ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2023 р. м. Житомир Справа № 906/153/23

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

секретар судового засідання: Сенькіна Л.А.

за участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом: Лотоцька О. Б. - адвокат, ордер серії ВХ №1039165 від 20.01.2023 (приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції),

від відповідача за первісним позовом: Брановицький В.В. - адвокат, ордер серії АА №1242037 від 10.03.2023 (приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції).

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер"

до Товариство з обмеженою відповідальністю "Тріумф-УкрАгро"

про стягнення 2 151 157,24 грн.

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тріумф-УкрАгро"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер"

про визнання недійсним договору №8В-08/21ЖТ-ПШ-Ф від 26.08.2020 в частині

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 2151157,24 грн. попередньої оплати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ним на виконання умов договору № В8-08/21ЖТ-ПШ-Ф від 26.08.2020 здійснено попередню оплату за товар, проте відповідач не поставив товар на обумовлену договором суму.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 31.01.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання.

10.03.2023 на електронну адресу суду надійшла підписана ЕЦП зустрічна позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Тріумф-УкрАгро" про визнання недійсним договору №8В-08/21ЖТ-ПШ-Ф від 26.08.2020 в частині:

- пункту 1.3 Договору в частині "... Сторони узгодили, що видаткова накладна, складська квитанція та тристоронній Акт прийому-передачі (на елеваторі) підписуються однією датою і тільки після цього підписання всіх трьох документів вважається, що Сторона 1 виконав свої зобов`язання згідно Договору на суму, вказану в накладній.",

- пунктів 1.4., 2.5., 3.9., 6.2., 8,.2., 8.9., 8.10.

Ухвалою суду від 14.03.2023 прийнято зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Тріумф-УкрАгро" про визнання недійсним договору №8В-08/21ЖТ-ПШ-Ф від 26.08.2020 в частині для спільного розгляду з первісним позовом.

19.04.2023 до суду від позивача за первісним позовом надійшов відзив на позов, відповідно до якого просив відмовити в задоволенні зустрічного позову. В обґрунтування своїх заперечень ТОВ "Вітагро Партнер" зазначено, що посилання відповідача за первісним позов на те, що умови оспорюваного договору не спрямовані на реальне настання правових наслідків, спростовується, тим, що партія товару згідно видаткової накладної № 14 від 31.08.2021 була поставлена з дотриманням домовленостей. Разом з тим, позивач за первісним позовом звертав увагу суду на те, що від контрагента жодного разу не надійшла пропозиція щодо укладення додаткової угоди для коригування умов, що не могли бути ними виконані в послідуючому.

24.04.2023 до суду від відповідача за первісним позовом надійшла відповідь на відзив на зустрічний позов, де наводить спростування зазначеної ТОВ "Вітагро Партнер" у відзиві судової практики та додаткові доводи в обґрунтування своїх вимог.

Ухвалою від 25.04.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача за первісним позовом просив задовольнити вимоги первісного позову, а в задоволенні зустрічного відмовити.

Представник відповідача за зустрічним позовом просив суд відкласти розгляд справи для підготовки до судових дебатів.

Господарським судом відмовлено в даному клопотанні, оскільки підготовче провадження закрито ще 24.04.2023 і представник ТОВ "Тріумф-УкрАгро" мав достатньо часу для такої підготовки.

В ході судового засідання 25.04.2023 представник відповідача за зустрічним позовом підтримав вимоги зустрічного позову, просив їх задовольнити та відмовити в задоволенні первісного позову.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 26.08.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тріумф-УкрАгро" (Постачальник/відповідач), та ТОВ "Вітагро Партнер" (Покупець/позивач) укладено договір №В8-08/21ЖТ-ПШ-Ф (а.с. 8-10), відповідно до якого Постачальник зобов`язався поставити Покупцеві зерно пшениці 2021 року врожаю, а Покупець прийняти та оплатити товар.

Згідно п. 1.2. договору сторонами встановлено, що право власності на Товар переходить до Покупця з моменту підписання уповноваженими представниками видаткової накладної на основі попередньо підписаної додаткової угоди № 2 згідно п. 3.9.; переоформлення на Покупця складської квитанції, здійснення передавальних написів (індосаментів) на обох частинах подвійного складського свідоцтва, підписання тристороннього Акту прийому-передачі.

Видаткова накладна є невід`ємною частиною договору та підписується з боку сторони особою, уповноваженою довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей (товару). Сторони узгодили, що видаткова накладна, складська квитанція та тристоронній Акт прийому-передачі (на елеваторі) підписується однією датою і тільки після підписання всіх трьох документів вважається, що Постачальник виконав свої зобов`язання згідно договору на суму, вказану у накладній (п. 1.3. договору).

