ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2023 року

м. Київ

cправа № 918/772/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Колос І.Б. (головуючий), Бенедисюка І.М., Селіваненка В.П.,

за участю секретаря судового засідання Гибало В.О.,

представників учасників справи:

позивача - акціонерного товариства «Укртрансгаз» - Дудченко В.В., адвокат (довіреність від 05.12.2022 №1-3243),

відповідача - акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Рівнегаз» - Дороніна О.М., адвокат (довіреність від 22.12.2022 №Др-88-1222),

розглянув у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Рівнегаз»

на рішення господарського суду Рівненської області від 23.02.2023 (суддя Пашкевич І.О.)

та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.05.2023 (головуючий суддя: Петухов М.Г., судді: Маціщук А.В., Олексюк Г.Є.)

у справі № 918/772/21

за позовом акціонерного товариства «Укртрансгаз» (далі - АТ «Укртрансгаз», позивач)

до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Рівнегаз» (далі - АТ «ОГС «Рівнегаз», відповідач, скаржник)

про стягнення коштів.

ВСТУП

Спір у справі виник щодо наявності/відсутності підстав для стягнення коштів за перевищення заявленої (договірної) потужності відповідно до умов договору транспортування природного газу, укладеного між сторонами.

1. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

АТ «Укртрансгаз» звернулось до суду з позовною заявою до АТ «ОГС «Рівнегаз» про стягнення 2 486 439,74 грн заборгованості з оплати за перевищення замовленої (договірної) потужності, 290 462,70 грн пені, 252 874,02 грн інфляційних втрат та 114 603,58 грн 3 % річних за порушення строків оплати з перевищення замовленої (договірної) потужності за договором транспортування природного газу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договору щодо своєчасної та повної оплати за надані позивачем послуги.

Короткий зміст судових рішень попередніх інстанцій

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 24.12.2021, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.05.2022 у справі №918/772/21, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.08.2022 касаційну скаргу АТ «Укртрансгаз» задоволено. Рішення господарського суду Рівненської області від 24.12.2021 і постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.05.2022 у справі №918/772/21 скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Рівненської області.

За наслідками нового розгляду справи, рішенням господарського суду Рівненської області від 23.02.2023, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.05.2023 у справі № 918/772/21 позов задоволено. Стягнуто з АТ «ОГС «Рівнегаз» на користь АТ «Укртрансгаз» 2 486 439,74 грн заборгованості з оплати перевищення замовленої (договірної) потужності, 290 462,70 грн пені, 114 603,58 грн 3% річних, 252 874,02 грн інфляційних втрат та 212 245,65 грн судового збору.

Судові рішення судів попередніх судових інстанцій мотивовані таким:

- договір транспортування природного газу є договором, який передбачає надання трьох видів послуг, а його істотні умови визначені ст.901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та спеціальним законодавством - Законом «Про ринок природного газу», Кодексом ГТС, Типовим договором (постанова Верховного Суду від 15.07.2022 у справі №921/184/21, у якій суд касаційної інстанції відступив від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 16.07.2020 у справі №920/206/19, від 23.07.2020 у справі №920/180/19, від 08.12.2021 у справі №904/949/21, про те що договори транспортування природного газу за своєю правовою природою є договорами перевезення вантажу і до правовідносин за ними підлягають застосуванню положення статей 306, 307, 315 Господарського кодексу України (далі - ГК України), оскільки зазначені договори за своєю правовою природою є договорами про надання послуг, виходячи зі спеціального регулювання, встановленого законодавством про ринок природного газу);

- з посиланням на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 15.07.2022 у справі №921/184/21, апеляційний суд вказав на те, що використання гарантованої та/або переривчастої потужності на добу наперед не обумовлюється підписанням додатку 1. Отже, виходячи зі змісту положень пунктів 2.3, 2.8 договору від 17.12.2015 №, у випадку надання доступу до потужності на період однієї газової доби додатки 1, 2 до договору не укладаються. При цьому учасники ринку природного газу повинні дотримуватись правил, визначених Кодексом ГТС у відповідній редакції на момент надання відповідних послуг навіть якщо відповідні зміни не були внесені до договору транспортування природного газу, укладеного сторонами (постанова Верховного Суду від 20.12.2022 у справі №904/7656/21);

- згідно з пунктами 7.1, 7.3 договору вартість послуг, зокрема, розподіл потужності, розраховується за тарифами, які встановлюються Регулятором. Тарифи, передбачені пунктом 7.1 цього договору є обов`язковими для сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо їх встановлення. Визначена на їх основі вартість послуг застосовується сторонами при розрахунках за послуги згідно з умовами цього договору. Згідно з актами наданих послуг, копії яких містяться в матеріалах справи тариф, який застосував позивач для розрахунку вартості перевищення замовленої потужності, є тарифом, встановленим Регулятором у відповідній точці виходу (згідно з постановою НКРЕКП від 21.12.2018 №2001 «Про встановлення тимчасових тарифів для АТ «Укртрансгаз» на послуги транспортування природного газу для точок входу і точок виходу на перший рік другого регуляторного періоду», Методики визначення та розрахунку тарифів на послуги транспортування природного газу для точок входу і точок виходу на основі багаторічного стимулюючого регулювання, затвердженої постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2517;

- акти наданих послуг перевищення замовленої (договірної) потужності, звіти про використання замовленої потужності та рахунки на оплату за період травня - грудня 2019 року, надані позивачем, є належними та допустимими доказами, які підтверджують заявлені позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості у сумі 2 486 439,74 грн;

