номер провадження справи 4/130/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2023 Справа № 908/1739/22

м.Запоріжжя Запорізької області

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬТЕРНАТИВЕНЕРГО», (69001, м. Запоріжжя, вул. Возз`єднання України, буд. 22)

до відповідача Фермерського господарства «ТАВРІЯ-СКІФ», (юридична адреса: 72012, Запорізька область, Михайлівський район, с. Роздол, вул. Молодіжна, буд. 1, електрона пошта: )

про стягнення 1 712 552,73 грн.

Суддя Зінченко Н.Г.

при секретарі судового засідання Батрак М.В.

За участю представників сторін:

від позивача - Саланська І.Л., на підставі Ордеру на надання правничої (правової) допомоги серія АР № 1117730 від 17.03.2023;

від позивача - Марченко О.С., директор, на підставі витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в режимі (відеоконференції);

від відповідача - Кара Р.Т., на підставі Ордеру на надання правничої (правової) допомоги серія АР № 1114865 від 10.03.2023, в режимі (відеоконференції);

09.09.2022 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬТЕРНАТИВЕНЕРГО», м. Бердянськ Запорізької області до Фермерського господарства «ТАВРІЯ-СКІФ», с. Роздол Михайлівського району Запорізької області про стягнення 1 712 552,73 грн. заборгованості за договором про постачання електричної енергії споживачу № 060 від 07.02.2019, що складається з основного боргу в сумі 1 673 667,62 грн., 3 % річних в сумі 2 200,99 грн. і пені в сумі 36 684,12 грн.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.09.2022 справу № 908/1739/22 за вищевказаною позовною заявою розподілено судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 03.10.2022 після усунення недоліків позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1739/22, справі присвоєно номер провадження справи 4/130/22, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 26.10.2022.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Наразі відповідними указами Президента України строк дії режиму воєнного стану продовжений до 18.08.2023.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 10.10.2022 судом повідомлено сторін, що у зв`язку з погіршенням безпекової ситуації в місті Запоріжжі, постійними ракетними обстрілами обласного центру і, відповідно, наявністю обставин, що загрожують життю, здоров`ю та безпеці працівників апарата суду та відвідувачів суду в умовах збройної агресії проти України, підготовче засідання у справі № 908/1739/22, призначене на 26.10.2022, не відбудеться, підготовче засідання у справі перенесено на іншу дату, про яку сторони будуть повідомлені додатково відповідною ухвалою суду.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 15.11.2022 підготовче засідання у справі № 908/1739/22 призначено на 07.12.2022.

Ухвалами господарського суду Запорізької області від 07.12.2022, від 22.02.2023, від 20.03.2023 і від 05.04.2023 підготовче засідання у справі № 908/1739/22 відкладалося відповідно на 22.02.2023, на 20.03.2023, на 05.04.2023 і на 03.05.2023.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 03.05.2023 закрито підготовче провадження у справі № 908/1739/22, справу призначено до розгляду по суті, судове засідання призначено на 05.06.2023.

В судовому засіданні оголошувалася перерва до 05.07.2023, про що зазначено в протоколі судового засідання від 05.06.2023.

В судове засідання 05.07.2023 з`явилися представники сторін.

Судове засідання 05.07.2023 проводилося в режимі відеоконференції з використанням системи відеоконференцзв`язку: vkz.court.gov.ua.

До системи відеоконференцзв`язку 05.07.2023 приєдналися від позивач директор ТОВ «АЛЬТЕРНАТИВЕНЕРГО» Марченко О.С. та представник відповідача, також безпосередньо в приміщенні господарського суду Запорізької області в судовому засіданні брав участь представник позивача - адвокат Саланська І.Л.

В судовому засіданні 05.07.2023 справу розглянуто, на підставі ст. 240 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та долучених судом до матеріалів справи.

