АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/1640/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.

секретар судового засідання: Чеголя Є.О.

За участю представників учасників справи:

від ТОВ „Торговий дім „Діоніс Груп адвокат Пижик В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Торговий дім „Діоніс Груп

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.05.2023

у справі №916/1640/23

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю „Торговий дім „Діоніс Груп

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Тако-Агро Інвест

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ

У квітні 2023 Товариство з обмеженою відповідальністю „Торговий дім „Діоніс Груп (далі ТОВ ТОВ „Торговий дім „Діоніс Груп) звернулось до Господарського суду Одеської області із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю „Тако-Агро Інвест (далі ТОВ „Тако-Агро Інвест), оскільки боржник не повернув, після отримання вимоги, помилково перераховані заявником грошові кошти.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.05.2023 відмовлено увідкритті провадження у справі про банкрутство ТОВ „Тако-Агро Інвест.

В мотивах оскаржуваної ухвали суд першої інстанції зазначив, що зміст заяви про відкриття провадження у справі свідчить про те, між сторонами існує спір про природу виникнення заборгованості, строк її сплати та взагалі підстави заявлення таких вимог, а також неможливість встановлення спроможності боржника до виконання свої майнових зобов`язань та погашення заборгованості.

Пославшись на неможливість встановлення обсягу прав та обов`язків між суб`єктами правовідносин, а саме неоднозначності у частині вирішення питань щодо підстави виникнення зобов`язання, неспроможності його виконання, структури заборгованості, суд першої інстанції дійшов висновку про наявності спору про право, який вимагає його вирішення між сторонами або у порядку позовного провадження.

За таких обставин, пославшись на приписи ч. 6 ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства, місцевий господарський суд вирішив відмовити ТОВ „Торговий дім „Діоніс Груп у задоволенні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ „Тако-Агро Інвест.

Не погодившись із даною ухвалою до Південно-західного апеляційного господарського суду звернулось ТОВ „Торговий дім „Діоніс Груп з апеляційною скаргою в якій просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.05.2023 у справі №916/1640/23 скасувати, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність між сторонами спору про право, оскільки з доданих ТОВ „Торговий дім „Діоніс Груп до заяви доказів вбачається, що між сторонами відсутні будь-які договірні правовідносини, факт перерахування грошових коштів, без належних правових підстав (внаслідок помилки), на розрахунковий рахунок боржника.

На переконання апелянта, боржник збагатився за рахунок кредитора поза підставою, передбаченою законом, іншими правовим актами чи правочином та набувши безпідставно отримані кошти продовжує їх утримувати. При цьому, боржник не оскаржує факт безпідставного набуття грошових коштів та зобов`язання щодо їх повернення на користь кредитора.

Наголошує скаржник й на тому, що між сторонами не існує спору щодо наявності та підстав виникнення заборгованості. Так, боржником не подано ніяких позовів стосовно цієї заборгованості, відзив на заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство не надано, з будь-якими листами, повідомленнями стосовно наявної заборгованості боржник до заявника не звертався.

Відтак, на думку скаржника, у даному випадку між сторонами відсутній спір про права, та відповідно, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відмови у відкриття провадження у справі про банкрутство з цієї підстави.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ „Торговий дім „Діоніс Груп на ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.05.2023 по справі №916/1640/23 та призначено справу до розгляду на 24.07.2023.

Під час судового засідання від 24.07.2023 представник апелянта підтримав вимоги за апеляційною скаргою та наполягав на її задоволенні.

Представник ТОВ „Тако-Агро Інвест у судове засідання не з`явився, своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується наявним у матеріалах справи поштовим повідомленням, яке вручено ТОВ „Тако-Агро Інвест 14.07.2023.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до Господарського суду Одеської області з заявою про порушення справи про банкрутство ТОВ „Тако-Агро Інвест, ініціюючий кредитор зазначив, що впродовж грудня місяця 2022 року директор ТОВ „Торговий дім „Діоніс Груп здійснював переговори для можливого укладання угод на постачання овочів з виробниками (постачальниками) агропродукції з різних областей України. Серед потенційних постачальників продукції також було ТОВ „Тако-Агро Інвест.

За твердженням заявника, внаслідок переговорів з ТОВ „Тако-Агро Інвест, домовленостей щодо поставок продукції досягнуто не було. Будь-яких договорів поставки між сторонами укладено не було, будь-який обмін офіційними листами не відбувався.

