з огляду на наявність річки Псел та водотіку без назви;

· статус земель природно-заповідного фонду зумовлений наявністю Регіонального ландшафтного парку «Гадяцький».

45. З приводу статусу земель водного фонду апеляційний господарський суд зазначає наступне:

· за змістом ч.1 ст.19 Земельного кодексу України категорії земельної ділянки означає її основне (а не єдине фактично можливо за «зовнішніми» ознаками) цільове призначення;

· ч.1 ст.20 Земельного кодексу України визначає віднесення земель до певної категорії на підставі рішення відповідно уповноваженого органу, тоді як ч.2 ст.22 Земельного кодексу України до земель сільськогосподарського призначення безпосередньо віднесені і визначені сіножатні і пасовища (які і були передані за спірними договорами оренди і прокурором не представлено жодних доказів того, що земельні ділянки за своїми ознаками не відповідають таким видам угідь (не відповідали станом на дату укладення договорів);

· ч.1 ст.23 Земельного кодексу України встановлює пріоритет використання земель, придатних для потреб сільськогосподарського виробництва, саме для сільськогосподарського використання, тоді як ч.2 цієї норми встановлювала, що визначення такої придатності проводиться на підставі даних державного земельного кадастру;

· ч.4 ст.60 Земельного кодексу України встановлює, що прибережні захисні смуги встановлюється на земельних ділянках усіх категорій земель (крім земель морського транспорту), що у сукупності із ч.1 ст.19 Земельного кодексу України дає підстави для висновку, що наявність прибережної захисної смуги (фізична) сама по собі не означає автоматичної несумісності відповідної частини земельної ділянки із перебуванням у категорії земель сільськогосподарського призначення, адже така категорія має пріоритет, а матеріали справи не містять доказів надання охопленою фізичними ознаками (визначеними ч.2 ст.60 Земельного кодексу України та ч.2 ст.88 Водного кодексу України) площі земельних ділянок статусу основної категорії земель водного фонду відповідним рішенням уповноваженого органу;

· більш того, фізична наявність прибережної захисної смуги, яка визначається відповідною відстанню від урізу води і, як правильно зауважив Прокурор, у цьому сенсі не залежить від наявності відповідного проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги, передбачає існування обмежень господарської діяльності, передбачених ст.89 Водного кодексу України та ст.61 Земельного кодексу України. Втім, зі змісту спірних договорів оренди не вбачається, що земельні ділянки були надані Відповідачем 1 для використання Відповідачем 3 з метою, яка в принципі є несумісною з вказаними обмеженнями. В цьому контексті принципово відмітити, що сама по собі ймовірність порушення Орендарем обмежень щодо діяльності у прибережних захисних смугах (посилання з цього приводу у листі Позивача 2 (а.с.а.с.32, 33т.1) на дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край», яке не є учасником спірних відносин взагалі, не може розцінюватися як доказ вчинюваних порушень з боку Відповідача 3) не може ототожнюватись із реалізацію прав за спірними договорами оренди, адже вони не передбачають/не дозволяють таких дій порушення зобов`язань за договором у перебігу його виконання може розглядатися у світлі ст.651 Цивільного кодексу України як підстава для його розірвання, але в принципі не може визначати його законність у розумінні ст.203 цього Кодексу на момент укладення.

45.1. Судова колегія відмічає, що навіть у разі припущення іншого тлумачення юридичного значення ймовірної наявності водозахисної смуги на орендованих земельних ділянках, така підстава позову може охоплювати обґрунтованість права на позов лише щодо частини договорів у розумінні ст.217 Цивільного кодексу України, яка стосується саме площі прибережної смуги, яка прокурором не визначена. Отже, у будь-якому разі до предмету доказування для Прокурора відноситься фізичне перетинання площ спірних земельних ділянок із площами захисних прибережних смуг, адже Прокурором не зазначалося, що вся площа земельних ділянок повністю перебуває у межі прибережної смуги.