- встановивши обставини надання позивачем та отримання відповідачем послуг перевищення замовленої (договірної) потужності у період з травня по грудень 2019 року, неоплату відповідачем відповідних послуг, а також перевіривши розрахунок заявлених позивачем до стягнення сум, суди попередніх судових інстанцій дійшли висновку про наявність підстав для стягнення основного боргу, а також нарахованих позивачем сум пені, інфляційних втрат та 3% річних. Крім того суди врахували акт звірки станом на 31.08.2020, який підписаний сторонами та який підтверджує наявність заборгованості перед позивачем з оплати перевищення замовленої потужності за період з травня по грудень 2019 року, що є предметом розгляду даної справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі АТ «ОГС «Рівнегаз» просить Суд скасувати судові рішення судів попередніх судових інстанцій, прийняти нове рішення, яким відмовити АТ «Укртрансгаз» у задоволенні позовних вимог повністю.

2. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Скаржник у касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження посилається на пункти 1, 2 та 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Касаційна скарга мотивована таким:

- відсутні висновки Верховного Суду щодо застосування статей 6, 11, 628, 901 ЦК України, пункту 11 постанови НКРЕКП від 27.12.2017 № 1437 «Про затвердження змін до деяких постанов НКРЕКП щодо впровадження добового балансування на ринку природного газу та процедур розробки, подання і затвердження Плану розвитку газотранспортної системи на наступні 10 років», постанови НКРЕКП від 22.04.2019 № 580 «Про затвердження змін до деяких постанов НКРЕКП», пункту 1 глави 3 розділу І, пункту 8 глави 1 розділу ХІ, пункту 3 глави 1 розділу ІХ, пунктів 1 та 2 глави 2 розділу ІХ Кодексу газотранспортної системи, а саме: при відсутності у договорі транспортування природного газу, затвердженого змінами постановою НКРЕКП від 22.04.2019 № 580 «Про затвердження змін до деяких постанов НКРЕКП», умов порядку отримання доступу до потужності, замовлення потужності, визначення вартості та порядку розрахунку договірної потужності, та чи призводить це до стягнення заборгованості з оператора ГРМ за умови непередбаченої договором формули розрахунку заборгованості;

- розподіл потужності на добу наперед введено в дію та внесені відповідні зміни до Кодексу ГТС з травня 2019 року (постановою НКРЕКП № 580), а відповідних змін до діючого договору від 17.12.2015 № не відбулося, іншого договору не укладалось, тому між сторонами були відсутні будь-які договірні відносини, які б врегульовували надання послуги договірної потужності в редакції постанови НКРЕКП від 27.12.2017 № 1437 та у відповідності до діючого з 01.05.2019 порядку надання таких послуг;

- суди не врахували, що ухвала Верховного Суду від 01.10.2022 у справі №918/776/19 про закриття провадження у справі має преюдиціальне значення; Верховний Суд у постанові від 29.06.2022 у справі №906/252/21 дотримується позиції щодо необхідності врахування пов`язаності рішень у справах про стягнення за ідентичний період заборгованості за добовий небаланс та стягнення послуги перевищення замовленої потужності;

- наявні підстави для відступу від висновків, наведених у постановах Верховного Суду від 15.07.2022 у справі №921/184/21, від 02.08.2022 у справі №922/3303/21; суд апеляційної інстанції у справі, що переглядається, залишаючи в силі рішення суду першої інстанції обмежився посиланням на звіти про використання замовленої потужності, які містять розрахунок перевищення розміру фактично використаної потужності над замовленою, а також акти наданих послуг та рахунки на оплату, які за висновком суду були направлені на електронну пошту відповідача за допомогою Інформаційної платформи; також суд зазначив, що це підтверджується реєстром файлів з Інформаційної платформи, однак суд апеляційної інстанції достеменно не встановив, щодо яких саме умов договору приступив до виконання позивач, не з`ясував, що позивач не виконав обов`язок встановлений Постановою №1437 та не привів договірні відносини з відповідачем у відповідність до чинного законодавства, та не погодив в договорі умови щодо правил користування Інформаційною платформою, тому надані електронні докази не є допустимими; матеріали справи не містять доказів надання відповідачу послуг транспортування природного газу на умовах договору; в матеріалах справи відсутній двосторонній акт, підписаний відповідно до п.11.1 договору; суд апеляційної інстанції безпідставно послався на правовий висновок Верховного Суду у справі №921/184/21;

- суди до спірних правовідносин застосували виключно положення Кодексу ГТС та Типового договору транспортування природного газу, а не договір у повному обсязі, який би підлягав застосуванню.

Доводи інших учасників справи

АТ «Укртрансгаз» 04.07.2023 на електронну адресу Касаційного господарського суду подало відзив на касаційну скаргу, який підписаний кваліфікованим та удосконаленим електронним підписом (далі -КЕП). Підпис КЕП перевірено та підтверджено протоколом створення та перевірки КЕП від 04.07.2023. У поданому відзиві позивач просив Суд касаційне провадження за касаційною скаргою АТ «ОГС «Рівнегаз» в частині підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1 та 3 частини другої статті 287 ГПК України, закрити; в частині підстав касаційного оскарження, передбаченої пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України, залишити без задоволення; оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Згідно з розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 13.07.2023 № 29.2-02/1650 проведено повторний автоматичний розподіл справи № 918/722/21 у зв`язку з перебуванням судді Малашенкової Т.М. у відпустці.

18.07.2023 від АТ «ОГС «Рівнегаз» надійшли додаткові пояснення, які останнє просить Суд врахувати під час розгляду касаційної скарги.