Заявник стверджує, що мобілізація директора з одночасним суміщення обов`язків з керуванням товариством призвело до помилки директора кредитора з перерахування грошових коштів як передплату за овочі на користь ТОВ „Тако-Агро Інвест, а саме: 03.01.2023 - 2 717 000.00 грн. передплата за овочі у т.ч. ПДВ 20%; 05.01.2023 - 2 000 000.00 грн. передплата за овочі у т.ч. ПДВ 20%; 09.01.2023 - 2 000 000.00 грн. передплата за овочі у т.ч. ПДВ 20%; 10.01.2023 - 2 000 000.00 грн. передплата за овочі у т.ч. ПДВ 20%; 11.01.2023 - 2 000 000.00 грн. передплата за овочі у т.ч. ПДВ 20%; 12.01.2023 - 2 000 000.00 грн. передплата за овочі у т.ч. ПДВ 20%; 13.01.2023 - 2 000 000.00 грн. передплата за овочі у т.ч. ПДВ 20%; 16.01.2023 - 1 500 000.00 грн. передплата за овочі у т.ч. ПДВ 20%; 16.01.2023 - 500 000.00 грн. передплата за овочі у т.ч. ПДВ 20%; 17.01.2023 - 2 000 000.00 грн. передплата за овочі у т.ч. ПДВ 20%; 18.01.2023 - 2 000 000.00 грн. передплата за овочі у т.ч. ПДВ 20%; 23.01.2023 - 2 000 000.00 грн. передплата за овочі у т.ч. ПДВ 20%; 24.01.2023 - 2 000 000.00 грн. передплата за овочі у т.ч. ПДВ 20%; 25.01.2023 - 2 000 000.00 грн. передплата за овочі у т.ч. ПДВ 20%; 26.01.2023 - 2 000 000.00 грн. передплата за овочі у т.ч. ПДВ 20%; 27.01.2023 - 1 999 000.00 грн. передплата за овочі у т.ч. ПДВ 20%; 27.01.2023 - 1 000.00 грн. передплата за овочі у т.ч. ПДВ 20%; 31.01.2023 - 1 240 000.00 грн. передплата за овочі у т.ч. ПДВ 20%; 31.01.2023 - 1 700 000.00 грн. передплата за овочі у т.ч. ПДВ 20%; 31.01.2023 - 1 060 000.00 грн. передплата за овочі у т.ч. ПДВ 20%; 01.02.2023 - 780 000.00 грн. передплата за овочі у т.ч. ПДВ 20%; 01.02.2023 1 220 000.00 грн. передплата за овочі у т.ч. ПДВ 20%; 01.02.2023 - 1 000 000.00 грн. передплата за овочі у т.ч. ПДВ 20%; 01.02.2023 - 1 000 000.00 грн. передплата за овочі у т.ч. ПДВ 20%; 02.02.2023 - 3 000 000.00 грн. передплата за овочі у т.ч. ПДВ 20%; 02.02.2023 - 1 000 000.00 грн. передплата за овочі у т.ч. ПДВ 20%; 03.02.2023 - 3 700 000.00 грн. передплата за овочі у т.ч. ПДВ 20%; 03.02.2023 - 116 730.00 грн. передплата за овочі у т.ч. ПДВ 20%.

Загалом ТОВ „Торговий дім „Діоніс Груп перераховано на користь ТОВ „Тако-Агро Інвест 46 533 730,00 грн.

Після виявлення помилки, як стверджує заявник, його представник неодноразово намагався зв`язатися з ТОВ „Тако-Агро Інвест для врегулювання питання повернення безпідставно отриманих грошових коштів. Проте, директор ТОВ „Тако-Агро Інвест на зв`язок не виходив та будь-яких контактів уникав.

За вказаних обставин, як зазначає заявник, на адресу ТОВ „Тако-Агро Інвест, на якій він був зареєстрований в той час (20216, Черкаська обл., Звенигородський район, село Стецівка, вул. Соборна, буд. 86 А) було надіслано вимогу про повернення безпідставно отриманих грошових коштів від 13.03.2023 року № 13/03/2023-1.