Заявлені позивачем вимоги викладені в позовній заяві, мотивовані посиланням на приписи ст., ст. 11, 15, 16, 205, 207, 530, 549, 610, 611, 625, 638, 642, 693 ЦК України, ст., ст. 181, 232, 265, 267, 343 ГК України, положення Закону України «Про ринок електричної енергії», норми Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, № 312 від 14.03.2018. Підставою для звернення з позовом до суду зазначено неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором про постачання електричної енергії споживачу№ 060 від 07.02.2019 щодо своєчасної та повної оплати за надані послуги з постачання електричної енергії за квітень - липень 2022 року, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 1 673 667,62 грн. У зв`язку з порушенням відповідачем грошового зобов`язання з оплати наданих послуг з постачання електричної енергії позивач, керуючись приписами діючого законодавства та положеннями укладеного сторонами договору, нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 36 684,12 грн. та 3 % річних у розмірі 2 200,99 грн. З урахуванням викладеного, позивач просить суд позов задовольнити повністю, а також покласти на відповідача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 25 688,29 грн.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, наведених у Відзиві на позовну заяву вих. № б/н від 30.03.2023 (вх. № 7123/08-08/23 від 04.04.2023). Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач посилається на наступне: відповідно до умов договору № 060 від 07.02.2019, укладеного між позивачем та відповідачем, ФГ «ТАВРІЯ-СКІФ» здійснювало споживання електричної енергії на господарських об`єктах, зокрема: 1) офіс зі складськими приміщеннями ЕІС код - 62Z93 (с. Роздол, вул. 40 років Перемоги, 65); 2) автогараж, млин, АЗС, склад-маслоцех ЕІС код 62Z460 (с. Роздол, вул. 40 років Перемоги, 61, 61А,59А, 63А); 3) склад ЕІС код 62Z993 (с. Роздол, вул. Ляпоти, 70); 4) пекарня та їдальня ЕІС код 62Z990 (с. Роздол, вул. 40 років Перемоги, 64); 5) мехток 1 ЕІС код 62Z0771 (с. Роздол, 40 років Перемоги, 63А); 6) мехток 2 ЕІС код 62Z2311 (с. Роздол, вул. 40 років Перемоги, 63 А); 7) контора ЕІС код 62Z657 (с. Роздол, вул. 40 років Перемоги, 45А); 8) тракторна бригада, зерносклад, склад-холодильник ЕІС код 62Z518 (с. Шевченко, 32А, 32В, 32А/1); 9) будівля та споруда лісоскладу ЕІС код 62Z924 (с. Роздол, вул. Космічна, 1А); 10) склад зберігання лісогосподарської продукції ЕІС код 62Z524 (с. Роздол, вул. 40 років Перемоги, 63В). До початку повномасштабної військової агресії Російської Федерації проти України відповідач належним чином виконував умови договору № 060 від 07.02.2019 в частині своєчасної та повної оплати за поставлену електричну енергію. Територія Роздольської сільської територіальної громади Запорізької області входить до Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) починаючи з 28.02.2022 по теперішній час. Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачені певні обмеження і заборони здійснення економічної діяльності. Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 13 цього Закону здійснення господарської діяльності юридичними особами, фізичними особами - підприємцями та фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність, місцезнаходженням (місцем проживання) яких є тимчасово окупована територія, дозволяється виключно після зміни їхньої податкової адреси на іншу територію України. Однак, враховуючи особливість правового статуту фермерського господарства змінити місце провадження господарської діяльності фермерського господарства є неможливим, оскільки земельна ділянка, на якій здійснюється така діяльність, є нерухомим майном і перемістити його в інше місце для продовження здійснення такої діяльності в безпечному місці та підконтрольному законній владі України не є можливим. У зв`язку із цим 10.03.2022 прийнято наказ № 10 про зупинення господарської діяльності ФГ «ТАВРІЯ-СКІФ» починаючи з 10.03.2022 до закінчення обставин невідворотної дії. 28.04.2022 в.о. голови адміністрації смт. Михайлівка Сушко І.В. видано наказ № 2 про проведення перевірки діяльності ФГ «ТАВРІЯ-СКІФ», згідно якого окупаційною владою введено тимчасове зовнішнє управління господарством та зобов`язано зареєструвати підприємство в новому реєстрі військово-цивільної окупаційної адміністрації смт. Михайлівка. Отже, з 28.04.2022 відповідач остаточно втратив контроль над управлінням активами підприємства. Про втрату контролю над діяльністю підприємства, майном та його активами ФГ «ТАВРІЯ-СКІФ» повідомило відповідні органи виконавчої влади та Запорізьку державну податкову адміністрацію ГУ ДПС у Запорізькій області. Проте, повідомити позивача про втрату контролю над підприємством відповідач не міг, так як ТОВ «АЛЬТЕРНАТИВЕНЕРГО» станом на квітень 2022 року також розташовувалося на території, яка відноситься до тимчасово окупованих територій. При цьому, відповідно до умов. п. 13.7 договору передбачено, що усі повідомлення за цим договором вважаються зробленими належним чином, якщо вони здійснені в письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, врученим кур`єром або особисто за зазначеними в цьому договорі адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатись дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділу зв`язку одержувача. Як зазначає відповідач, станом на І квартал 2022 року ФГ «ТАВРІЯ-СКІФ» не мало заборгованості перед позивачем за поставлену електричну енергію, за даними бухгалтерського обліку відповідача станом на 31.03.2022 ФГ «ТАВРІЯ-СКІФ» була здійснена переплата по договору № 060 від 07.02.2019 в розмірі 491 317,11 грн. Відповідно до п. 5.10. договору якщо Споживач не здійснив оплату за даним договором у строки передбачені комерційною пропозицією, Постачальник має право здійснити заходи з припинення електричної енергії Споживачу у порядку, визначеному ПРРЕЕ. Як стверджує відповідач, позивач міг скористатися таким правом, проте не скористався, отже взяв на себе відповідальність за ризики постачання електричної енергії до підприємства, яке не контролюється відповідачем. Крім того, згідно з п. 12.2 та 12.3 договору строк виконання зобов`язання за цим Договором відкладається на строк дії форс-мажорних обставин. Достатнім доказом дії форс-мажорних обставин є документ, виданий компетентним уповноваженим державним органом України - довідка Торгово-промислової палати України, наданий іншій стороні протягом 20 (двадцяти) календарних днів з дати виникнення форс-мажорних обставин. Листом від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини: військову агресію Російської Федерації проти України. Таким чином, відповідач вважає, що порушення умов договору про постачання електричної енергії споживачу № 060 від 07.02.2019 сталося з незалежних від нього причин, внаслідок дії форс-мажорних обставин. Заперечуючи проти заявлених вимог, ФГ «ТАВРІЯ-СКІФ» вважає, що розрахунки обсягів споживання електричної енергії за спірний період визначені неправильно. Так, відповідно до Положення про особливості постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану, затвердженого наказом Міністерство енергетики України № 148 від 13.04.2022, обсяги споживання електричної енергії на територіях, на яких ведуться бойові дії, або на тимчасово окупованих територіях визначаються:-з урахуванням фактичних показів лічильника(ів) у разі отримання таких показів за допомогою засобів дистанційної передачі даних (АСКОЕ)або переданих споживачем чи персоналом оператора системи, або постачальником послуг комерційного обліку (ППКО), або постачальником електричної енергії (для населення); - приймаються рівними нулю за період(и) відсутності електропостачання тривалістю більше ніж 24 години в розрахунковому періоді для споживачів, об`єкти яких заживлені від певного вузла/району/області електричних мереж оператора системи, з яких був відсутній відпуск електричної енергії споживачам;- приймаються рівними нулю - з дня пошкодження/руйнування електроустановки споживача до непридатного для споживання стану відповідно до підтвердженої оператором системи або Держенергонаглядом заяви споживача;-у порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку електричної енергії, для кожної категорії споживачів (побутові, малі непобутові, інші непобутові) за їх середньодобовим споживанням в аналогічному періоді попереднього року із застосуванням коефіцієнта приросту/зниження споживання електричної енергії, розрахованого для відповідного періоду та території ліцензованої діяльності оператора системи, що здійснюють розподіл електричної енергії відповідному споживачу. Середньодобове споживання відповідачем електричної енергії в аналогічному періоді попереднього 2021 року є значно нижчим, ніж у спірному періоді. Крім того, відповідач просить суд врахувати, що ФГ «ТАВРІЯ-СКІФ» не могло здійснювати споживання електричної енергії на господарському об`єкті - склад-холодильник ЕІС код 62Z518 (с. Шевченко 32А, 32В, 32А/1), оскільки даний об`єкт повністю зруйнований. Також заперечуючи проти заявлених вимог відповідач посилається на те, що станом на 07.07.2022 ПАТ «Запоріжжяобленерго» вже втратило оперативний контроль над електричними мережами, від яких отримували живлення електроустановки ФГ «ТАВРІЯ-СКІФ», а тому розрахунок за липень 2022 року є некоректним. Враховуючи вище зазначене, відповідач просить суд в позові відмовити повністю.