Крім того, 18.07.2023 від АТ «ОГС «Рівнегаз» надійшло клопотання про передачу справи № 918/722/21 на розгляд об`єднаної палати Верховного Суду задля відступу від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.07.2022 у справі №921/184/21.

19.07.2023 від АТ «Укртрансгаз» надійшли заперечення на клопотання відповідача про передачу справи № 918/722/21 на розгляд об`єднаної палати Верховного Суду, які останній просить врахувати під час розгляду справи, та відповідно відмовити АТ «ОГС «Рівнегаз» у задоволенні зазначеного клопотання.

3. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами попередніх судових інстанцій встановлено, що 17.12.2015 АТ «Укртрансгаз» (оператор) та АТ «ОГС «Рівнегаз» (замовник) укладено договір транспортування природного газу № (надалі - Договір), відповідно до умов якого:

- оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому Договорі, а замовник сплачує оператору встановлену в цьому Договорі вартість таких послуг (пункт 2.1);

- послуги надаються на умовах, визначених у Кодексі газотранспортної системи, затвердженому постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП, Регулятор) від 30.09.2015 №2493 (далі - Кодекс ГТС), з урахуванням особливостей, передбачених цим Договором (пункт 2.2);

- послуги, які можуть бути надані замовнику за цим Договором: послуга замовленої потужності в точках входу та виходу до / з газотранспортної системи (далі - розподіл потужності); послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій (далі - транспортування); послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї (пункт 2.3);

- обсяг послуг, що надаються за цим Договором, визначається підписанням додатка 1 (розподіл потужності) та / або додатка 2 (транспортування) до цього Договору (пункт 2.4);

- замовник має виконувати вимоги, визначені в Кодексі ГТС, подавати газ в точках входу та / або приймати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим Договором, протягом погоджених термінів, а також оплачувати послуги на умовах, зазначених у Договорі (пункт 2.6);

- оператор має виконувати вимоги, визначені в Кодексі ГТС, приймати газ в точках входу та / або передавати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим Договором, протягом погоджених термінів (пункт 2.7);

- додатки 1, 2, 3 є невід`ємною частиною цього Договору; додаток 3 укладається у випадку, коли замовником послуг є оператор газорозподільної системи, прямий споживач, газодобувне підприємство або виробник біогазу (пункт 2.8);

- оператор має право стягувати із замовника додаткову плату у разі перевищення розміру договірної потужності та / або за недотримання вимог щодо якості газу, який передається ним в газотранспортну систему, в порядку, визначеному цим Договором (пункт 3.2);

- замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість наданих йому послуг (пункт 4.1);

- окремими розділами сторони зазначили про тарифи - розділ VII договору та визначення вартості та порядок розрахунків за договірну потужність - розділ VIII Договору;

- пунктами 7.1- 7.3 Договору передбачено, що вартість послуг розраховується: розподіл потужності - за тарифами, які встановлюються регулятором; транспортування - за тарифами, які встановлюються регулятором; балансування - за фактичною вартістю, яка визначається відповідно до порядку, встановленого Кодексом. Оператор розміщує інформацію про чинні тарифи та базову ціну газу на своєму веб-сайті: www.utg.ua. Тарифи, передбачені пунктом 7.1 цього розділу, є обов`язковими для сторін з дати набрання чинності постановою регулятора щодо їх встановлення. Визначена на їх основі вартість послуг застосовується сторонами при розрахунках за послуги згідно з умовами цього договору;

- величина договірної потужності замовника визначається згідно з величиною потужностей, визначених у додатку 1 до цього Договору (пункт 8.1);

- у випадку перевищення замовником розміру договірних потужностей у точках входу / виходу до / з газотранспортної системи за період газового місяця замовник сплачує додаткову плату, яка розраховується за відповідною формулою (пункт 8.4).

29.11.2017 сторони уклали додаткову угоду № 1 до Договору згідно якої, зокрема, пункт 8.4 змінено в частині формули розрахунку.

«пункту 8.4 Договору - У випадку перевищення Замовником розміру договірних потужностей у точках входу/виходу до/з газотранспортної системи за період газового місяця Замовник сплачує додаткову плату, яка розраховується за формулою до якої входять показники: B - вартість додаткової плати за перевищення договірних потужностей за період газового місяця; m - кількість днів в газовому місяці; Bd - вартість додаткової плати за перевищення договірних потужностей за кожний день газового місяця, яка розраховується для кожного дня перевищення за формулою до якої входять показники: z = 1 - до 01 січня 2018 року; z = 2 - з 01 січня 2018 року; p - кількість замовлених точок входу і точок виходу, зазначених в додатку 1 до цього Договору; Bd - вартість додаткової плати за перевищення договірних потужностей за день; Ci вх факт - фактично використана потужність для i-тої точки входу, тис.куб.м/добу; Ci вих факт - фактично вико ристана потужність для i-тої точки виходу, тис.куб.м/добу; Ci вх рік - договірна потужність річна для i-тої точки входу, тис.м3/добу; Ti вх рік - тариф потужності річної для i-тої точки входу; Ci вих рік - договірна потужність річна для i-тої точки виходу, тис.м3/добу; Ti вих рік - тариф потужності річної для i-тої точки виходу. Підставою для проведення розрахунку додаткової плати є дані, визначені оператором у звіті про використання договірної потужності, який надається замовнику до десятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, на його електронну адресу і містить розрахунок перевищення розміру договірних потужностей та рахунок на оплату. Замовник зобов`язаний здійснити оплату у строк до п`ятнадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем. Розбіжності щодо вартості додаткової плати підлягають урегулюванню відповідно до умов цього Договору або в суді. До прийняття рішення суду вартість додаткової плати за перевищення договірних потужностей, яку Замовник зобов`язаний сплатити в строк, визначений пунктом 8.4 цього договору, визначається за даними оператора.».