Однак, зазначену вимогу представниками ТОВ „Тако-Агро Інвест не отримано, у зв`язку з чим поштове відправлення було повернуто ТОВ „Торговий дім „Діоніс Груп.

Станом на дату подання цієї заяви до суду, грошові кошти ТОВ „Тако-Агро Інвест на розрахунковий рахунок ТОВ „Торговий дім „Діоніс Груп не повернуто, що й стало підставою для звернення кредитора до суду із відповідною заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ „Тако-Агро Інвест.

При цьому, як на підставу звернення до суду з даною заявою ТОВ „Торговий дім „Діоніс Груп посилається на положення ст. 1212 ЦК України.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції дійшов висновку про наявність між сторонами спору про право, що є підставою для відмови у відкриття провадження у справі про банкрутство.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду з цього приводу зазначає таке.

Банкрутство юридичних осіб (підстави, умови, порядок, особливості) регламентовано положеннями книги третьої Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), положення розділу І якої містять норми щодо провадження у справі про банкрутство юридичної особи, зокрема підстави та порядок відкриття провадження у справі.

Положення статті першої КУзПБ визначають, що неплатоспроможність - це неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов`язання перед кредиторами не інакше, як через застосування процедур, передбачених цим Кодексом; грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України.

Частинами першою, другою статті 34 КУзПБ унормовано, що заява про відкриття провадження у справі про банкрутство подається кредитором або боржником у письмовій формі та повинна містити зокрема, виклад обставин, що є підставою для звернення до суду; перелік документів, що додаються до заяви, а також відомості про розмір вимог із зазначенням окремо розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає сплаті. До заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство додаються докази сплати судового збору, крім випадків, коли згідно із законом судовий збір не підлягає сплаті; довіреність чи інший документ, що засвідчує повноваження представника, якщо заяву підписано представником; докази авансування винагороди арбітражному керуючому трьох розмірів мінімальної заробітної плати за три місяці виконання повноважень; докази надсилання боржнику копії заяви і доданих до неї документів.

Наявність боргу при ініціюванні справи про банкрутство підтверджується доказами у відповідному обсязі, виходячи з правової природи правовідносин між боржником та кредитором. Доказами на підтвердження наявності боргу можуть бути, зокрема, судові рішення, господарські правочини, первинні бухгалтерські документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення. Такими доказами можуть бути, зокрема, банківські виписки, платіжні доручення, видаткові накладні, довідки, листи, протоколи, та будь-які інші докази, що доводять факт невиконання боржником своїх зобов`язань.

Порядок відкриття провадження у справі про банкрутство регламентований статтею 39 КУзПБ.

Перевірка обґрунтованості вимог заявника, а також з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство здійснюються господарським судом у підготовчому засіданні, яке проводиться в порядку, передбаченому цим Кодексом (ч. ч. 1-5 ст. 39 КУзПБ).

Завданням підготовчого засідання господарського суду у розгляді заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство є перевірка обґрунтованості вимог ініціюючого кредитора на предмет (1) наявності між заявником і боржником грошового зобов`язання в розумінні абзацу 5 частини першої статті 1 КУзПБ; (2) встановлення наявності спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження; (3) встановлення обставин задоволення таких вимог до проведення підготовчого засідання у справі.

Підставою для відмови у відкритті провадження у справі за положеннями частини шостої статті 39 КУзПБ, зокрема є те, що вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження.

Встановлення відсутності спору про право щодо вимог кредитора (ініціюючого) є обов`язковою умовою для відкриття провадження у справі про банкрутство боржника. Протилежне матиме наслідком відмову у відкритті провадження у справі про банкрутство. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.08.2020 у справі № 910/4658/20.

Законодавство не містить переліку критеріїв для висновку про існування спору про право, який може бути виражений як в процесуальній формі - підтверджуватися судовими актами, так і матеріально-правовій формі - підтверджуватися юридичними фактами.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/1922/20, від 24.11.2021 у справі №902/560/20, від 20.07.2022 у справі № 904/6023/21.

Відсутність спору про право, в розрізі процедури банкрутства, полягає у відсутності неоднозначності у частині вирішення питань щодо сторін зобов`язання, суті (предмету) зобов`язання, підстав виникнення зобов`язанням, суми зобов`язання та структури заборгованості, а також строку виконання зобов`язання тощо.