Між тим, апеляційний суд погоджується із аргументами Скаржника 1, що за матеріалами справи прокурором всупереч вимог ст.ст.13, 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України не доведено обставини такого перетинання взагалі, адже:

- з огляду представлених викопіювань з публічної кадастрової карти (а.с.а.с.34-36 т.1) вбачається, що спірні земельні ділянки безпосередньо не межують з урізом води (між границею ділянок та урізом води є відстань, і з матеріалів справи не можливо встановити, що така відстань є меншою, ніж вказана у ч.2 ст.60 Земельного кодексу України та ч.2 ст.88 Водного кодексу України);

- зміст ст.ст.1, 3, 14, 15 Закону України «Про державний земельний кадастр» дає підстави для кваліфікації його відомостей (зокрема, щодо категорії земельної ділянки та існуючих обмежень у її використанні) як таких, що презюмуються достовірними наразі, наявні у матеріалах справи відомості з державного земельного кадастру (а.с.а.с.43, 51, 52, 63, 91-93 т.1) не містять відомостей щодо наявності обмежень у використанні цих земельних ділянок, пов`язаних із наявністю прибережних захисних смуг.

45.2. Колегія апеляційного суду зауважує, що не відображення у відомостях державного земельного кадастру даних про існування обмежень, пов`язаних із прибережними захисними смугами, чим обґрунтовані позовні вимоги до Відповідача 2, однак сам лише факт висування таких вимог не може розцінюватись як належне спростовування презумпції достовірності відомостей кадастру та обґрунтування правомірності позовних вимог про недійсність спірних договорів оренди з цієї підстави:

· наданий Прокурором лист від Регіонального офісу водних ресурсів у Полтавській області від 06.05.2021 №1092/01-05 (а.с.87 т.1) не є документом, у розумінні Законів України «Про землеустрій» та «Про Державний земельний кадастр», що визначає межі і площу прибережної захисної смуги чи є підставою для внесення змін (чи спростування достовірності відомостей) до Державного земельного кадастру, а отже відхиляється судом як недопустимий доказ;

· Прокурором всупереч ст.ст.13, 74, 98, 99 Господарського процесуального кодексу України не було ані представлено висновку земельно-технічної та експертизи з питань землеустрою, ані ініційовано її призначення судом за для з`ясування як факту і обсягу (якщо він взагалі є) перетинання спірних земельних ділянок із прибережної захисної смуги, так і у порушень розробці затвердженої Відповідачем 1 (його попередником) технічної документації з землеустрою (а.с.38 т.1) відносно орендованих спірних земельних ділянок.

В контексті викладеного апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність прокурором своєї тези про відсутність у Гадяцької районної державної адміністрації передбачених ч.3 ст.122 Земельного кодексу України повноважень з розпорядження земельними ділянками з мотивів наявності прибережних захисних смуг, адже обґрунтованість віднесення вказаних ділянок сільськогосподарської категорії на дату укладення спірних договорів оренди за матеріалами справи не спростована.

46. З приводу тези прокурора про віднесення спірних земельних ділянок до категорії земель природно-заповідного фонду апеляційний суд зазначає наступне:

· за змістом ч.2 ст.20 Земельного кодексу України створення об`єктів природоохоронного призначення (до яких ст.44 цього Кодексу відносить і регіональні ландшафтні парки) передбачає і зміну попереднього цільового призначення відповідної земельної ділянки уповноваженими органами, що у контексті розглядуваного спору зумовлює принциповість встановлення дати такої зміни/надання орендованим земельним ділянкам статусу земель регіонального ландшафтного парку;

· спеціальним законом, який регламентує створення, фінансування об`єктів природно-заповідного фонду (зокрема і регіонального ландшафтного парку) та пов`язані із цим обмеження у користуванні земельними ділянками, є Закон України «Про природно-заповідний фонд України», ст.ст.6, 7 якого визначають, що території визначаються положеннями щодо кожної із них і набувають такого статусу у порядку, визначеному Законом;

· згідно ч.3 ст.53 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» рішення організацію чи оголошення територій до об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення віднесено до повноважень відповідної обласної ради і у розглядуваному випадку таке рішення було ухвалено 07.12.2011 (а.с.а.с.127, 128 т.1) - вже після укладення спірних договорів оренди, тоді як Положення про відповідну територію природно-заповідного фонду було затверджено згідно вимог ст.ст.5, 6 цього Закону тільки 01.02.2012 (а.с.129 т.1);

· за висновком суду, зміст ч.4 ст.53 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» вказує на те, що саме після створення регіонального ландшафтного парку відбувається відведення відповідних земельних ділянок такій юридичній особі (ч.5 ст.5 Закону України «Про природно-заповідний фонд України»), що і опосередковує встановлення (зміну попередньої) категорії земельної ділянки як земель природно-заповідного фонду;