Договір та додаткова угода № 1 підписані уповноваженими представниками та скріплені відтисками печаток сторін.

Додатком № 3 до Договору, сторонами визначено перелік комерційних вузлів обліку газу, фактично встановлених у пунктах приймання-передачі газу.

Додатки 1, 2 до Договору сторони не укладали.

Звертаючись до господарського суду з цим позовом АТ «Укртрансгаз» стверджувало, що укладений між сторонами договір відповідає умовам Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2497.

Підставою звернення позивача, як оператора ГТС, до суду є невиконання відповідачем, як замовником, умов договору транспортування природного газу № від 17.12.2015 в частині не здійснення оплати за перевищення замовленої потужності за період з травня по грудень 2019 року.

Позивач зазначав, що вартість перевищення відповідачем розміру договірних потужностей у точках входу/виходу до/з газотранспортної системи за період газового місяця розраховується за формулою наведеною в пункті 8.4 Договору.

Матеріали справи містять:

- акти наданих послуг: від 31.05.2019 № 05-2019-/1000519, від 30.06.2019 № 06-2019-/1000619, від 31.07.2019 № 07-2019-/1000719, від 31.08.2019 № 08-2019-/1000819, від 30.09.2019 № 09-2019-/1000919, від 31.10.2019 № 10-2019-/1001019, від 30.11.2019 № 11-2019-/1001119 та від 31.12.2019 № 12-2019-/1001219 за період з травня по грудень 2019 року на загальну суму 2 486 439,74 грн, в яких, зазначені суми перевищення в цілому за місяць;

- рахунок № 05-2019-/ від 31.05.2019 за перевищення замовленої (договірної) потужності на загальну суму 280 911 грн 05 коп. та звіт про використання замовленої потужності за травень 2019 року; рахунок № 06-2019-/1000619 від 30.06.2019 за перевищення замовленої (договірної) потужності на загальну суму 150 952 грн 96 коп. та звіт про використання замовленої потужності за червень 2019 року; рахунок № 07-2019-/1000719 від 31.07.2019 за перевищення замовленої (договірної) потужності на загальну суму 212 032 грн 04 коп. та звіт про використання замовленої потужності за липень 2019 року; рахунок № 08-2019-/ 1000819 від 31.08.2019 за перевищення замовленої (договірної) потужності на загальну суму 113 784 грн 07 коп. та звіт про використання замовленої потужності за серпень 2019 року; рахунок № 09-2019-/1000919 від 30.09.2019 за перевищення замовленої (договірної) потужності на загальну суму 131 984 грн 52 коп. та звіт про використання замовленої потужності за вересень 2019 року; рахунок № 10-2019-/1001019 від 31.10.2019 за перевищення замовленої (договірної) потужності на загальну суму 249 752 грн 34 коп. та звіт про використання замовленої потужності за жовтень 2019 року; рахунок № 11-2019-/ 1001119 від 30.11.2019 за перевищення замовленої (договірної) потужності на загальну суму 424 876 грн 46 коп. та звіт про використання замовленої потужності за листопад 2019 року; рахунок № 12-2019-/ 1001219 від 31.12.2019 за перевищення замовленої (договірної) потужності на загальну суму 922 746 грн 30 коп. та звіт про використання замовленої потужності за грудень 2019 року;

- реєстр файлів відправлених позивачем з Інформаційної платформи філії «Оператор ГТС» АТ «Укртрансгаз» за період з 14.06.2019 по 13.01.2020;

- акт НКРЕКП від 12.03.2021 № 144 про проведення планової перевірки дотримання суб`єктом господарювання (АТ «ОГС «Рівнегаз») вимог законодавства та Ліцензійних умов розподілу природного газу, яким на думку позивача підтверджено, що послуги перевищення замовленої (договірної) потужності у 2019 році надавалися АТ «Укртрансгаз» згідно до умов Договору, форма та зміст якого відповідає Типовому договору транспортування природного газу, затвердженому постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2497 та станом на 12.03.2021 заборгованість АТ «ОГС «Рівнегаз» перед АТ «Укртрансгаз» за надані послуги перевищення замовленої (договірної) потужності у 2019 році за Договором становить 2 486,44 тис.грн.

Суди установили, що акт наданих послуг №05-2019-/1000519 від 31.05.2019 за травень 2019 року оформлений АТ «Укртрансгаз» та АТ «ОГС «Рівнегаз» підписаний сторонами. Інші акти наданих послуг за період червень 2019 року по грудень 2019 року не містять підписів сторін.

У термін, визначений пунктом 8.4 Договору, на електрону адресу АТ «ОГС «Рівнегаз» не надходили відповідні документи, про що АТ «ОГС «Рівнегаз» повідомляло АТ «Укртрансгаз» листами: №33003.1-Сл-8453-0619 від 27.06.2019, №33003.1-Сл-3815-0719 від 22.07.2019, №33003.1-Сл-4441-0819 від 22.08. 2019, №33003.1-Сл 5197-0919 від 26.09.2019, №33003.1-Сл-5772-1019 від 26.10.2019, N 33003.1-Сл-6384-1119 від 20.11.2019, №33003.1 Сл-7028-1219 від 20.12.2019, №33003.1-Сл-371-22.01.2020. Вищезазначеними листами АТ «ОГС «Рівнегаз» також повідомило АТ «Укртрансгаз» про залишення актів без оформлення з метою усунення АТ «Укртрансгаз» вищевикладених порушень, проте з боку АТ «Укртрансгаз» не були вчинені дії по усуненню порушень, відповідь на листи АТ «ОГС «Рівнегаз» не отримало.