Верховний Суд у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 22.09.2021 у справі № 911/2043/20 звертав увагу, що з моменту відкриття провадження у справі банкрутство боржник перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника (аналогічний за змістом правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 918/420/16 та в низці постанов Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справах про банкрутство).

Тому, з огляду на важливі правові наслідки відкриття провадження у справі про банкрутство, які, крім заявника та боржника, стосуються невизначеного кола осіб - потенційних кредиторів боржника, ухваленню відповідного рішення суду має передувати системний аналіз обставин, пов`язаних із правовідносинами, з посиланням на які заявник обґрунтовує свої вимоги до боржника, на підставі поданих доказів. Лише після з`ясування та перевірки таких обставин суд може встановити обґрунтованість вимог кредитора до боржника, а також наявність чи відсутність спору про право у цих правовідносинах, як передумови для відкриття провадження у справі (постанова Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 911/2042/20).

Отже, звернення кредитора до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство по суті є реалізацією кредитором права на судовий захист власних майнових прав за відсутності належного виконання грошового зобов`язанням боржником. У зв`язку з цим, кредитор повинен надати суду докази на підтвердження наявності у нього права, яке підлягає захисту, та навести обставини, що є підставою для звернення до суду. При цьому на господарський суд покладається обов`язок перевірки обґрунтованості вимог ініціюючого кредитора та з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство, що, враховуючи принцип дотримання балансу захисту публічного та приватного інтересів, має здійснюватися судом незалежно від погодження боржника із заявленими вимогами чи, навпаки, пасивної процесуальної поведінки боржника у вигляді неподання ним відзиву на заяву про відкриття відповідного провадження.

Як вже було зазначено вище, ТОВ „Торговий дім „Діоніс Груп, із посиланням на приписи ст. 1212 ЦК України, обґрунтовує наявність у ТОВ „Тако-Агро Інвест грошового зобов`язання перед ним у розмірі 46 533 730,00 грн, безпідставним (помилковим) перерахуванням таких грошових коштів на користь останнього.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Так, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: 1) набуття або збереження майна; 2) набуття або збереження за рахунок іншої особи; 3) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності наступних умов.

По-перше, має місце набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння.

По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою.

По-третє, обов`язково має мати місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 Цивільного кодексу України).

Відсутністю правової підстави вважають такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб із метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України тільки за наявності ознак безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Таким чином, якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі відсутня.

Відтак, задля застосування до спірних правовідносин у справі ст. 1212 Цивільного кодексу України, необхідно встановити факт наявності або відсутності між сторонами у справі правовідносин, які б свідчили про наявність або відсутність правових підстав для перерахування заявлених до стягнення грошових коштів.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 21.02.2020 у справі №910/660/19.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України (аналогічний висновок сформульований Верховним Судом України у постанові вiд 02.10.2013 у справі № 6-88цс13).

Так, колегія суддів зазначає, що з наявних матеріалів справи вбачається, що ТОВ „Торговий дім „Діоніс Груп у платіжних інструкціях про перерахування грошових коштів на користь ТОВ „Тако-Агро Інвест, як на підставу перерахування коштів вказувало передплату за овочі згідно з договорами.