Пунктом 1.4. Договору визначено, товар, що є предметом цього договору буде постачатись вперше, шляхом створення (вирощення) такого товару на відповідних сільськогосподарських угіддях (земельних ділянках), законним власником та користувачем яких є Постачальник.

Відповідно до п. 2.1. Договору, кількість товару планова розраховується згідно п. 3.7. договору та складає 713,68 метричних тонн+/-5%, та буде вирощена і зібрана в 2021 році на земельній ділянці/ділянці с/г призначення Постачальника.

Остаточні кількість та якість товару визначаються згідно видаткових накладних та складських документів на Товар зернового складу, (п. 2.3. Договору).

За умовами, визначеними у п. п. 2.5. договору, передача товару у власність Покупця (поставка) здійснюється на Зерновому складі в строки відповідно до пункту 5.1 цього договору з урахуванням п. 1.4. цього Договору. Поставка товару раніше придбаного Постачальником у третіх осіб, може бути здійснена тільки за попередньою письмовою згодою Покупця та окремою Додатковою угодою.

Сторони визначили у пункті 3.1. Договору, ціна товару 3800,00 грн. за 1 тону в т.ч. ПДВ.

Згідно п. 3.2. базова сума Договору становить 2 711 971,64 грн. в тому числі ПДВ.

Остаточна ціна та кількість, за якою здійснюються розрахунки, відображаються в Додатковій угоді №2, яка є невід`ємною частиною цього Договору та підписується Сторонами в триденний термін до дати переходу права власності на товар згідно п. 1.2. (п. 3.9. Договору).

Умови та порядок розрахунків узгоджені сторонами в розділі 4 договору, зокрема, п.п. 4.1.-4.3. договору сторони передбачили, що покупець здійснює попередню оплату товару в розмірі 1 381 971,64 грн. в тому числі ПДВ, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 30-ти робочих днів з дати підписання цього Договору (п. 4.1.). Покупець здійснює попередню оплату товару в розмірі 1 330 000,00 грн. в тому числі ПДВ, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 2-х робочих днів з дати здійснення попередньої оплати згідно п. 4.1. (п. 4.2.). Остаточний розрахунок згідно п. 3.6. договору здійснюється на підставіпідписанихх сторонами документів, зазначених в п. 1.2. договору (з врахуванням умов п. 1.3. договору) протягом 15 банківських днів (п. 4.3 Договору).

Також сторонами погоджено, що в разі часткового невиконання умов договору щодо поставки товару, Постачальник зобов`язаний повернути Покупцю частину попередньої оплати, визначеною за формулою:

(КТпл - Ф) х РЦ = ЧБС, де

КТпл - кількість одиниць (тонн) товару, обумовлених сторонами в п. 2.1. договору;

Ф - кількість фактично поставлених одиниць (тонн) товару;

РЦ - розрахункова ціна за 1 тонну товару (п. 3.1. договору);

ЧБС - частина попередньої оплати, що підлягає поверненню та одночасно є базою для нарахування суми оплати за послуги супроводу та штрафу, передбачених договором (п. 4.5.2. договору).

Також п. 4.5.3. договору передбачено, що достатнім доказом наявності обставин, що визначені п. 4.5.1., 4.5.2. є лист-вимога Покупця. З метою можливості оперативного застосування прав, що визначені цим пунктом, Покупець має право у будь-який час здійснити огляд полів, на яких вирощується товар та приміщень/земельних ділянок, у/на яких знаходиться товар, а також отримувати/збирати/зберігати/обробляти/використовуати/поширювати (у будь-який спосіб) будь-яку інформацію, що стосується діяльності/бездіяльності Постачальника та/або будь-яких посадових/уповноважених осіб Постачальника.

Постачальник зобов`язується передати Покупцю товар відповідно до умов даного договору до 01.09.2021 (п. 5.1. договору).

Відповідно до умов п. 6.1. договору поставка здійснюється за рахунок Постачальника.

Товар за даним договором поставляється Покупцю партіями за місцем знаходження Елеватора (Зерновий склад) ТОВ "Клов" (Міжнародні правила тлумачення торгових термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року), за адресою 01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, буд 18/7, кімната 505. Зміна місця поставки Елеватора (Зернового складу) можлива за спільною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди до договору (п. 6.2. договору).

Пунктом 8.2. договору погоджено, що Постачальник за даним договором несе наступну відповідальність :

- за непоставку або недопоставку, за порушення термінів поставки товару понад 7 календарних днів Постачальник сплачує Покупцю штраф в розмірі 100% від вартості непоставленого (недопоставленого) товару.