Позивач на підставі ст. 166 ГПК України надав Відповідь на відзив вих. № б/н від 13.04.2023 (вх. № 8023/08-08/23 від 13.04.2023), в якій підтримав заявлені позовні вимоги з раніше наведених у позові фактичні обставини справи та нормативних посилань. Також позивач просить суд зауважити, що рахунки на оплату та акти купівлі-продажу електричної енергії за спірний період направлялися на електронну пошту відповідача , яка останнім вказувалася у заяві-приєднанні до договору про постачання електричної енергії, а тому є офіційним засобом спілкування між сторонами. Цим також спростовуються доводи відповідача про неможливість повідомити ТОВ «АЛЬТЕРНАТИВЕНЕРГО» про втрату ФГ «ТАВРІЯ-СКІФ» контролю над підприємством через зупинення відправлення поштової кореспонденції АТ «Укрпошта», оскільки сторони мали альтернативні засоби спілкування, ніж передбачені в п. 13.7 договору. Стосовно заперечень відповідача щодо обсягів спожитої за спірний період електричної енергії, то позивач звертає увагу суду, що в березні та в квітні 2022 року від відповідача на електронну пошту ТОВ «АЛЬТЕРНАТИВЕНЕРГО» надійшли акти про спожиту активну електричну енергію за розрахункові періоди березень і квітень 2022 року, в яких обсяги споживання, які зазначає відповідач, збігаються з даними актів купівлі-продажу електричної енергії за березень та квітень 2022 року, які сформовані позивачем. Також позивач просить суд врахувати, що функції адміністратора комерційного обліку (АКО) з врахуванням положень п.9, п. 10 постанови НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 та відповідно до ч. 1 ст. 53 Закону України «Про ринок електричної енергії» покладаються на оператора системи передачі/оператора системи розподілу (ОСП/ОСР). На території міста Запоріжжя та Запорізької області функції АКО здійснює ПАТ «Запоріжжяобленерго» на підставі отриманої ліцензії виданої НКРЕКП постанова від 13.11.2018 № 1415.Розрахунки за спожиту електроенергію відповідача проведені на підставі переданих, у відповідності до наведених вимог НКРЕКП, даних обліку оператора системи розподілу - ПАТ «Запоріжжяобленерго». ТОВ «АЛЬТЕРНАТИВЕНЕРГО» не наділено функцією визначення обсягів спожитої електричної енергії споживачем, атому отримує таку інформацію від ОСР - ПАТ «Запоріжжяобленерго». Відповідачем не надано доказів щодо наявності спорів між ФГ «ТАВРІЯ-СКІФ» та ПАТ «Запоріжжяобленерго» стосовно обчислення обсягів наданих послуг з розподілу електричної енергії, здійснених на підставі договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, укладеного між ОСР та Споживачем. Твердження відповідача, що ТОВ «АЛЬТЕРНАТИВЕНЕРГО» самостійно несе ризики постачання електричної енергії на неконтрольоване відповідачем підприємство, позивач вважає безпідставним та недоведеним. Так, відповідно до пп. 2 п. 1 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 25.02.2022 № 332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану» споживачам слід вживати вичерпних заходів з оплати електричної енергії та інших послуг, отриманих на ринку електричної енергії відповідно до договорів. У разі технічної чи економічної неможливості здійснення оплати, яка виникла у зв`язку із дією в Україні воєнного стану, повідомляти про це (з наданням відповідного обґрунтування) постачальника. В порушення зазначених вимог відповідач такого повідомлення позивача не здійснював. Крім того, в червні 2022 року директор ТОВ «АЛЬТЕРНАТИВЕНЕРГО» спілкувався з директором ФГ «ТАВРІЯ-СКІФ» за допомогою застосунку «Телеграм» щодо призупинення дії договору № 060 від 07.02.2019 з 20.06.2022, що спростовує твердження відповідача про відсутність можливості спілкування між сторонами. Таким чином, позивач вважає, що правомірно виставляв відповідачу рахунки за спожиту електричну енергії до моменту переведення ФГ «ТАВРІЯ-СКІФ» на постачальника універсальних послуг з 19.07.2022 згідно листа ПАТ «Запоріжжяобленерго» № 007-72/3312 від 06.07.2022. Також позивач зазначив, що наявність форс-мажорних обставин (військові дії, окупація) є підставою лише для не застосування заходів відповідальності (сплата неустойки: пені та штрафів), але не є підставою для звільнення від виконання основного зобов`язання: повернення кредиту та сплати процентів. Крім того, лист № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, виданий Торгово-промисловою палатою України, на який посилається відповідач, не є достатнім доказом, бо не є сертифікатом відповідно до вимог Закону, а є лише листом, а відповідні сертифікати повинні мані індивідуальний характер під кожен окремий договір, тобто видані для кожного окремого суб`єкта господарської діяльності згідно ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні». З урахуванням зазначеного, позивач просить суд позов задовольнити повністю.

Надані відповідачем Пояснення на заперечення на відзив на позовну заяву вих. № б/н від 01.05.2023 (вх. № 9425/08-08/23 від 02.05.2023) та Додаткові пояснення на заперечення на відзив на позовну заяву вих. № б/н від 30.05.2023 (вх. № 11740/08-08/23 від 31.05.2023), які фактично є запереченнями на відповідь на відзив на позовну заяву, судом залишені без розгляду як такі, що подані поза межами встановленого судом строку для їх подання без обґрунтування поважності причин їх неподання у визначені строки.

Розглянувши зібрані у справі письмові докази, заслухавши пояснення представників сторін,суд

УСТАНОВИВ

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

19.04.2018 набрав чинності Кодекс систем розподілу, затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, № 310 від 14.03.2018.

Відповідно до положень абз. 1, 22, 23 п. 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії» від 13.04.2017 № 2019-VIII (зі змінами, внесеними згідно із Законом України № 2628-VIII від 23.11.2018) під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу вертикально інтегрований суб`єкт господарювання повинен до 1 січня 2019 року вжити заходів для відокремлення оператора системи розподілу від виробництва, передачі, постачання електричної енергії шляхом створення відповідних суб`єктів господарювання. У разі відокремлення оператор системи розподілу є правонаступником в частині прав та обов`язків: пов`язаних із провадженням діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та із провадженням діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, № 312 від 14.03.2018 затверджено Правила роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ).

Відповідно до п. 1.2.1 ПРРЕЕ на роздрібному ринку електричної енергії споживання та використання електричної енергії для потреб електроустановки споживача здійснюється за умови забезпечення розподілу/передачі та продажу (постачання) електричної енергії на підставі договорів про розподіл/передачу, постачання електричної енергії, надання послуг комерційного обліку, які укладаються відповідно до цих Правил, Кодексу системи передачі, Кодексу систем розподілу та Кодексу комерційного обліку.

Згідно з п., п. 2, 6 вищевказаної постанови укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.

Згідно з п. 3.1.1 ПРРЕЕ 3.1.1. постачання (продаж) електричної енергії споживачу здійснюється за договором про постачання електричної енергії споживачу обраним споживачем електропостачальником, який отримав відповідну ліцензію, за вільними цінами, крім постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги або постачальником "останньої надії". Ціни (тарифи) на послуги постачальника універсальних послуг, постачальника "останньої надії" визначаються у встановленому законодавством порядку.

Пунктами 3.1.7, 3.1.8, 3.1.9 ПРРЕЕ визначено, що договір між електропостачальником та споживачем укладається, як правило, шляхом приєднання споживача до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, опублікованої електропостачальником. При цьому сторони можуть за взаємною згодою оформлювати додатки до договору, в яких узгоджуються організаційні особливості постачання електричної енергії. Такі додатки оформлюються у паперовій формі та підписуються обома сторонами. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання споживачу всього обсягу фактичного споживання електричної енергії за певним об`єктом у певний період часу одним електропостачальником відповідно до обраної споживачем комерційної пропозиції. Споживання електричної енергії без укладення відповідних договорів на роздрібному ринку не допускається.

Матеріали справи свідчать, що 07.02.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АЛЬТЕРНАТИВЕНЕРГО» (позивачем у справі, Постачальник) та Фермерським господарством «ТАВРІЯ-СКІФ» (відповідачем у справі, Споживач) підписаний Договір про постачання електричної енергії споживачу № 060.

Також 07.02.2019 відповідач підписав Заяву-приєднання до Договору про постачання електричної енергії споживачу (який є публічним Договором).

Таким чином, з 07.02.2019 відповідач приєднався до умов публічного Договору про постачання електричної енергії споживачу № 060 від 07.02.2019 (далі за текстом - Договір), про що свідчить заява-приєднання від 07.02.2019.