Крім того, як вбачається з листа АТ «ОГС «Рівнегаз» № 33003.1-Сл-8453-0619 від 27.06.2019 АТ «ОГС «Рівнегаз» акт наданих послуг № 05-2019-/1000519 від 31.05.2019 залишає без оформлення, з метою усунення АТ «Укртрансгаз» порушень умов пункту 8.4 Договору.

Пунктом 8.4 Договору передбачено, що підставою для проведення розрахунку додаткової плати є дані, визначені оператором у звіті про використання договірної потужності, який надається замовнику до десятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, на його електронну адресу і містить розрахунок перевищення розміру договірних потужностей та рахунок на оплату. Замовник зобов`язаний здійснити оплату у строк до п`ятнадцятого числа місяця наступного за газовим місяцем.

Однак, як зазначав позивач, відповідачем не було здійснено сплату рахунків за перевищення замовленої потужності за період травень - грудень 2019 року у строки, встановлені пунктом 8.4 Договору.

У зв`язку з простроченням відповідачем зобов`язань із здійснення оплати перевищення замовленої потужності за травень - грудень 2019 року позивачем, на підставі пунктів 13.1, 13.5 Договору, статей 258 (з урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень), 536, 625 ЦК України, а також статей 198 та 232 (з урахуванням пункту 7 Розділу IX Прикінцевих положень) ГК України нараховано відповідачу пеню в розмірі 290 462,70 грн, 3% річних від простроченої суми в розмірі 114 603,58 грн та інфляційні втрати в розмірі 252 874,02 грн.

4. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

Причиною виникнення спору стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення коштів за перевищення заявленої (договірної) потужності відповідно до умов договору транспортування природного газу, укладеного між сторонами.

Так скаржник у касаційній скарзі зазначає, що на момент виникнення спірних відносин Договір, укладений 17.12.2015, не був приведений у відповідність до чинної редакції Кодексу ГТС (відповідно до Постанови №580 та Постанови №1437), а тому з оператора ГРМ не підлягає стягненню вартість послуг за доступ до добової потужності на добу наперед (посилається на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК і зазначає про відсутність висновків Верховного Суду із цього питання).

Верховний Суд відхиляє цей довід скаржника та зазначає таке.

Як встановили суди попередніх інстанцій, спірний Договір був укладений АТ «Укртрансгаз» та АТ «ОГС «Рівнегаз» 17.12.2015.

Пунктом 2.2 Договору передбачено, що послуги (до яких відповідно до пункту 2.3 Договору належить і послуга замовленої потужності у точках входу та виходу до / з газотранспортної системи) надаються на умовах, визначених у Кодексі ГТС, з урахуванням особливостей, передбачених цим Договором.

Як зазначав скаржник, Постановою №1437 внесені зміни до Кодексу ГТС, зокрема, запроваджено роботу Інформаційної платформи. Ця постанова набрала чинності з 01.08.2018.

Відповідно до Кодексу ГТС в редакції від 01.08.2018, Інформаційна платформа - це електронна платформа у вигляді веб-додатка в мережі Інтернет, функціонування та керування якою забезпечується оператором ГТС, яка використовується для забезпечення надання послуг транспортування природного газу відповідно до вимог цього Кодексу (далі - інформаційна платформа).

Таким чином, з 01.08.2018 Кодекс ГТС передбачає функціонування Інформаційної платформи, яка істотно змінила процедуру взаємодії між суб`єктами ринку природного газу. Функціонування платформи забезпечує оператор ГТС (функції якого на момент виникнення спірних правовідносин виконувало АТ «Укртрансгаз») задля надання послуг транспортування природного газу відповідно до Кодексу ГТС. Платформа дозволяє автоматизувати процеси електронної взаємодії та документообігу між суб`єктами ринку природного газу - оператором ГТС, операторами ГРМ та замовниками послуг транспортування газу. Платформа дозволяє операторам ГТС та ГРМ бачити статус небалансів замовників послуг транспортування газу. Інформаційна платформа почала працювати в штатному режимі з 01.03.2019.

Подібні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 28.07.2021 у справі №927/1041/19.

Постановою №580, яка набрала чинності з 01.05.2019, внесені зміни до Кодексу ГТС, якими, зокрема, змінено періоди доступу до потужності (запроваджено доступ до потужності на період на добу наперед).

Тобто з моменту внесення відповідними постановами НКРЕКП (які є обов`язковими до виконання суб`єктами ринку природного газу відповідно до частин п`ятої, дев`ятої статті 14, пункту 1 частини першої статті 17 Закону «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики і комунальних послуг», пунктів 1, 7, 11 частини третьої статті 4 Закону «Про ринок природного газу») змін до Кодексу ГТС, зокрема, щодо запровадження Інформаційної платформи та замовлення газової потужності на добу на перед (пункт 2 глава 1 розділ ІХ Кодексу ГТС у відповідній редакції), оператор ГТС фактично був зобов`язаний здійснювати власну діяльність та надавати послуги транспортування природного газу (в тому числі щодо розподілу потужності) саме відповідно до таких змін.

При цьому Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що бездіяльність учасників правовідносин, зокрема, не приведення ними договорів у відповідність до чинної редакції Кодексу ГТС не може звільняти їх від обов`язку виконання покладених на них відповідним кодексом зобов`язань, а також від здійснення оплати вартості фактично отриманих послуг.