Зокрема, у відповідності до платіжної інструкції №3 від 03.01.2023 грошові кошти у розмірі 2 717 000 грн перераховані в якості передоплати за овочі згідно з Договором №3 від 03.01.2023; платіжної інструкції №6 від 05.01.2023 грошові кошти у розмірі 2 00 000 грн перераховані в якості передоплати за овочі згідно з Договором №4 від 04.01.2023; платіжної інструкції №8 від 09.01.2023 грошові кошти у розмірі 2 00 000 грн перераховані в якості передоплати за овочі згідно з Договором №11 від 09.01.2023; платіжної інструкції №11 від 10.01.2023 грошові кошти у розмірі 2 00 000 грн перераховані в якості передоплати за овочі згідно з Договором №14 від 10.01.2023; платіжної інструкції №15 від 11.01.2023 грошові кошти у розмірі 2 000 000 грн перераховані в якості передоплати за овочі згідно з Договором №14 від 10.01.2023; платіжної інструкції №18 від 12.01.2023 грошові кошти у розмірі 2 000 000 грн перераховані в якості передоплати за овочі згідно з Договором №14 від 10.01.2023; платіжної інструкції №23 від 03.01.2023 грошові кошти у розмірі 2 000 000 грн перераховані в якості передоплати за овочі згідно з Договором №14 від 10.01.2023; платіжної інструкції №26 від 16.01.2023 грошові кошти у розмірі 1 500 000 грн перераховані в якості передоплати за овочі згідно з Договором №14 від 10.01.2023; платіжної інструкції №27 від 16.01.2023 грошові кошти у розмірі 500 000 грн перераховані в якості передоплати за овочі згідно з Договором №14 від 10.01.2023; платіжної інструкції №29 від 17.01.2023 грошові кошти у розмірі 2 000 000 грн перераховані в якості передоплати за овочі згідно з Договором №14 від 10.01.2023; платіжної інструкції №32 від 18.01.2023 грошові кошти у розмірі 2 000 000 грн перераховані в якості передоплати за овочі згідно з Договором №14 від 10.01.2023; платіжної інструкції №37 від 23.01.2023 грошові кошти у розмірі 2 000 000 грн перераховані в якості передоплати за овочі згідно з Договором №14 від 10.01.2023; платіжної інструкції №41 від 24.01.2023 грошові кошти у розмірі 2 000 000 грн перераховані в якості передоплати за овочі згідно з Договором №14 від 10.01.2023; платіжної інструкції №43 від 25.01.2023 грошові кошти у розмірі 2 000 000 грн перераховані в якості передоплати за овочі згідно з Договором №14 від 10.01.2023; платіжної інструкції №48 від 26.01.2023 грошові кошти у розмірі 2 000 000 грн перераховані в якості передоплати за овочі згідно з Договором №39 від 25.01.2023; платіжної інструкції №50 від 27.01.2023 грошові кошти у розмірі 1 999 000 грн перераховані в якості передоплати за овочі згідно з Договором №39 від 25.01.2023; платіжної інструкції №52 від 27.01.2023 грошові кошти у розмірі 1 000 грн перераховані в якості передоплати за овочі згідно з Договором №39 від 25.01.2023; платіжної інструкції №59 від 31.01.2023 грошові кошти у розмірі 1 240 000 грн перераховані в якості передоплати за овочі згідно з Договором №39 від 25.01.2023; платіжної інструкції №60 від 31.01.2023 грошові кошти у розмірі 1 700 000 грн перераховані в якості передоплати за овочі згідно з Договором №39 від 25.01.2023; платіжної інструкції №61 від 31.01.2023 грошові кошти у розмірі 1 060 000 грн перераховані в якості передоплати за овочі згідно з Договором №39 від 25.01.2023; платіжної інструкції №62 від 01.02.2023 грошові кошти у розмірі 780 000 грн перераховані в якості передоплати за овочі згідно з Договором №39 від 25.01.2023; платіжної інструкції №63 від 01.02.2023 грошові кошти у розмірі 1 220 000 грн перераховані в якості передоплати за овочі згідно з Договором №39 від 25.01.2023; платіжної інструкції №64 від 01.02.2023 грошові кошти у розмірі 1 000 000 грн перераховані в якості передоплати за овочі згідно з Договором №39 від 25.01.2023; платіжної інструкції №65 від 01.02.2023 грошові кошти у розмірі 1 000 000 грн перераховані в якості передоплати за овочі згідно з Договором №39 від 25.01.2023; платіжної інструкції №66 від 02.02.2023 грошові кошти у розмірі 3 000 000 грн перераховані в якості передоплати за овочі згідно з Договором №39 від 25.01.2023; платіжної інструкції №67 від 02.02.2023 грошові кошти у розмірі 1 000 000 грн перераховані в якості передоплати за овочі згідно з Договором №39 від 25.01.2023; платіжної інструкції №68 від 01.02.2023 грошові кошти у розмірі 3 700 000 грн перераховані в якості передоплати за овочі згідно з Договором №39 від 25.01.2023; платіжної інструкції №69 від 03.02.2023 грошові кошти у розмірі 116 7300 грн перераховані в якості передоплати за овочі згідно з Договором №39 від 25.01.2023 (т.1, а.с. 20-33).

Дані відомості, щодо перерахування грошових коштів в якості передоплати за договорами відображені й у наданій заявником та наявні у матеріалах справи виписці по рахунку (т.1, а.с. 35-38).