Відповідач факту приєднання до умов публічного Договору про постачання електричної енергії споживачу № 060 від 07.02.2019 не заперечив.

Отже, Договір про постачання електричної енергії споживачу № 060 від 07.02.2019вважається укладеним з 07.02.2019, шляхом приєднання відповідача (Споживача) до умов цього Договору згідно з «Заявою-приєднання», що є Додатком № 1 до цього Договору.

Пунктами 1.1, 1.2 Договору встановлено, що цей Договір про постачання електричної енергії споживачу є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії та укладається сторонами, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання Споживача до умов цього договору. Умови цього Договору розроблені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 312 та є однаковими для всіх споживачів.

Відповідно до п. 2.1 Договору Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору. Предметом Договору є продаж активної електричної енергії, що передається (постачається) Постачальником в точці розподілу електричної енергії, розташованій на межі балансової належності електроустановок Оператора системи та Споживача. Реактивна електрична енергія не є предметом постачання.

Обов`язковою умовою для постачання електричної енергії Споживачу є наявність у нього укладеного в установленому порядку з Оператором системи розподілу договору про надання послуг з розподілу, на підставі якого Споживач набуває право отримувати послугу з розподілу електричної енергії. (п. 2.2 Договору)

Пунктом 3.1 Договору визначено, що початком постачання електричної енергії Споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднані, яка є Додатком № 1 до цього Договору, якщо інше не передбачено Комерційною пропозицією (Додаток № 2).

Відповідно до Заяви-приєднання від 07.02.2019 початок постачання - 01.03.2019.

Згідно з розділом 5 «Ціна, порядок обліку та оплати електричної енергії» Договору сторони узгодили, що Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною Споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього Договору. (п. 5.1) Спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції Постачальника. Для одного об`єкта споживання (площадки вимірювання) застосовується один спосіб визначення ціни електричної енергії. (п. 5.2) Ціна електричної енергії має зазначатися Постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим Договором, у тому числі у разі її зміни. У випадках застосування до Споживача диференційованих цін електричної енергії суми, вказані в рахунках, відображають середню ціну, обчислену на базі різних диференційованих цін. (п. 5.4) Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць. (п. 5.5) Споживач здійснює оплату за цим Договором шляхом безготівкового перерахування коштів на відповідний поточний рахунок Постачальника, зазначений в рахунку на оплату. Оплата вважається здійсненою після того, як на відповідний рахунок Постачальника надійшла вся сума коштів, що підлягає сплаті за куповану електричну енергію відповідно до умов цього Договору. Відповідний рахунок Постачальника зазначається у платіжних документах постачальника, у тому числі у разі його зміни. (п. 5.8) Оплата рахунка Постачальника за цим Договором має бути здійснена Споживачем у строк, визначений у рахунку. (п. 5.9)

Як свідчать матеріали справи, до Договору сторонами складена і підписана Додаткова угода № 4 від 18.06.2020, в якій сторонами Додаток № 2 до Договору «Комерційна пропозиція» викладений в новій редакції.

Так в «Комерційній пропозиції до Договору про постачання електричної енергії з ТОВ «АЛЬТЕРНАТИВЕНЕРГО» - Тариф УНІВЕРСАЛЬНИЙ (планові)» розділом 4 «Спосіб оплати» визначено, що розрахунковим періодом є календарний місяць (з першого по останнє число включно). Споживач здійснює оплату на поточний рахунок Постачальника на умовах планових платежів в такі терміни:

- не пізніше 25-го числа місяця, що передує розрахунковому - 50 % вартості заявленого на наступний розрахунковий період обсягу електричної енергії;

- не пізніше 10го числа розрахункового місяця - 50 % вартості заявленого на поточний розрахунковий період обсягу електричної енергії.

Відповідно до розділу 5 «Термін надання рахунку за спожиту електричну енергію та строк його оплати» Додатку № 2 до Договору «Комерційна пропозиція» рахунки на попередню оплату за електричну енергію, що буде спожита в наступному розрахунковому періоді, виставляються Споживачу та надсилаються електронною поштою на адресу останнього не пізніше 10-ти календарних днів до початку розрахункового періоду.

До 10.00 сьомого числа м`ясця, наступного за розрахунковим, Споживач має надати Постачальнику електронною поштою () Звіт про спожиту електричну енергію за розрахунковий період (місяць).

Не пізніше дев`ятого числа місяця, наступного за розрахунковим, на підставі даних, наданих Споживачем, Постачальник надсилає Споживачу поштою (або вручає особисто) Акт купівлі-продажу електричної енергії, у якому зазначаються фактичний обсяг і ціна електричної енергії, купленої Споживачем у розрахунковому періоді (згідно Додатку № 3 до Договору), підписаний зі свого бору у двох примірниках. На підставі Акту купівлі-продажу електричної енергії до сьомого числа місяця, наступного за розрахунковим, Постачальник виставляє остаточний рахунок.

В разі, якщо день проведення платежу припадає на вихідний, святковий або останній банківський день місяця, днем для здійснення платежу вважається день, що передує вихідному, святковому та останньому банківському дню місяця.

Пунктом 13.1 Договору визначено, що цей Договір укладається на строк, зазначений в Комерційній пропозиції, яку обрав Споживач (Додаток № 2 до даного Договору), та набуває чинності з моменту погодження (акцептування) Споживачем заяви-приєднання, яка є додатком № 1 до цього Договору, та сплати рахунку Постачальника, а в частині проведення розрахунків в будь-якому разі дії до повного виконання сторонами своїх грошових зобов`язань.

Розділом «Термін дії даної Комерційної пропозиції» Комерційної пропозиції сторони узгодили, що Договір вважається укладеним з моменту погодження (акцептування) Споживачем заяви-приєднання, яка є додатком № 1 до Договору про постачання електричної енергії споживачу, обрання відповідної комерційної пропозиції та сплати відповідного 1-го планового рахунку Постачальника. Дана Комерційна пропозиція діє з моменту її підписання до 31.12.2019. За 30 календарних днів до закінчення строку дії даної Комерційної пропозиції Споживач має право обрати іншу Комерційну пропозицію, або, у разі відсутності будь-яких відповідних повідомлень або зауважень будь-якої із сторін, Договір автоматично вважається пролонгованим на наступний календарний рік в умовах даної Комерційної пропозиції.

Матеріали справи не містять заяв про припинення дії Договору, в судовому порядку Договір не визнано недійсним і не розірвано, таким чином, на час вирішення спору судом Договір № 060 від 07.02.2019 є діючим.