Учасники (засновники, власники) товариства/підприємства Постачальника, що мали відповідний статус (Учасника, засновника, власника) та повноваження на момент укладення цього договору, відповідають перед кредитором, як солідарні боржники та несуть відповідальність за його зобов`язаннями своїм майном, в тому числі по погашенню штрафних санкцій, відсотків річних та інфляційних нарахувань, та завданих Постачальником Покупцю будь-яких збитків, в тому числі пов`язаних з нарахуванням податкових зобов`язань податковими органами, які були понесені Покупцем внаслідок невиконання Постачальником умов даного договору та/або норм діючого законодавства (п. 8.9. договору).

Також п. 8.10. договору сторони визначили, що у разі невиконання умов цього Договору, Постачальник зобов`язаний повернути Покупцю (на підставі письмової вимоги) всі кошти, перераховані на користь Постачальника на виконання договору (попередню оплату п. 4.1. та п. 4.2.) та відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі тридцять шість відсотків річних за період одержання цієї попередньої оплати від Покупця до дня її повернення останньому.

Договір набирає сили з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2021, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 11.1. договору).

На виконання умов договору ТОВ "Вітагро Партнер" здійснило попередню оплату товару у сумі 2 711 971,64 грн. , на підтвердження чого в матеріалах справи містяться відповідні докази копії платіжних доручень:

- №1531 від 07.09.2020р. на суму 1 381 971, 64 грн.,

- №1532 від 07.09.2020р. на суму 665 000,00 грн.,

- №1534 від 08.09.2020р. на суму 665 000,00 грн.

В свою чергу ТОВ "Тріумф-УкрАгро" не виконало в повній мірі взяті на себе зобов`язання, не поставило товар Покупцю на обумовлену договором суму.

Поставка була здійснена лише частково на суму 560 814,40 грн., згідно видаткової накладної № 14 від 31.08.2021.

28.12.2022 позивач за первісним позовом скерував відповідачу лист-вимогу про повернення попередньої оплати.

Проте, відповідач залишив таку вимогу без належного реагування.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань за ТОВ "Тріумф-УкрАгро" рахується борг перед ТОВ "Вітагро Партнер" в розмірі 2 151 157,24 грн.

З метою захисту своїх прав та інтересів позивач за первісним позовом звернувся до суду з позовом про стягнення 2 151 157,24 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази та всі обставини справи, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. (частини 1, 2 статті 639 Цивільного кодексу України).

За змістом частини 1 статті 640 та частини 2 статті 642 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

За приписами частини 2 статті 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

З огляду на фактичні обставини справи та правову кваліфікацію правовідносин сторін, судом визначено правову природу сплаченої позивачем суми коштів у загальному розмірі 2 151 157,24 грн.. саме як попередня оплата, тобто кошти, які попередньо оплачені стороною договору на користь іншої сторони з метою виконання нею своїх договірних зобов`язань.

Питання щодо повернення попередньої оплати у випадку непоставки товару врегульовано статтею 693 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до частин 1, 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Водночас статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Як свідчать матеріали справи, сторони узгодили строк поставки товару, тому з урахуванням положень ч. 1 ст. 267 ГК України відповідач зобов`язаний був поставити товар в повному обсязі до 01.09.2021, однак відповідних зобов`язань не виконав.

Як зазначалося раніше, 28.12.2022 позивач за первісним позовом відправив відповідачу вимогу за вих. №300 від 27.12.2022 про повернення передоплати, докази направлення яких містяться в матеріалах справи (а.с. 14-15).

Доказів задоволення відповідачем зазначеної вимоги, тобто повернення грошових коштів (попередньої оплати) Покупцю суду не надано.

З огляду на вищевикладене, в силу чинного законодавства суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 2 15 157,24 грн. попередньої оплати є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, ТОВ "Тріумф-Агро" звернулося до суду з зустрічним позовом, відповідно до якого просить визнати недійсним договір №8В-08/21ЖТ-ПШ-Ф від 26.08.2020 в частині:

- пункту 1.3 Договору в частині "... Сторони узгодили, що видаткова накладна, складська квитанція та тристоронній Акт прийому-передачі (на елеваторі) підписуються однією датою і тільки після цього підписання всіх трьох документів вважається, що Сторона 1 виконав свої зобов`язання згідно Договору на суму, вказану в накладній.",

- пунктів 1.4., 2.5., 3.9., 6.2., 8,.2., 8.9., 8.10.

Проаналізувавши вимоги зустрічного позову суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом ст. 1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (аналогічний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17).

Невідповідність чи суперечність правочину актам законодавства як підстава його недійсності повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства; саме по собі відступлення сторонами від положення законодавства, регулювання їх іншим чином не свідчить про суперечність змісту правочину Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/5425/18).

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (ст. 3 ЦК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству (ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України).