· у світлі розмежування повноважень щодо розглядуваних на момент виникнення спірних повноважень з розпорядження орендованими земельними ділянками як землями державної власності (п.44 цієї постанови), визначеного ч.ч.3, 4 ст.122 Земельного кодексу України, таке відведення земельних ділянок із встановленням категорії «землі природно-заповідного фонду» могло бути опосередковано саме рішення Полтавської обласної державної адміністрацією;

· наразі, матеріали справи не містять вказаного рішення уповноваженого органу про встановлення/відведення орендованих спірних земельних ділянок Регіонального ландшафтного парку «Гадяцький» як земель природно-заповідного фонду, яке і мало бути згідно приписів ст.ст.20, 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» належною підставою (разом із відповідною документацією з землеустрою згідно вимог ст.ст.22, 25 Закону України «Про землеустрій») для відображення відповідних відомостей у Державному земельному кадастрі;

· представлене прокурором до матеріалів справи розпорядження №172 від 16.05.2013 (а.с.229 т.2) не тільки суперечить його власній позиції про наявність належних повноважень щодо розпорядження спірними земельними ділянками на момент виникнення досліджуваних правовідносин саме у Полтавської обласної державної адміністрації (розпорядження прийнято Гадяцькою районною державною адміністрацією), але й датовано вже навіть після реєстрації (набрання чинності) спірних договорів та державної реєстрації спірних земельних ділянок саме як земель сільськогосподарської категорії.

47. Зважаючи на викладене у п.46 цієї постанови, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав стверджувати, що на момент виникнення спірних правовідносин відповідні земельні ділянки були протиправно віднесені до категорії земель сільськогосподарського призначення і Гадяцька районна державна адміністрація не була уповноваженим у розумінні ч.3 ст.122 Земельного кодексу України бути суб`єктом для розпорядження такими земельними ділянками, що у сукупності із висновками у п.45 цієї постанови щодо недоведеності тези прокурора про статусу спірних земель, як земель водного фонду зумовлює висновок про неналежність визначення прокурором Полтавської обласної державної адміністрацію як Позивача у справі.

Апеляційний суд відмічає, що сама по собі подальша зміна обставин і виникнення підстав для переведення орендованих до категорії природно-заповідного фонду не може визначати законність як хронологічно попередніх фактів укладення спірних договорів оренди, так і формування (реєстрацію) відповідних земельних ділянок як земель сільськогосподарського призначення.

48. Неналежність визначення Позивача за основними вимогами є самостійною підставою для відмови у їх задоволенні саме з цих мотивів, а не з причин застосування позовної давності, адже умовою такого застосування є встановлення порушення захищуваного права або інтересу, що передбачає попереднє доведення їх наявності у спірних правовідносинах у визначеного прокурором Позивача:

· такий висновок апеляційного суду усуває доцільність наданню правової оцінки аргументам Скаржників, що стосується спростування доведенню наявності/відсутності порушень такого захищуваного права, адже у такому суб`єктивному складі учасників правовідносин таке дослідження цих доводів було б виправдано лише у випадку подання Прокурором позову в інтересах Гадяцької районної державної адміністрації (її правонаступника Відповідача 1) як сторони Орендодавця спірних договорів спірних договорів оренди або як самостійним позивачем (п.п.8.8, 8.9 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2022 у справі №483/448/20), чого у межах цієї справи зроблено не було, тоді як суд позбавлений повноважень замінити Позивача, а може лише оцінювати його належність;

· оскільки задоволені місцевим судом позовні вимоги щодо договорів сервітуту та реєстрації відповідного права не обґрунтовані самостійними (незалежними від вимог щодо недійсності договорів оренди) підставами вони є похідними і умовою задоволення передбачають визнання недійсними договорів оренди, остільки відмова у задоволенні основних вимог зумовлює скасування рішення в частині задоволених із прийняттям нового про їх відхилення. З цього приводу апеляційний суд погоджується із слушністю зауважень Скаржника 1 про непослідовність місцевого суду, адже відмовивши у задоволенні позовних вимог щодо договорів оренди (хоча й через застосування позовної давності, а не у зв`язку із неналежністю Позивача), суд першої інстанції не мав правових підстав для окремого задоволення похідних вимог за умов не спростованої у розумінні ст.204 Цивільного кодексу України презумпції правомірності набуття Відповідачем 3 статусу користувача земельними ділянками, шляхом визнання недійсними договорів, мали такий статус (закон не визначає нікчемність таких договорів і в контексті відображеної Господарського суду Полтавської області правової інтерпретації фактичних обставин);