Отже, судами правомірно враховано, що у постанові Верховного Суду від 20.12.2022 у справі №904/7656/21 (щодо стягнення заборгованості з оператора ГРМ за послуги з перевищення договірної потужності за період травень-грудень 2019 року) відзначено, що учасники ринку природного газу повинні дотримуватися правил, визначених Кодексом ГТС у відповідній редакції на момент надання відповідних послуг, навіть якщо відповідні зміни не були внесені до договору транспортування природного газу, укладеного сторонами.

Верховний Суд не вбачає підстав для відступу від цих висновків.

У зв`язку з цим Верховний Суд відхиляє доводи скаржника про те, що з АТ «ОГС «Рівнегаз» не підлягає стягненню вартість послуг за доступ до добової потужності.

При цьому Верховний Суд звертає увагу, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо, зокрема, після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі.

Оскільки, як було зазначено вище, Верховний Суд у постанові від 20.12.2022 у справі №904/7656/21 надав висновок щодо редакції Кодексу ГТС, яка підлягає застосуванню спірних відносин, Верховний Суд закриває касаційне провадження в частині касаційного оскарження, передбаченого пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України.

Підстав для формування аналогічного, чи то відмінного правового висновку у спірних правовідносинах Суд не вбачає.

Скаржник у касаційній скарзі зазначає, що суд апеляційної інстанції не врахував висновків Верховного Суду, наведених в ухвалі від 01.10.2022 у справі №918/776/19 про закриття провадження у справі (посилається на пункт1 частини другої статті 287 ГПК України).

Так, відповідно до частини четвертої статті 236 ГПК України обов`язковому врахуванню судами підлягають висновки Верховного Суду, наведені саме у постановах, а не ухвалах. При цьому неврахування висновків Верховного Суду, наведених в ухвалах, не є підставою касаційного оскарження відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України. Тому Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги щодо неврахування судом апеляційної інстанції позиції, наведеної в ухвалі Верховного Суду від 01.10.2022 у справі №918/776/19.

Щодо узгодження сторонами умов надання послуги із замовлення потужності Суд вважає вказати таке

Абзацом 1 ч.1 ст.32 Закону «Про ринок природного газу» (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами.

Кодекс ГТС визначає, що договір транспортування - договір, укладений між оператором ГТС та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор ГТС надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору ГТС вартість отриманих послуг (послуги) (п.5 гл.1 розд. І Кодексу ГТС тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

З пунктів 1 та 9 гл.1 розд. VIII Кодексу ГТС вбачається, що договір транспортування природного газу передбачає можливість надання оператором ГТС замовнику таких видів послуг: 1) доступ до потужності в точці входу або виходу з газотранспортної системи; 2) замовлення фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтвердженої номінації; 3) вчинення дій з врегулювання добового небалансу.

У п.2 гл.2 розд. ІХ Кодексу ГТС передбачено, що у договорі транспортування природного газу чи його окремому додатку зазначаються: точки входу та / або виходу; обсяг розподіленої (договірної) потужності; період (річний, квартальний, місячний); тип потужності (гарантована чи переривчаста, потужність з обмеженнями); строк, на який потужність була розподілена.

Договір містить розд. ІІ «Предмет договору», у п.2.1 якого зазначено, що за цим Договором оператор надає замовнику послугу транспортування природного газу (далі - послуги) на умовах, визначених у цьому Договорі, а замовник сплачує оператору встановлену в цьому Договорі вартість такої послуги.

Пунктом 2.4 Договору передбачено, що обсяг послуг, що надаються за цим Договором, визначається підписанням додатка 1 (розподіл потужності) та / або додатка 2 (транспортування) до цього Договору.

Згідно з пунктом 2.8 Договору додатки 1, 2, 3 є невід`ємною частиною цього Договору; додаток 3 укладається у випадку, коли замовником послуг є оператор ГРМ, прямий споживач, газодобувне підприємство або виробник біогазу.

Пунктом 6.1 Договору передбачено, що оператор забезпечує наявність відповідних потужностей в точках входу до газотранспортної системи або в точках виходу з газотранспортної системи згідно з додатком 1 до цього Договору (розподіл потужностей).

Приймання-передача газу, документальне оформлення та подання звітності оператору ГТС здійснюються відповідно до вимог Кодексу ГТС (п.2.5 Договору).

Пунктом 2 гл.1 розд. ІХ Кодексу ГТС передбачено, що доступ до потужності надається Оператором ГТС на такі періоди: річний, квартальний, місячний, на добу наперед.

При цьому на добу наперед - потужність визначеного обсягу, доступна строком на 1 газову добу, з постійним потоком протягом газової доби, наступної за газовою добою, у якій відбувся розподіл потужності (пп.4 п.2 гл.1 розд. ІХ Кодексу ГТС).

Відповідно до п.1 гл.7 розд. IX Кодексу ГТС доступ до потужності точок входу / виходу на добу наперед надається на підставі укладеного договору транспортування та номінації (для точок міждержавного з`єднання - номінації / реномінації), підтвердженої оператором ГТС, відповідно до гл.1 цього розділу та вимог розд. ХI цього Кодексу.

З наведеного вбачається, що укладення додатка 1 (розподіл потужності) є обов`язковими, крім випадків надання доступу на добу наперед, які надаються у разі подання замовником оператору ГТС відповідних номінації / реномінації.

Відповідно до п.1 гл.1 розд. ХІ Кодексу ГТС номінації подаються замовниками послуг транспортування на відповідну добу в розрізі кожної точки входу / виходу. Номінація / реномінація надається через інформаційну платформу Оператора ГТС (п.7 гл.1 розд.ХІ Кодексу ГТС).