Відповідно до Додатку № 4.1 до Договору «Повідомлення про заявлений обсяг купівлі електричної енергії на березень 2019 року» ФГ «ТАВРІЯ-СКІФ» постачання електричної енергії здійснювалося на наступні господарські об`єкти ФГ «ТАВРІЯ-СКІФ»:

1) офіс зі складськими приміщеннями ЕІС код - 62Z93 (с. Роздол, вул. 40 років Перемоги, 65);

2) автогараж, млин, АЗС, склад-маслоцех ЕІС код 62Z460 (с. Роздол, вул. 40 років Перемоги, 61, 61А,59А, 63А);

3) склад ЕІС код 62Z993 (с. Роздол, вул. Ляпоти, 70);

4) пекарня та їдальня ЕІС код 62Z990 (с. Роздол, вул. 40 років Перемоги, 64);

5) мехток 1 ЕІС код 62Z0771 (с. Роздол, 40 років Перемоги, 63А);

6) мехток 2 ЕІС код 62Z2311 (с. Роздол, вул. 40 років Перемоги, 63 А);

7) контора ЕІС код 62Z657 (с. Роздол, вул. 40 років Перемоги, 45А);

8) тракторна бригада, зерносклад, склад-холодильник ЕІС код 62Z518 (с. Шевченко, 32А, 32В, 32А/1);

9) будівля та споруда лісоскладу ЕІС код 62Z924 (с. Роздол, вул. Космічна, 1А);

10) склад зберігання лісогосподарської продукції ЕІС код 62Z524 (с. Роздол, вул. 40 років Перемоги, 63В).

Як свідчать матеріали справи, позивачем поставлено відповідачу електричну енергію за Договором про постачання електричної енергії споживачу № 060 від 07.02.2019 за квітень - липень 2022 року відповідно до наступних Актів купівлі-продажу електричної енергії:

- № 06022041 від 30.04.2022 за квітень 2022 року на суму 707 190,24 грн. з ПДВ;

- № 06022051 від 31.05.2022 за травень 2022 року на суму 717 087,52 грн. з ПДВ;

- № 06022061 від 30.06.2022 за червень 2022 року на суму 604 245,67 грн. з ПДВ;

- № 06022071 від 31.07.2022 за липень 2022 року на суму 136 461,30 грн. з ПДВ.

Акти купівлі-продажу електричної енергії за квітень - липень 2022 року направлялись Споживачу на електронну пошту 13.05.2022 за квітень 2022 року, 13.06.2022 за травень 2022 року, 11.07.2022 за червень 2022 року і 08.08.2022 за липень 2022 року.

Адреса електронної пошти відповідачем вказувалася у Заяві-приєднанні до Договору, а тому є офіційним засобом спілкування між сторонами.

Також судом з`ясовано, що рахунки на оплату за спірний період надсилались Споживачу електронною поштою на зазначену вище адресу.

Як вбачається з Акту купівлі-продажу електричної енергії № 06022041 від 30.04.2022 за квітень 2022 сальдо на 01.04.2022 становило - 491 317,11 грн., тобто ФГ «ТАВРІЯ-СКІФ» мало переплату за постачання електричної енергії згідно Договору № 060 від 07.02.2019 в розмірі 491 317,11 грн.

Згідно з Актом купівлі-продажу електричної енергії № 06022071 від 31.07.2022 за липень 2022 року сума заборгованості відповідача станом на 01.08.2022 за період квітень - липень 2022 року за Договором про постачання електричної енергії споживачу № 060 від 07.02.2019 становить 1 673 667,62 грн.

Відповідач оформлені зі свого боку Акти купівлі-продажу електричної енергії за спірний період позивачу не повернув.

Підпунктом 2) пункту 6.1 Договору визначено, що Споживач має право отримувати електричну енергію на умовах, зазначених у цьому Договорі.

Таким чином, позивач взяті на себе зобов`язання згідно умов Договору виконав у повному обсязі та належним чином.

Згідно з пп. 1) п. 6.2 Договору Споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно умов цього Договору.

В свою чергу, Постачальник має право своєчасно та в повному обсязі отримувати від Споживача плату за поставлену електричну енергію. (п. 7.1 Договору)

Матеріали справи свідчать, що в порушення умов Договору відповідач за отриману електричну енергію у встановлені Договором строки та розмірі не розрахувався.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом положень статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналогічні положення наведено й у статтях 525, 526 ЦК України.

Згідно зі ст. 714 ЦК України та ст. 275 ГК України за договором постачання електричними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Споживачі електричної енергії зобов`язані користуватися електричною енергією виключно на підставі договору та сплачувати обсяги електроенергії, а також здійснювати інші платежі відповідно до умов договору.

Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України «Про ринок електричної енергії».

Відповідно до п.3.1.1 Постанови НКРЕКП №312 від 14.03.2018 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» (надалі - ПРРЕЕ) постачання (продаж) електричної енергії споживачу здійснюється за договором про постачання електричної енергії споживачу обраним споживачем електропостачальником, який отримав відповідну ліцензію, за вільними цінами, крім постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги або постачальником «останньої надії».

У статті 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, договір про постачання електричної енергії споживачу.

Статтею 276 ГК України визначено, що загальна кількість енергії, яка відпускається, визначається за погодженням сторін. Строки постачання енергії встановлюються сторонами у договорі, виходячи, як правило, з необхідності забезпечення її ритмічного та безперебійного надходження абоненту.

Особливості визначення кількості (обсягів), якості, строків, ціни та порядку розрахунків за договором постачання електричної енергії споживачу встановлюються Закону України «Про ринок електричної енергії».

Згідно з ч.1 ст.56 Закону України «Про ринок електричної енергії», п.3.1.1 р.III ПРРЕЕ постачання електричної енергії споживачам здійснюється обраним споживачем електропостачальником, який отримав відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.

Постачання електричної енергії електропостачальником здійснюється з дотримання Правил роздрібного ринку. Умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу, який затверджує Регулятор (ч. 6, 7, 11 ст. 56 Закону «Про ринок електричної енергії»).

Відповідно до пункту 4.3 ПРРЕЕ дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.

Як встановлено судом, позивачем поставлено відповідачу електричну енергію за Договором про постачання електричної енергії споживачу № 060 від 07.09.2019 за квітень - липень 2022 року відповідно до Актів купівлі-продажу електричної енергії на загальну суму 1 673 667,62 грн.

Згідно з абзацом 2 пункту 6.1.16 ПРРЕЕ до припинення дії договору про постачання електричної енергії споживачу попередній електропостачальник зобов`язаний забезпечувати постачання електричної енергії на умовах чинного договору.

Пунктом 4.13 ПРРЕЕ закріплено, що для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку.

Згідно з розділом 4 «Спосіб оплати» Комерційної пропозиції до Договору № 060 від 07.02.2019 Споживач здійснює оплату на поточний рахунок Постачальника на умовах планових платежів в такі терміни:

- не пізніше 25-го числа місяця, що передує розрахунковому - 50 % вартості заявленого на наступний розрахунковий період обсягу електричної енергії;

- не пізніше 10го числа розрахункового місяця - 50 % вартості заявленого на поточний розрахунковий період обсягу електричної енергії.

Відповідно до розділу 5 «Термін надання рахунку за спожиту електричну енергію та строк його оплати» Комерційної пропозиції на підставі Акту купівлі-продажу електричної енергії до сьомого числа місяця, наступного за розрахунковим, Постачальник виставляє Споживачу остаточний рахунок.

Як свідчать матеріали справи, позивачем остаточні рахунки за розрахункові періоди за спожиту електричну енергію направлялись відповідачу на електронну пошту .

Згідно з п.5.9 Договору оплата рахунка Постачальника за цим Договором має бути здійснена Споживачем у строк, визначений у рахунку.

В остаточних рахунках на оплату за спірний період вказано, що оплата рахунку має бути здійснена протягом 5-и банківських днів.