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частинами 2, 3 ст. 6 ЦК України, передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Отже, принцип свободи договору відповідно до наведених статей є визначальним та полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати, по-перше: можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору); по-друге, можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Тому, надаючи оцінку оспорюваним пунктами 1.3., 1.4., 2.5., 3.9., 6.2. договору, що врегульовує предмет договору, кількість та якість товару, загальну вартість товару, порядок поставки товару, суд вважає за необхідне зауважити, що наведені вище умови договору погоджені на стадії укладення сторонами у відповідності до принципу свободи договору та не суперечать положенням діючого законодавства, що унеможливлює визнання їх недійсними.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Положення ч. 1 ст. 216 ГК України визначають, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Чинне законодавство передбачає як право сторін встановити у договорі розмір неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання (пеню), так і право застосовувати погоджені у договорі штрафні санкції у певному розмірі, обчисленому від вартості товару.

Судом встановлено, що під час укладення договору № В8-08/21ЖТ-ПШ-Ф від 26.08.2020 сторони за вільним волевиявленням і на власний розсуд погодили в оспорюваних пунктах 8.2., 8.9. договору, зокрема:

- відповідальність постачальника за невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань щодо поставки продукції, а саме сплату постачальником штрафу у розмірі 100 відсотків від вартості непоставленого (недопоставленого) товару;

- можливість солідарного стягнення грошових коштів з учасників (засновників/власників) товариства.

Зазначені норми Господарського кодексу України не є імперативними, що надає змогу сторонам договору визначити розмір штрафних санкцій за порушення господарського зобов`язання на власний розсуд.

Сторони у цьому випадку діяли у межах закону, а саме скористалися наданим законодавцем правом врегулювати у договорі правовідносини щодо господарсько-правової відповідальності постачальника шляхом сплати неустойки у вигляді штрафу за вказане конкретне порушення зобов`язання.

Разом з тим, сторони погодили коло осіб, що можуть бути відповідальні за зобов`язання Постачальника.

Під час укладення договору № В8-08/21ЖТ-ПШ-Ф від 26.08.2020 сторони за вільним волевиявленням і на власний розсуд погодили в оспорюваному пункті 8.10. договору, зокрема, що постачальник відшкодовує всі понесені покупцем збитки, заподіяні затримкою виконання постачальником зобов`язань за цим договором, а у разі здійснення попередньої оплати постачальник, крім сплати зазначених штрафних санкцій, повертає покупцю кошти з урахуванням індексу інфляції і 3-х відсотків річних.

Тобто, сторони передбачили, зокрема, що у разі невиконання умов цього Договору, Постачальник зобов`язаний повернути Покупцю (на підставі письмової вимоги) всі кошти, перераховані на користь Постачальника на виконання договору (попередню оплату п. 4.1. та п. 4.2.) та відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 36 відсотків річних за період одержання цієї попередньої оплати від Покупця до дня ії повернення останньому..

Згідно з ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування 36 процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Встановлення в договорі права покупця на повернення сплаченої ним попередньої оплати з урахуванням індексу інфляції та 36 % річних не є порушенням положень цивільного та господарського законодавства, а тому не може бути підставою для визнання недійсним оспорюваного пункту договору у частині повернення постачальником покупцю кошти з урахуванням індексу інфляції і 36 відсотків річних.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27.01.2020 у справі № 761/26815/17, постанові від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17 зазначав, що недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору.

Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним.

На кожну із сторін, яка підписує договір, покладається обов`язок узгодження всіх спірних питань, які виникають під час укладення договору, до моменту його підписання, та самостійного аналізу можливих негативних наслідків при підписанні такого договору, а також кожна сторона не позбавлена права відмовитись від підписання договору, якщо його умови чи частина суперечить інтересам сторони або нормам чинного законодавстві (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.03.2021 у справі № 904/2073/19).

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 16.10.2020 у справі №910/12787/17).

За таких обставин, враховуючи вищезазначене в сукупності, позивачем не доведено тих обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог про визнання недійсної частини договору в наведених вище пунктах договору № В8-08/21ЖТ-ПШ-Ф від 26.08.2020, у зв`язку з чим позовні вимоги є недоведеними та безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач за первісним позовом не подав до суду достатніх доказів на спростування первісних позовних вимог, та не підтвердив зустрічні позовні вимоги.

Враховуючи вищевикладене, суд задовольняє первісний позов та відмовляє в задоволенні зустрічного.

При цьому, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п. 29).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

Отже, з огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача за первісним позовом.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тріумф-УкрАгро" (12115, Житомирська область, Хорошівський район, с. Радичі, вул. Лесі Українки, 2-А, ід. код 39790843)

- на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" (31200, Хмельницька область, Волочиський район, м. Волочиськ, вул. Котляревського, 7, ід. код 37993500) 2 151 157,24 грн. основної заборгованості, а також 32267,37 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В задоволенні зустрічного позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 28.07.23

Суддя Кудряшова Ю.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу (рек.)

+ на ел. пошту:

3 - відповідачу (рек.)

+ на ел. пошту: