РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.07.2023Справа № 910/6637/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом Фізичної особи - підприємця Жмудської Ірини Борисівни (далі - Підприємець) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аргус Безпека" (далі - Товариство) про стягнення 30 048,70 грн,

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання),

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У квітні 2023 року Жмудська Ірина Борисівна звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства 30 048,70 грн, з яких: 28 583,82 грн - основана заборгованість, 1 184,50 грн - пеня, 66,00 грн - три проценти річних, 214,38 грн - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем покладених на нього зобов`язань за договором оренди нежитлового приміщення від 28 грудня 2021 року № 28/12/2021-АБ.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 3 травня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення її недоліків.

9 травня 2023 року через загальний відділ діловодства суду позивач на виконання вимог вказаної ухвали подав документи для усунення недоліків позовної заяви та вказав, що має статус фізичної особи - підприємця.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15 травня 2023 року вищенаведену позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/6637/23 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику сторін (без проведення судового засідання).

8 червня 2023 року на адресу суду від Товариства надійшов відзив на позовну заяву від 2 червня 2023 року за вих. № 26, у якому відповідач заперечував проти позову та вказував про відсутність у нього заборгованості за договором, оскільки останній було розірвано ним в односторонньому порядку з 1 квітня 2023 року, орендоване приміщення із вказаної дати Товариством не використовується та є таким, що повернуто позивачу. При цьому, оскільки при укладені договору відповідачем було сплачено авансовий платіж у рахунок плати за останній місяць оренди, орендна плата за березень 2023 року є оплаченою вищезазначеним платежем.

20 червня 2023 року на адресу суду від Підприємця надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній вказав про необґрунтованість твердження відповідача про розірвання ним договору оренди в односторонньому порядку та відсутність підстав для вчинення Товариством такого одностороннього правочину.

Жодних інших клопотань та заяв по суті справи від сторін не надходило.

Відповідно до частин 5, 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. При розгляді справи в порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи.

Враховуючи подання позивачем та відповідачем заяв по суті спору, беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність у матеріалах справи усіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

28 грудня 2021 року між Підприємцем та Товариством було укладено договір оренди нежитлового приміщення № 28/12/2021-АБ, відповідно до умов якого позивач передав, а відповідач - прийняв у строкове платне користування (оренду) майно у вигляді частки нежитлового приміщення, загальною площею 156,3 м2, що знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Дмитрівська, будинок 75, група нежитлових приміщень № 160, 161, приміщення №1 - 10 згідно технічного паспорту приміщення, зазначених у додатку № 1 (пункт 1.1. договору).

Даний правочин підписаний позивачем та уповноваженим представником відповідача.

Відповідно до пункту 2.1. договору вступ Товариства в право користування приміщенням настає з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі приміщення в оренду. Підприємець зобов`язаний передати приміщення, а Товариство - прийняти його, не пізніше 1 січня 2022 року.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що за оренду приміщення Товариство зобов`язується щомісяця не пізніше 5 числа кожного поточного місяця (за винятком орендної плати за перший місяць оренди та авансового платежу) сплачувати Підприємцю орендну плату в розмірі, визначеному згідно з пунктом 3.1.1. цієї угоди. У випадку, якщо 5 число випадає на вихідний або святковий день, Товариство має право сплатити орендну плату на наступний робочий (банківський) день без застосування положень пункту 5.2. договору.

Сторони погоджують наступний розмір щомісячної орендної плати: у період з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - 419 дол. США, що складає 11 406,30 грн у гривневому еквіваленті на день сплати, згідно середнього ринкового курсу обміну валют на сайті: https://minfin.com.ua. Орендна плата за неповний місяць оренди розраховується пропорційно кількості днів фактичного використання приміщення Товариством у такому місяці. Сторони погодили, що в період з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року орендна плата буде складати 1 693 дол. США в гривневому еквіваленті на день сплати, згідно середнього ринкового курсу обміну валют на сайті: https://minfin.com.ua (пункти 3.1.1. та 3.2.2. договору).

Відповідно до пункту 3.7. договору по закінченню кожного розрахункового (поточного) місяця сторонами в обов`язковому порядку підписується акт про надання послуг. Підприємець направляє Товариству такий акт протягом 5 робочих днів після закінчення звітного періоду - місяця, а останнє зобов`язується повернути підписаний акт не пізніше ніж через 10 робочих днів із дня його отримання.