Перерахування грошових коштів здійснювалось в різний період часу, різними сумами грошових коштів, а у призначеннях платежів ТОВ „Торговий дім „Діоніс Груп було самостійно вказано, що такі кошти перераховуються за різними договорами із відповідним зазначенням їх номерів та дат.

З огляду на наведене, у колегії суддів очевидно виникають обґрунтовані сумніви щодо помилкового (безпідставного) перерахування ТОВ „Торговий дім „Діоніс Груп на користь ТОВ „Тако-Агро Інвест грошових коштів, оскільки як вже було вказано вище, кредитор неодноразово, різними платежами та в різний період часу перераховував грошові кошти на користь боржника. При цьому, самостійно у призначенні платежу зазначив, що такі грошові кошти перераховуються в якості передоплати згідно з договорами із зазначенням їх реквізитів.

Крім того, на очевидність сумнівів також вказує й та обставина, що помилковість перерахування значної суми грошових коштів, ТОВ „Торговий дім „Діоніс Груп виявило лише 13.03.2023, тобто після спливу більш ніж одного місяця після здійснення останнього платежу.

Колегія суддів зазначає, що відсутність спору про право в розрізі процедури банкрутства полягає у відсутності неоднозначності у частині вирішення питань щодо сторін зобов`язання, суті (предмета) зобов`язання, підстави виникнення зобов`язання, суми зобов`язання та структури заборгованості, строку виконання зобов`язання тощо.

Спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. За відсутності цих елементів не може бути й спору про право. Наявність заінтересованості інших осіб у вирішенні певної категорії справ можна виявити лише після подання заяви до суду, при здійсненні підготовчих дій до розгляду справи або розгляді справи по суті.

Під час проведення підготовчого засідання у справі про банкрутство суд не має змоги вирішити такій спір про право, що, в свою чергу, пов`язано з особливостями позовного провадження, як-то: пред`явлення позову, можливість подання зустрічного позову, склад учасників справи у позовному провадженні, прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, диспозитивність господарського судочинства тощо.

В свою чергу, такі сумніви не можуть бути спростовані під час вирішення питання про відкриття провадження у справи про банкрутство, та відповідно, можуть бути спростовані лише під час вирішення справи по суті в порядку позовного провадження, оскільки саме під час розгляду справи у порядку позовного провадження суд має можливість дослідити суть (предмет) зобов`язання, підстави виникнення зобов`язання, встановити суму зобов`язання та структуру заборгованості, а також строк виконання зобов`язання тощо.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 07.07.2021 по справі №904/5819/20.

З урахуванням вищенаведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідні сумніви щодо помилкового (безпідставного) перерахування ТОВ „Торговий дім „Діоніс Груп на користь ТОВ „Тако-Агро Інвест грошових коштів, з огляду на законодавчо визначені особливості здійснення провадження у справі про банкрутство, можуть бути спростовані лише в порядку позовного провадження, оскільки під час проведення підготовчого засідання у справі про банкрутство суд не має змоги вирішити такій спір про право.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, та не заперечується ТОВ „Торговий дім „Діоніс Груп, останнє не зверталось до місцевого господарського суду в порядку позовного провадження про стягнення заборгованості (помилково перерахованих коштів) з ТОВ „Тако-Агро Інвест.

Відповідно, наразі відсутнє судове рішення за яким було вирішено спір між сторонами, та відповідно стягнуто з ТОВ „Тако-Агро Інвест на користь ТОВ „Торговий дім „Діоніс Груп грошові кошти, які заявник вважає помилково перерахованими.

Тому, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що у даному випадку вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження, що в свою чергу є підставою для відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство на підставі п.1 ч. 6 ст. 39 КУзПБ.

При цьому, на переконання колегія суддів, за наведених обставин, відсутність відповідних договорів у матеріалах справи та ненадання боржником відзиву, заперечень, тощо на заяву про відкриття провадження у справі не може беззаперечно свідчити про безспірність грошових вимог ініціюючого кредитора до боржника.

Згідно з статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржником порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування ухвали Господарського суду Одеської області від 18.05.2023 відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.05.2023 у справі №916/1640/23 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 31.07.2023.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Богатир К.В.

Суддя Філінюк І.Г.