· враховуючи, що апеляційний суд сконцентрував свою увагу саме на встановленні належності визначеного прокурором Позивача, що усуває необхідність правової оцінки таких підстав позову як позаконкурентний порядок укладення спірних договорів, економічну необґрунтованість орендної плати та укладення договорів до відповідного розпорядження уповноваженого органу (такі підстави не стосуються прав Полтавської обласної державної адміністрації), варто наголосити на юридичній неспроможності використання Прокурором та врахування місцевим судом такої підстави для недійсності, як дефект повноважень підписанта з боку Відповідача 3 (Орендаря). Принципово відмітити, що помилковість врахування такої підстави ґрунтується не на вказаній Відповідачами необхідності застосування ст.241 Цивільного кодексу України (оцінка цього тезису по суті вимагає попереднього встановлення належності Позивача), а на тому, що дефект повноважень як підстава недійсності може використовуватися з метою захисту прав інтересів тієї сторони, від імені якої таке перевищення при укладанні угоди було допущено. Однак, прокурор не тільки в розглядуваним позовом не переслідує мету захисту прав Селянського (фермерського) господарства «Лідія» (не визначивши його позивачем), але й в силу статусу останнього взагалі не може представляти у спірних відносинах інтереси Відповідача 3.

49. Апеляційний суд також погоджується із сукупністю зауважень Скаржника 2 щодо непослідовності і суперечності в позиції місцевого суду при визначенні належного уповноваженого державного органу у спірних правовідносинах: для цілей застосування позовної давності таким органом суд визнав Гадяцьку районну державну адміністрацію, тоді як констатуючи (безпідставно) неврахування при розпорядженні спірними земельними ділянками їх категорію земель - водного фонду та природо-охоронного призначення, належним органом визнав Полтавську обласну державну адміністрацію.

49.1. Враховуючи викладені вище висновки апеляційного суду, таку суперечність щодо визначення належного компетентного органу на момент виникнення спірних правовідносин має бути вирішено на користь Гадяцької районної державної адміністрації.

49.2. Подальші можливі зміни категорії спірних земельних ділянок та органів, що управнені ними розпоряджатися за наявністю відповідних підстав (порушень) може мати наслідком застосування інших способів судового захисту, а не ревізію законності дій у світлі юридично значущих обставин для подальшого визначення легітимного режиму використання земельних ділянок, яких (обставин) не існувало на момент укладення договорів оренди.

50. Викладене у п.п.48, 49 цієї постанови зумовлює відхилення доводів апеляційної скарги прокурора, які є сумісними тільки з попереднім встановленням належності Позивача та фактичного порушення здійснюваних таким Позивачем повноважень держави у спірних правовідносинах.

Поряд із цим, апеляційний суд оцінюючи формулювання правової позиції Скаржника 2 у світлі такої категорії добросовісності як заборона суперечливою поведінки, відмічає, що всі аргументи Скаржника є взаємовиключними/логічно несумісним між собою адже:

· аргумент (2.1) передбачає і застосовність позовної давності, і дотримання прокурором відповідного строку;

· аргумент (2.2) полягає у незастосовності позовної давності взагалі за природою заявлених вимог;

· аргумент (2.3) є доречним, коли позовна давність в принципі є застосовна до заявлених вимог і відповідний строк прокурором було пропущено, але не було належної заяви іншої сторони для застосування відповідних наслідків судом у порядку ст.267 Цивільного кодексу України.

51. Означений результат апеляційного перегляду зумовлює задоволення апеляційних вимог Скаржника 1 і відмову у задоволені апеляційної скарги прокурора.

З урахуванням цього судом у порядку ст.ст.129, 282 Господарського процесуального кодексу України перерозподіляються судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви шляхом їх повного віднесення на Прокурора, що має наслідком скасування додаткового рішення Господарського суду Полтавської області від 25.04.2023, яке такий первісний (неправильний у світлі результатів апеляційного перегляду) розподіл опосередковує.

Відносно розподілу судових витрат сторін на стадії апеляційного провадження:

51.1. Поряд із цим, апеляційним судом у цій постанові всі судові витрати сторін у розумінні ст.123 Господарського процесуального кодексу України, пов`язані з апеляційним переглядом розподіляє наступним чином: шляхом віднесення на рахунок прокуратури витрат зі сплати судового збору за подану нею апеляційну скаргу та стягнення з прокуратури на користь Скаржника 1 належну суму сплаченого ним судового збору за подання апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Сенс-Д» має право повернути за відповідним клопотанням надмірно сплачений судовий збір в сумі 32245,19грн. за платіжною інструкцією №456 від 23.05.2023 відповідно до ст.7 Закону України «Про судовий збір».