Номінація - попереднє повідомлення, надане замовником послуг транспортування оператору газотранспортної системи, стосовно обсягів природного газу, які будуть подані замовником послуг транспортування протягом доби до газотранспортної системи в точках входу та відібрані з газотранспортної системи в точках виходу (п.5 гл.1 розд. І Кодексу ГТС).

Реномінація - заявка на зміну підтвердженої номінації (п.5 гл.1 розд. І Кодексу ГТС).

Інформація, що міститься в номінації, попередньо погоджується оператором ГТС в порядку, визначеному розд. ХІ Кодексу ГТС, та є достатньою для надання послуг транспортування. Неподання номінації унеможливлює надання оператором ГТС замовнику послуг транспортування.

Тобто замовник може отримувати послуги розподілу потужності лише у разі укладення додатка 1 або у разі, якщо доступ до потужності надається на добу наперед, за умови подання замовником відповідних номінацій / реномінацій через інформаційну платформу в порядку, передбаченому розд.ХІ Кодексу ГТС. Подання номінації / реномінації фактично є достатньою для надання послуг транспортування (розподіл потужності). Неподання номінації / реномінації унеможливлює надання оператором ГТС замовнику таких послуг.

Відповідні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 29.06.2022 у справі №906/184/21, яка врахована судом апеляційної інстанції.

При цьому Верховний Суд відхиляє доводи скаржника про те, що зазначені висновки (наведені у постанові Верховного Суду від 29.06.2022 у справі №906/184/21) не підлягали застосуванню до спірних правовідносин.

Так, у справі №906/184/21 Верховний Суд вирішував питання про те, чи підлягала стягненню плата за перевищення договірної потужності у травні - грудні 2019 року на період однієї газової доби за договором транспортування природного газу від 19.09.2018 (в редакції додаткової угоди від 29.08.2019 №1), а у справі, що переглядається, спірний договір укладений 17.12.2015 та не приведений у відповідність до чинної на момент спірних правовідносин редакції.

Однак, як вже було зазначено, незалежно від редакції договору транспортування природного газу, до спірних відносин щодо стягнення заборгованості за надання послуг розподілу замовленої потужності мають застосовуватися положення Кодексу ГТС у редакції, чинній на момент виникнення таких відносин. У постанові від 29.06.2022 у справі №906/184/21 Верховний Суд навів зазначені висновки, спираючись насамперед на положення Кодексу ГТС, які у відповідній частині є однаковими як для відносин у справі №906/184/21, так і у справі, що переглядається. Тому такі висновки підлягають застосуванню у цій справі з урахуванням встановлених судами фактичних обставин, які мають значення для вирішення справи у спірних правовідносинах та виходячи з подібності цих правовідносин за змістовним критерієм.

Крім того, зазначені висновки також наведені у постановах Верховного Суду від 20.12.2022 у справі №904/7656/21 та від 15.02.2023 у справі №904/7654/21.

У зв`язку з цим Верховний Суд вважає правильними висновки судів попередніх судових інстанцій про те, що навіть за умови відсутності укладеного додатку 1 до Договору не можна вважати, що сторони не погодили умови надання послуг із замовлення добової потужності, відповідно Верховний Суд відхиляє наведений довід скаржника.

Щодо преюдиціальності фактів, встановлених у справі № 918/776/19

Скаржник у касаційній скарзі зазначає, що суд апеляційної інстанції не врахував, що ухвала Верховного Суду від 01.10.2022 у справі №918/776/19 про закриття провадження у справі має преюдиціальне значення (під час розгляду цієї справи не підтверджено факт небалансу, у зв`язку з тим, що позивач не підтвердив факт надання послуг замовленої (договірної) потужності в точках входу / виходу до / з газотранспортної системи, адже отримання обсягів природного газу, які був зобов`язаний врегулювати за спірний період шляхом купівлі у оператора ГТС обсягу газу, що дорівнює обсягу таких небалансів, та здійснення плати відповідачем за такі щодобові негативні небаланси у порядку та строки, передбачені п.19 гл.6 розд. XIV Кодексу ГТС).

Скаржник стверджує, що Верховний Суд у постанові від 29.06.2022 у справі №906/252/21 дотримується позиції щодо необхідності врахування пов`язаності рішень у справах про стягнення за ідентичний період заборгованості за добовий небаланс та стягнення послуги перевищення замовленої потужності.

Стосовно зазначених аргументів скаржника Суд вважає вказати таке.

Згідно з частиною четвертою статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню (постанова Верховного Суду від 24.11.2021 у справі №649/1393/19, на яку посилається скаржник).

Верховний Суд неодноразово зазначав, що преюдиціальність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду (постанова Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №438/723/17, на яку посилається скаржник).

Водночас, у частині сьомій статті 75 ГПК України передбачено, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду, а у частині четвертій статті 236 ГПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд зазначає, що в силу правової позиції, яка була викладена, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/10947/17, судам слід враховувати останню позицію суду касаційної інстанції.

Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення (п.66 постанови Верховного Суду від 26.10.2022 у справі №910/406/21).

Разом з тим, скаржник вважає такою, що має преюдиціальне значення, саме оцінку, надану Верховним Судом фактичним обставинам, встановленим у справі № 918/776/19.

При цьому Верховний Суд звертає увагу, що така оцінка не є обов`язковою для судів під час розгляду справи, що переглядається, відповідно до частини сьомої статті 75 ГПК України.