З огляду на зазначене, строк оплати відповідачем за фактично спожиту електричну енергію за Договором про постачання електричної енергії споживачу № 060 від 07.02.2019 по Актам купівлі-продажу електричної енергії № 06022041 від 30.04.2022, № 06022051 від 31.05.2022, № 06022061 від 30.06.2022 і № 06022071 від 31.07.2022 є таким, що настав.

Проте відповідачем заборгованість не сплачена.

Статтею 509 ЦК України закріплено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Глава 50 ЦК України передбачає підстави та умови припинення зобов`язання, зокрема, статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В силу приписів ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідач доказів погашення заборгованості у повному обсязі або свого контррозрахунку суми заборгованості, заявленої до стягнення, суду не надав.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В частині 1 статті 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як стверджує позивач, що підтверджується матеріалами справи та не спростовано належними доказами відповідачем, у останнього за Актами прийому-передачі електричної енергії за квітень - липень 2022 року існує заборгованість у загальному розмірі 1 673 667,62 грн.

Враховуючи вищезазначене, оскільки позивач свої зобов`язання за Договором про постачання електричної енергії споживачу № 060 від 07.02.2019 в період з квітня 2022 року по липень 2022 року виконав в повному обсязі, а відповідач за отриману електричну енергію повністю не розрахувався у встановлений Договором строк, суд дійшов висновку, що заборгованість за вказаним Договором за квітень - липень 2022 року у розмірі 1 673 667,62 грн. позивачем належним чином доведена, у зв`язку з чим позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Стосовно заперечень відповідача щодо обсягів спожитої за спірний період електричної енергії, то з цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, постановою від 25.02.2022 № 332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану» визначила у пп. 2 п. 1 зазначеної постанови споживачам вживати вичерпних заходів з оплати електричної енергії та інших послуг, отриманих на ринку електричної енергії відповідно до договорів. У разі технічної чи економічної неможливості здійснення оплати, яка виникла у зв`язку із дією в Україні воєнного стану, повідомляти про це (з наданням відповідного обґрунтування) постачальника.

В порушення зазначеного пункту Постанови від 25.02.2022 № 332 відповідач про наявність зазначених обставин позивача не повідомив. Належних і допустимих доказів, в розумінні ст., ст. 76, 77 ГПК України, які б спростовували цей факт відповідачем до матеріалів справи не надано.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, послався на Положення про особливості постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану, затверджене наказом № 148 від 13.04.2022 «Про врегулювання питань щодо постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану», де зазначено, що обсяги споживання електричної енергії на територіях, на яких ведуться бойові дії, або на тимчасово окупованих територіях визначаються, зокрема, з урахуванням фактичних показів лічильника(ів) у разі отримання таких показів за допомогою засобів дистанційної передачі даних (АСКОЕ) або переданих споживачем чи персоналом оператора системи, або постачальником послуг комерційного обліку (ППКО), або постачальником електричної енергії (для населення).

У даному випадку пп. 2 п. 9 Положення визначені і інші варіанти визначення обсягів, а саме:

- приймаються рівними нулю за період(и) відсутності електропостачання тривалістю більше ніж 24 години в розрахунковому періоді для споживачів, об`єкти яких заживлені від певного вузла/району/області електричних мереж оператора системи, з яких був відсутній відпуск електричної енергії споживачам;

- приймаються рівними нулю - з дня пошкодження/руйнування електроустановки споживача до непридатного для споживання стану відповідно до підтвердженої оператором системи або Держенергонаглядом заяви споживача;

- у порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку електричної енергії, для кожної категорії споживачів (побутові, малі непобутові, інші непобутові) за їх середньодобовим споживанням в аналогічному періоді попереднього року із застосуванням коефіцієнта приросту/зниження споживання електричної енергії, розрахованого для відповідного періоду та території ліцензованої діяльності оператора системи, що здійснюють розподіл електричної енергії відповідному споживачу.

Тобто, за вказаною нормою Положення, у разі відсутності фактичних показів лічильників/даних АСКОЕ, наявності відпуску електричної енергії, відсутності пошкодження/руйнування електроустановки споживача, обсяг спожитої електричної енергії визначається за середньодобовим споживанням в аналогічному періоді попереднього року.

Відповідно до п.4.12, 4.13 розділу IV ПРРЕЕ розрахунок між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії.

Згідно з п. 10 постанови НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 до запуску електронної платформи Датахаб адміністратора комерційного обліку функції адміністратора комерційного обліку на роздрібному ринку електричної енергії, у тому числі адміністрування процедури зміни постачальника електричної енергії у межах території ліцензованої діяльності, виконує відповідний оператор системи розподілу.

Функції адміністратора комерційного обліку (далі - АКО) з врахуванням положень п. 9, п. 10 постанови НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 та відповідно до ч. 1 ст. 53 Закону України «Про ринок електричної енергії» покладаються на оператора системи передачі/оператора системи розподілу (далі - ОСП/ОСР).

На території міста Запоріжжя та Запорізької області функції АКО здійснює ПАТ «Запоріжжяобленерго» на підставі отриманої ліцензії виданої НКРЕКП постанова від 13.11.2018 № 1415.

У відповідностідо п. 4.3 ПРРЕЕ дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.

За вимогами п. 9.1.1 розділу ІХ Кодексу комерційного обліку електричної енергії обмін даними між адміністратором комерційного обліку, постачальником послуг комерційного обліку та учасниками ринку здійснюється у вигляді електронних документів відповідно до стандартів інформаційного обміну Датахаб, що розробляються адміністратором комерційного обліку (ПАТ «Запоріжжяобленерго») та затверджуються Регулятором.

Таким чином, розрахунки за спожиту електроенергію відповідача проведені на підставі переданих, у відповідності до наведених вимог НКРЕКП, даних обліку оператора системи розподілу - ПАТ «Запоріжжяобленерго».

Взаємовідносини між відповідачем та оператором системи розподілу регулюються публічним Договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, обов`язкова наявність якого передбачена умовами п. 2.1 Договору № 060 від 07.02.2019.

Публічна форма такого договору розміщена на офіційному сайті ПАТ "Запоріжжяобленерго".

Відповідно до абзацу 2 п. 3.5 зазначеної форми договору: «За наявності розбіжностей у частині визначення обсягу розподіленої та спожитої електричної енергії вони підлягають урегулюванню відповідно до Кодексу комерційного обліку або в судовому порядку. До вирішення цього питання величина обсягу розподіленої та спожитої електричної енергії встановлюється відповідно до даних Оператора системи розподілу.».

Так, позивач для складання Актів купівлі-продажу електричної енергії за спірний період зі Споживачем використовує дані надані оператором системи розподілу - ПАТ «Запоріжжяобленерго».

Матеріали справи не містять інформації щодо наявності спорів між ФГ «ТАВРІЯ-СКІФ» та ПАТ «Запоріжжяобленерго» стосовно обчислення обсягів наданих послуг з розподілу електричної енергії, здійснених на підставі договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, укладеного між ОСР та Споживачем.

Відповідачем суду таких доказів також не надано.

Тому, твердження відповідача, що позивачем самостійно у спірному періоді нараховані надвеликі обсяги спожитої ФГ «ТАВРІЯ-СКІФ» електричної енергії є безпідставним.