51.2. Апеляційний суд наголошує, що такий розподіл судових витрат усуває потребу у подальшому ухваленні додаткового рішення відносно згадуваних Скаржником 1 витрат на професійну правничий допомогу, що визначена в орієнтованому розмірі 20000,00грн., адже ч.1 ст.124 Господарського процесуального кодексу України вимагає від сторони з першою заявою по суті спору (у даному випадку разом із апеляційною скаргою) надати попередній (орієнтовний) розрахунок суми відповідних витрат.

Однак, такий розрахунок наданий не був вказівка на очікувану суму в розмірі 20000,00грн. без визначення будь-якого порядку і складових її формування розрахунком не є (унеможливлює іншій стороні належним чином підготуватися до спростування необґрунтованість та не співмірності відповідних витрат як аспект забезпечення змагальності).

Наразі, неподання розрахунку за змістом ч.2 ст.124 Господарського процесуального кодексу України надає суду право відмовити Скаржнику 1 у відшкодуванні відповідних судових витрат, яке апеляційний суд реалізує на момент ухвалення цієї постанови, адже реалізація такого права не перебуває у залежності від необхідності розгляду у подальшому в порядку ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України поданих доказів на підтвердження таких витрат, що є цілком логічно, адже у світлі приписів ч.ч.6, 7 цієї норми розгляд і оцінка таких доказів має сенс, зокрема у їх співставленні з попереднім розрахунком (якого не було подано своєчасно).

Таким чином, апеляційний суд відмовляє Скаржникові 1 у відшкодуванні його витрат на професійну правничу допомогу у перебігу апеляційного провадження.

51.3. За змістом ст.129 вказаного Кодексу такий результат апеляційного перегляду має наслідком віднесення на рахунок Скаржника 2 витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.74, 76, 78, 129, 269, 270, 273, 275-277, 281 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сенс-Д», м. Київ на рішення Господарського суду Полтавської області від 12.04.2023 (повний текст підписано 24.04.2023) у справі №917/1024/22 задовольнити.

2. Апеляційну скаргу заступника керівника Полтавської обласної прокуратури, м.Полтава на рішення Господарського суду Полтавської області від 12.04.2023 (повний текст підписано 24.04.2023) у справі №917/1024/22 залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду Полтавської області від 12.04.2023 (повний текст підписано 24.04.2023) у справі №917/1024/22 скасувати.

4. Ухвалити нове рішення у справі №917/1024/22, яким у задоволені позовних вимог заступника керівника Полтавської обласної прокуратури, м. Полтава в інтересах держави в особі Полтавської обласної державної адміністрації (на час дії воєнного стану - Полтавської обласної військової адміністрації, м. Полтава) та Великобудищанської сільської ради Полтавської області, с Великі Будища Гадяцького району Полтавської області до Миргородської районної державної адміністрації Полтавської області, м. Миргород Полтавської області, Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, м.Полтава, Селянського (фермерського) господарства «Лідія», м. Гадяч Полтавської області та Товариства з обмеженою відповідальністю «Сенс-Д», м. Київ про визнання недійсними договорів оренди землі та договорів сервітутів, скасування державної реєстрації права оренди та сервітуту на земельні ділянки, повернення земельних ділянок та скасування державної реєстрації земельних ділянок в Державному земельному кадастрі відмовити повністю.

5. Додаткове рішення Господарського суду Полтавської області від 25.04.2023 (повний текст підписано 25.04.2023) у справі №917/1024/22 скасувати, витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви віднести на рахунок Полтавської обласної прокуратури, м.Полтава.

6. Стягнути з Полтавської обласної прокуратури, м. Полтава (вул. 1100-річчя Полтави,7, м. Полтава, 36000, ідентифікаційний код 02910060) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сенс-Д» (вул. Січових Стрільців, 50, прим. 8 Б, м. Київ, 04053, ідентифікаційний код 41131571) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 66987,00грн.

7. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції за скаргою заступника керівника Полтавської обласної прокуратури, м. Полтава, віднести на рахунок останнього.

8. Постанова набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту, з урахуванням порядку подання касаційної скарги, передбаченого п.17.5. Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 24.07.2023. проголошено вступну та резолютивну частину постанови. Повний текст постанови складено та підписано 25.05.2023.

Головуючий, суддя-доповідач Д.О. Попков

Суддя О.В. Стойка

Суддя О.О. Радіонова