Підприємець, серед іншого, зобов`язаний прийняти приміщення за актом приймання-передачі його з оренди від Товариства в день припинення строку оренди або у день, що вказаний у письмовій вимозі про розірвання цього договору в односторонньому порядку (пункт 4.1. та 4.1.4. договору).

Згідно з пунктом 7.1. договору строк його дії починається з дати підписання даної угоди сторонами та закінчується у день закінчення строку оренди або в день дострокового припинення дії, розірвання цього договору. Строк оренди приміщення за цим правочином становить 24 календарних місяців, тобто до 31 грудня 2023 року (включно).

На виконання умов договору, 28 грудня 2021 року сторонами було підписано акт прийому-передачі приміщення в оренду, із якого вбачається, що Підприємець передав, а Товариство - прийняло, у строкове платне користування частку нежитлового приміщення № 160, 161, а саме: приміщення № 1 - 10, згідно технічного паспорту приміщення, загальною площею 22,4 м2, що знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Дмитрівська, будинок 75.

1 грудня 2022 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 2 до договору оренди нежитлового приміщення № 28/12/2021-АБ, за умовами пункту 2 якої щомісячна орендна плата в період з 13 грудня 2022 року по 31 березня 2023 року за орендоване приміщення становить 72,5 дол. США, що складає 2 910,88 грн у гривневому еквіваленті на день сплати, згідно середнього ринкового курсу обміну валют на сайті https://minfin.com.ua.

Водночас, як зазначає позивач, у зв`язку з порушенням відповідачем умов зазначеної угоди в частині його цільового використання (пункт 3 додаткової угоди) та режиму роботу (пункт 4 додаткової угоди) в орендованому приміщенні, ним 22 лютого 2023 року вищевказану додаткову угоду було розірвано в односторонньому порядку.

За твердженнями позивача, у Товариства наявна заборгованість зі сплати орендних платежів за березень 2023 року та квітень 2023 року в загальному розмірі 28 583,82 грн.

13 березня 2023 року Підприємець направив на адресу відповідача претензію від цієї ж дати із вимогою сплатити заборгованість з орендної плати за березень 2023 року в розмірі 387 дол. США протягом 5 днів з дня її отримання. Втім, як вбачається з листа Товариства від 20 березня 2023 року № 3, вищевказана претензія залишена останнім без задоволення. Крім того, у вказаному листі відповідач, серед іншого, повідомив, що березень 2023 року - останній місяць його перебування на об`єкті оренди.

У свою чергу, відповідач, заперечуючи проти заявлених позовних вимог вказав, що 13 березня 2023 року ним було направлено Підприємцю повідомлення про розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 28 грудня 2021 року № 28/12/2021-АБ в односторонньому порядку з 1 квітня 2023 року згідно з пунктами 4.1.5., 4.1.6., та 7.3. вказаного правочину, зокрема, у зв`язку з неналежним виконанням Підприємцем своїх зобов`язань у частині: усунення наслідків затоплення об`єкту оренди 23 листопада 2022 року, створення умов для недопущення в майбутньому подібних випадків; вчинення дій, спрямованих на створенням резервного електропостачання на об`єкті оренди, у зв`язку із періодичним відключенням електропостачання в приміщенні, що унеможливлювало його використання. Окрім того, у вказаному повідомленні Товариство запропонувало Підприємцю з`явитися у період з 27 березня 2023 року по 31 березня 2023 року за місцезнаходженням орендованого об`єкта для оформлення документів про повернення приміщення.

31 березня 2023 року, у зв`язку з неявкою Підприємця у вищевказаний строк на об`єкт оренди для оформлення документів про повернення з оренди зазначеного приміщення, Товариством було направлено засобами поштового зв`язку на адресу позивача посилку. Зі змісту опису вкладення цього поштового відправлення № 107 від 31 березня 2023 року та накладної від тієї ж дати та за вказаним номером вбачається, що відповідач даною посилкою надіслав позивачу комплект ключів для доступу до дверей приміщення за адресою: місто Київ, вулиця Дмитрівська, будинок 75 (повернення у зв`язку із припиненням договору оренди приміщення від 28 грудня 2021 року № 28/12/2021-АБ).

7 квітня 2023 року Підприємець направив на адресу відповідача претензію від цієї ж дати з вимогою сплатити заборгованість з орендної плати за квітень 2023 року в розмірі 387 дол. США протягом 5 днів з дня її отримання. Однак зазначена претензія була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами (частини 1 - 3 статті 202 ЦК України).