Разом із цим, матеріали справи свідчать, що ТОВ «АЛЬТЕРНАТИВЕНЕРГО» направлялися запити до ОСР (ПАТ «Запоріжжяобленерго») про обсяги електричної енергії, що використані на об`єктах ФГ «ТАВРІЯ-СКІФ», на який від ПАТ «Запоріжжяобленерго» отримано відомості від 03.08.2022 за вих. № 007-66/3762 і від 29.08.2022 за вих. № 007-66/4192.

Таким чином, обсяги споживання електричної енергії ФГ «ТАВРІЯ-СКІФ» у період з 01.04.2022 по 30.06.2022 підтверджені у загальному обсязі 626938 кВт*год., у т.ч.: квітень 2022 - 219691 кВт*год.; травень 2022 - 222498 кВт*год.; червень 2022 - 184749 кВт*год.

Крім того, обсяги споживання електричної енергії ФГ «ТАВРІЯ-СКІФ» у період з 01.07.2022 по 18.07.2022 підтверджені у загальному обсязі 38512 кВт*год.

Зазначені докази додатково підтверджують правильність здійсненних позивачем розрахунків за фактично спожиту електричну енергію Споживачем у період з квітня 2022 року по липень 2022 року (п. 4.3., 4.12, 4.13 ПРРЕЕ) на підставі отриманих даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку від ПАТ «Запоріжжяобленерго».

Таким чином, суд погоджується з доводами позивача, що ТОВ «АЛЬТЕРНАТИВЕНЕРГО» правомірно виставляло відповідачу рахунки за спожиту електричну енергію з підтвердженими ОСР (ПАТ «Запоріжжяобленерго») обсягами спожитої електричної енергії до моменту переведення ФГ «ТАВРІЯ-СКІФ» на постачальника універсальних послуг з 19.07.2022 згідно листа ПАТ «Запоріжжяобленерго» № 007-72/3312 від 06.07.2022.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач також посилався на п. 5.10 Договору, яким передбачено якщо Споживач не здійснив оплату за даним Договором у строки передбачені комерційною пропозицією, Постачальник має право здійснити заходи з припинення електричної енергії Споживачу у порядку, визначеному ПРРЕЕ. Таким чином, відповідач вважає, що позивач міг скористатися таким правом, проте не скористався, отже взяв на себе відповідальність за ризики постачання електричної енергії до підприємства, яке не контролюється відповідачем.

З цього приводу суд приймає до уваги доводи позивача, що відповідно до пп. 2 п. 1 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 25.02.2022 № 332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану» споживачам слід вживати вичерпних заходів з оплати електричної енергії та інших послуг, отриманих на ринку електричної енергії відповідно до договорів. У разі технічної чи економічної неможливості здійснення оплати, яка виникла у зв`язку із дією в Україні воєнного стану, повідомляти про це (з наданням відповідного обґрунтування) постачальника.

В порушення зазначених вимог відповідач такого повідомлення позивача не здійснював.

Крім того, за умовами розділу 5 «Термін надання рахунку за спожиту електричну енергію та строк його оплати» Додатку № 2 до Договору «Комерційна пропозиція» до 10.00 сьомого числа м`ясця, наступного за розрахунковим Споживач зобов`язаний надавати Постачальнику електронною поштою () Звіт про спожиту електричну енергію за розрахунковий період (місяць).

Матеріали справи свідчать, що відповідачем передбачені умовами Договору Звіти за спірний період не подавалися, хоча відповідач мав можливість подавати засобами електронної пошти відповідні Звіти за спірний період із відображенням «0» показника споживання електричної енергії.

Відповідно до змісту ст., ст. 610, 611 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є його порушенням, у разі якого настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Неналежне виконання відповідачем грошового зобов`язання за Договором № 060 від 07.02.2019 підтверджено матеріалами справи.

Нормами ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Нормами статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язань може забезпечуватися згідно з законом або договором, зокрема, неустойкою.

З урахуванням приписів ст. 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Вимоги щодо стягнення пені позивач обґрунтовує підпунктом 5.10 Договору, яким сторони визначили, що у разі порушення споживачем строків оплати за цим Договором, Постачальник має право вимагати сплату пені. Пеня нараховується за кожен день прострочення оплати. Споживач сплачує за вимогою Постачальника пеню в розмірі, що визначається цим Договором та зазначається в Комерційній пропозиції, яка є додатком № 2 до Договору.

Так, пунктом 8 «Розмір пені за порушення строку оплати або штраф» Комерційної пропозиції до Договору сторони визначили, що у разі несвоєчасної оплати електричної енергії, що постачається на умовах цього Договору, Споживач зобов`язаний, незалежно від відшкодування збитків, сплатити Постачальнику пеню в розмірі 0,2 % від суми простроченого платежу (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення) за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання Споживачем своїх зобов`язань по оплаті купованої в Постачальника електричної енергії.

Відповідно до розрахунку позивача сума пені за порушення строків розрахунків за спожиту електричну енергію за квітень - липень 2022 року становить 36 684,12 грн., яка розрахована за період з 21.08.2022 по 05.09.2022.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок пені у загальному розмірі 36 684,12 грн. за період з 21.08.2022 по 05.09.2022, суд дійшов висновку, що такий розрахунок позивачем виконаний неправильно.

Так, даному випадку правильним є нарахування пені на заборгованість з оплати за поставлену електричну енергію по кожному Акту купівлі-продажу електричної енергії окремо, а не наростаючим підсумком, як здійснив позивач. Оскільки нарахування такої санкції починається з наступного дня, коли зобов`язання мало бути виконано, а припиняється через 6 місяців, тому для її обрахунку слід враховувати борг по кожному Акту окремо, та нарахування починати з наступного дня, коли зобов`язання мало бути виконано, разом з тим припинити - через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Наданий позивачем розрахунок пені, що міститься у справи, не може бути прийнятий судом як правильний та обґрунтований, оскільки у ньому не відображено усіх Актів купівлі-продажу електричної енергії за спірний період із відображенням сум заборгованості по кожному періоду окремо та не визначено строків нарахування пені по кожному з цих Актів окремо, розрахунок містить лише вказівка на яку загальну суму боргу нараховано пеню, що, як вказувалося вище, не є правильним.

При цьому суд не вбачає можливим у цій частині здійснити власний обрахунок пені для перевірки правильності її нарахування позивачем, зважаючи на відсутність потрібної для цього інформації.

Відтак, заявлена ТОВ «АЛЬТЕРНАТИВЕНЕРГО» вимога про стягнення з відповідача пені в розмірі 36 684,12 грн. задоволенню не підлягає.

Також позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача 2 200,99 грн. 3 % річних.

У відповідності до положень чинного законодавства захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках передбачених законодавством або договором, неустойки (штрафу, пені), а також інших засобів передбачених законодавством.

До інших засобів захисту цивільних прав, у відповідності до ст. 625 ЦК України, відносяться, зокрема зобов`язання сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три відсотки річних.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплати гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основною боргу, а й інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відтак, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, порушення відповідачем грошового зобов`язання тягне за собою наслідки, передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем розрахунків по Договору № 060 від 07.02.2019, вимоги про стягнення з нього 3 % річних заявлені позивачем обґрунтовано.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

З наданого позивачем до матеріалів справи розрахунку вбачається, що позивачем заявлені до стягнення 2 200,99 грн. 3 % річних, які розраховані за період з 21.08.2022 по 05.09.2022.

Судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» наданий позивачем розрахунок 3 % річних та встановлено, що даний розрахунок позивачем виконаний правильно.

З урахуванням викладеного, вимога про стягнення з відповідача 2 200,99 грн. 3 % річних заявлена обґрунтовано та підлягає задоволенню судом.

Щодо доводів відповідача про наявність форс-мажорних обставин, що стали причиною невиконання ним своїх зобов`язань за Договором про постачання електричної енергії споживачу № 060 від 07.02.2019, то суд зауважує на наступне.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

З урахуванням викладеного суд погоджується з твердженням позивача, що наявність форс-мажорних обставин (військові дії, окупація) є підставою лише для не застосування заходів відповідальності (сплата неустойки: пені та штрафів), але не є підставою для звільнення від виконання основного зобов`язання: повернення кредиту та сплати процентів.

Згідно з частиною 2 статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» військові дії вважаються форс-мажорними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору.

Форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. При цьому закон звільняє від відповідальності за порушення зобов`язань, якщо воно стало саме наслідком форс-мажору.

Отже, визначення форс-мажору передбачає, що сам по собі воєнний стан не може бути автоматично форс-мажором, для визнання його таким обов`язково щоб він безпосередньо спричинив неможливість виконати те чи інше договірне зобов`язання.

Таким чином, ознаками форс-мажорних обставин є наступні: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Господарський суд наголошує, що форс-мажор (у даному випадку - військова агресія проти України) повинен бути у причинному зв`язку з негативними наслідками для підприємницької діяльності.

Сторона, яка посилається на вищезгадані обставини, повинна довести, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання конкретних зобов`язань за договором.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Керуючись вищевказаною нормою, Торгово-промислова палата України ухвалила рішення спростити процедуру засвідчення форс-мажорних обставин. З метою позбавлення обов`язкового звернення до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП і підготовки пакету документів у період дії воєнного стану, на сайті Торгово-промислової палати України розміщено загальний офіційний лист щодо засвідчення форс-мажорних обставин.

Зокрема, листом від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, що розміщений в мережі Інтернет, та адресований «Всім кого це стосується», Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) на підставі ст., ст. 14, 14№ Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Разом з цим, незважаючи на те, що такий загальний офіційний лист щодо засвідчення форс-мажорних обставин стосується невизначеного кола осіб, це не означає, що такий лист звільняє від цивільно-правової відповідальності сторону договору. Зокрема, у будь-якому разі стороні необхідно буде довести, що зобов`язання невиконане саме у зв`язку з воєнними діями.

Більш того, 13.05.2022 ТПП України опублікувала на своєму сайті пояснення, що в період дії воєнного стану у разі порушення зобов`язань згаданий вище лист від 28.02.2022 можна роздрукувати із сайту ТПП України та долучати до повідомлення про форс-мажорні обставини, які унеможливили виконання договірних зобов`язань у встановлений термін, для спроможності обґрунтованого перенесення строків виконання зобов`язань та вирішення спірних питань мирним шляхом. Також вказується, що у разі необхідності сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного Сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014, за кожним зобов`язанням окремо.

З огляду на це, абстрактний та загальний лист ТПП України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зумовлених військовою агресією РФ проти України, не відповідає вимогам конкретизації впливу відповідної форс-мажорної обставини на конкретне зобов`язання (а доведення причинно-наслідкового зв`язку в такому випадку є обов`язковим).

Також при вирішенні спору у даній справі суд враховує, що у мовами п. 12.2 Договору сторони узгодили, що достатнім доказом дії форс-мажорних обставин є документ, виданий компетентними уповноваженими державними органами України, - довідка Торгово-промислової палати України, наданий іншій Стороні протягом 20 календарних днів з дати виникнення форс-мажорних обставин. Ненадання такого документу (довідки) позбавляє сторону права посилатися на обставини непереборної сили, як на підставу звільнення від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим Договором.

Відповідачем не надано суду доказів отримання відповідних документів Торгово-промислової палати України у підтвердження наявності форс-мажорних обставин стовно виконання сторонами Договору про постачання електричної енергії споживачу № 060 від 07.02.2019.

Вище наведене у сукупності дає підстави для висновку, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Суд також зазначає, що всі громадяни, підприємства, установи та організації України знаходяться в однаковому становищі та зазнають негативний вплив воєнних дій та введення на території України режиму воєнного стану, тому позивач у справі (ТОВ «АЛЬТЕРНАТИВЕНЕРГО») також знаходиться в несприятливому економічному становищі, а отже правомірно очікує на отримання коштів за Договором про постачання електричної енергії споживачу № 060 від 07.02.2019.

Крім того, за умовами п. 12.4 Договору Сторона, для якої склалися форс-мажорні обставини, зобов`язана без затримки, але не пізніше 3 робочих днів дати настання таких обставин, в письмовій формі проінформувати іншу Сторону про настання таких обставин та про їх наслідки та прийняти усі можливі дії з метою максимального обмеження негативних наслідків, які викликані форс-мажорними обставинами.

Відповідачем доказів повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин суду не надано.

Відповідно до ч., ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. 86 ГПК України)

Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 20.08.2020 у справі № 914/1680/18).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст.236 ГПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Доводи відповідача, надані в обґрунтування заперечень на позов, судом визнані безпідставними та необґрунтованими.

На підставі викладеного, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, заснованими на законі, доведеними та такими, що підлягають задоволенню частково в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1 673 667,62 грн. основного боргу за поставлену електричну енергію та 2 200,99 грн. трьох відсотків річних. В іншій частині позовних вимог в задоволенні позову відмовляється.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки спір доведено до суду з його вини.

Керуючись ст., ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬТЕРНАТИВЕНЕРГО», м. Бердянськ Запорізької області до Фермерського господарства «ТАВРІЯ-СКІФ», с. Роздол Михайлівського району Запорізької області про стягнення 1 712 552,73 грн. заборгованості за договором про постачання електричної енергії споживачу № 060 від 07.02.2019 задовольнити частково.

2. Стягнути з Фермерського господарства «ТАВРІЯ-СКІФ», (юридична адреса: 72012, Запорізька область, Михайлівський район, с. Роздол, вул. Молодіжна, буд. 1, електрона пошта: , ідентифікаційний код юридичної особи 23878863) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬТЕРНАТИВЕНЕРГО», (69001, м. Запоріжжя, вул. Возз`єднання України, буд. 22, ідентифікаційний код юридичної особи 42090458) 1 673 667 (один мільйон шістсот сімдесят три тисячі шістсот шістдесят сім) грн. 62 коп. основного боргу, 2 200 (дві тисячі двісті) грн. 99 коп. 3 % річних та 25 138 (двадцять п`ят тисяч сто тридцять вісім) грн. 03 коп. судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 240, 241 ГПК України « 28» липня 2023 р.

Суддя Н. Г. Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Запорізької області, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.