Правочин є найбільш розповсюдженим юридичним фактом, за допомогою якого набуваються, змінюються, або припиняються права та обов`язки в учасників цивільних правовідносин. До односторонніх правочинів, зокрема, відноситься: видача довіреності, відмова від права власності, складання заповіту, публічна обіцянка винагороди, прийняття спадщини, згода іншого співвласника на розпорядження спільним майном та інше. При вчиненні одностороннього правочину воля виражається (виходить) від однієї сторони. Аналіз розуміння як правочину, так і одностороннього правочину свідчить, що односторонні правочини: є вольовими діями суб`єкта; вчиняються суб`єктами для здійснення своїх цивільних прав і виконання обов`язків; спрямовані на настання правових наслідків (набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків).

Правова конструкція "розірвання договору" (статті 651 - 654 ЦК України) охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду від 8 вересня 2021 року в справі № 727/898/19.

При цьому, відмова від договору найму за своєю суттю є одностороннім правочином і, з огляду на підстави такої відмови, є способом захисту порушених прав сторони, а тому не вимагає згоди іншої.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду від 26 лютого 2020 року в справі № 910/4391/19.

Як вбачається із матеріалів справи, орендарем вчинено односторонній правочин - повідомлення про дострокове розірвання в односторонньому порядку договору з 1 квітня 2023 року, одночасно з яким Підприємцю було направлено акт приймання-передачі об`єкта оренди та ключі від орендованого приміщення. Вказані дії Товариства свідчать про припинення цивільних прав та обов`язків сторін за спірним договором із вказаної дати.

У свою чергу, у матеріалах справи відсутні докази того, що Підприємець у встановленому законом порядку піднімав питання про визнання недійсним вказаного одностороннього правочину про дострокове розірвання договору. При цьому, суд позбавлений можливості надати правову оцінку дійсності (або недійсності) зазначеного одностороннього правочину, оскільки це не входить до предмета доказування у межах розгляду даної справи про стягнення заборгованості за договором оренди.

Крім того, вищевказані повідомлення та акт приймання-передачі об`єкта оренди, а також ключі від приміщення були отримані Підприємцем 17 березня 2023 року та 3 квітня 2023 року відповідно, що підтверджується відомостями з офіційного сайту оператора поштового зв`язку за трек-номерами 529 та 107. Однак жодних зауважень чи заперечень щодо дій Товариства останньому заявлено не було.

При цьому, сторони в пункті 2.8. договору прямо передбачили, що в разі затримки в підписанні акту повернення приміщення з вини Підприємця Товариство не відповідає за будь-які подальші платежі за договором, за винятком рахунків, несплачених до моменту, коли орендар повинен був підписати акт повернення приміщення згідно умов договору.

Зі змісту пункту 3.7. договору вбачається, що по закінченню кожного розрахункового (поточного) місяця сторонами в обов`язковому порядку підписується акт про надання послуг.

Тобто, орендна плата вноситься Товариством за умови фактичного користуванням ним відповідним приміщенням. У той же час, матеріалами справи підтверджується, що фактично 31 березня 2023 року відповідач звільнив орендоване відповідачем приміщення та повернув ключі від нього позивачу. Доказів, які б підтверджували факт використання Товариством зазначеного приміщення у квітні 2023 року, позивачем надано не було і такі докази відсутні в матеріалах справи.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позивачем безпідставно нараховано відповідачу орендну плату за квітень 2023 року на підставі вказаного договору оренди.

При цьому, як вбачається з наявних у справі копій платіжних інструкцій від 14 січня 2022 року № 29 на суму 5 263,11 грн та від 7 лютого 2022 року № 72 на суму 5 263,11 грн, а також не заперечувалось Підприємцем у його заявах по суті справи, відповідачем було сплачено на рахунок останнього авансовий платіж, який відповідно до приписів пункту 3.2. договору зараховується як орендна плата за останній місяць оренди.

З наявних у матеріалах справи доказів також вбачається, що останнім місяцем, у якому відповідач використовував спірне приміщення на підставі вказаного договору оренди, є березень 2023 року.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявності спірної заборгованості з орендних платежів у відповідача за укладеним договором оренди за період березень - квітень 2023 року, у зв`язку з чим вимога Підприємця про стягнення суми основного боргу є необґрунтованою, а відтак не підлягає задоволенню.

Враховуючи недоведеність позивачем правових підстав для стягнення з Товариства суми основної заборгованості, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні решти похідних вимог щодо стягнення з відповідача сум пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на вищенаведену суму боргу.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо відмови в задоволенні позову.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин у задоволенні позову Підприємця слід відмовити.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати залишаються за позивачем та відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 26 липня 2023 року.

Суддя Є.В. Павленко