Крім того, така оцінка стосувалася саме обставини надання АТ «Укртрансгаз» відповідачу послуг балансування за Договором. Водночас, суди у справі № 918/776/19 не встановлювали фактичні обставини, пов`язані з перевищенням скаржником замовленої потужності у спірний період.

Також Верховний Суд відхиляє посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 29.06.2022 у справі №906/252/21.

Так, у зазначеній постанові Верховний Суд зазначив, що у разі, якщо величина використаних замовником обсягів потужності точок входу / виходу дорівнює величинам остаточних алокацій щодобових подач та відборів замовника послуг транспортування природного газу у таких точках відповідно до п.17 гл.1 розд. І Кодексу ГТС, арифметично обсяг перевищення замовленої потужності має відповідати обсягу небалансів, розрахованих позивачем на підставі відповідних алокацій за аналогічні періоди (п. 84).

Разом з тим, Верховний Суд не наводив висновків щодо пов`язаності судових рішень, а також про те, що оцінка фактичним обставинам (щодо того, чи були надані послуги балансування), надана у справі про стягнення заборгованості за надання послуг балансування є обов`язковою у справі, яка стосується стягненню заборгованості за перевищення замовленої потужності (на добу наперед).

Таким чином, під час розгляду справи № 918/776/19 не були встановлені фактичні обставини, що мають преюдиціальне значення для справи, що переглядається, тому аргументи відповідача в цій частині Судом відхиляються.

Щодо відступу від висновків Верховного Суду

Скаржник у касаційній скарзі зазначає про необхідність відступити від висновків, наведених у постановах Верховного Суду від 15.07.2022 у справі №921/184/21, від 02.08.2022 у справі №922/3303/21 (посилається на пункт 2 частини другої статті 287 ГПК України).

В обґрунтування стверджує, що суд апеляційної інстанції у справі, яка переглядається, обмежився посиланням на звіти про використання замовленої потужності, які містять розрахунок перевищення розміру фактично використаної потужності над замовленою, а також акти наданих послуг та рахунки на оплату, які за висновком суду були направлені на електронну пошту відповідача за допомогою Інформаційної платформи; також суд зазначив, що це підтверджується реєстром файлів з Інформаційної платформи, однак суд апеляційної інстанції достеменно не встановив, щодо яких саме умов договору приступив до виконання позивач, не з`ясував, що позивач не виконав обов`язок встановлений Постановою №1437 та не привів договірні відносини з відповідачем у відповідність до чинного законодавства, та не погодив в договорі умови щодо правил користування Інформаційною платформою, тому надані електронні докази не є допустимими; матеріали справи не містять доказів надання відповідачу послуг транспортування природного газу на умовах договору; в матеріалах справи відсутній двосторонній акт, підписаний відповідно до п.11.1 Договору.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 287 ГПК підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

За змістом вказаної норми, касаційна скарга має містити обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.11.2020 у справі № 904/3807/19.

Верховний Суд звертає увагу, що підставою касаційного оскарження судових рішень, є обґрунтована необхідність відступлення від висновку саме щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладеного у постанові Верховного Суду, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови.

Верховний Суд вважає за необхідне у даній справі звернутися до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №823/2042/16 та у постановах Верховного Суду від 28.09.2021 у справі №910/8091/20, від 24.06.2021 у справі №914/2614/13, де відзначено: «з метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Верховного Суду суд повинен мати ґрунтовні підстави: попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання».

Основним завданням Верховного Суду відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечення сталості та єдності судової практики. Відтак, для відступу від правової позиції, раніше сформованої Верховним Судом, необхідно встановити, що існує об`єктивна необхідність такого відступу саме у конкретній справі.

Верховний Суд звертає увагу, що обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду є, зокрема:

1) зміна законодавства (існують випадки, за яких зміна законодавства не дозволяє суду однозначно дійти висновку, що зміна судової практики можлива без відступу від раніше сформованої правової позиції);

2) ухвалення рішення Конституційним Судом України;

3) нечіткість закону (невідповідності критерію "якість закону"), що призвело до різного тлумаченням судами (палатами, колегіями) норм права;

4) винесення рішення ЄСПЛ, висновки якого мають бути враховані національними судами;

5) зміни у праворозумінні, зумовлені: розширенням сфери застосування певного принципу права; зміною доктринальних підходів до вирішення складних питань у певних сферах суспільно-управлінських відносин; наявністю загрози національній безпеці; змінами у фінансових можливостях держави.

Також, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пункті 70 рішення від 18.01.2001 у справі «Чепмен проти Сполученого Королівства» (Chapman v. the United Kingdom) наголосив на тому, що в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом він не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності належної для цього підстави. Причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту.

Водночас скаржник у касаційній скарзі у контексті приписів пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України не навів вагомих і достатніх аргументів, які б свідчили про обґрунтованість необхідності відступу від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 15.07.2022 у справі №921/184/21, від 02.08.2022 у справі №922/3303/21, а саме: не доведено наявності причин для такого відступу (неефективність, помилковість, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість судового рішення; зміна суспільного контексту).

Фактично доводи, викладені у касаційній скарзі, зводяться до власного суб`єктивного тлумачення скаржником норм права, якими врегульовано спірні правовідносини та власних заперечень скаржником висновків Верховного Суду, які викладені у постановах зі справ №921/184/21, №922/3303/21. У той же час доводи відповідача не містять фундаментальних обґрунтувань, щодо підстав для відступу від правової позиції, яка міститься в зазначених постановах.

За своїм змістом посилання скаржника на приписи пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України є загальними, абстрактними, містять ознаки формального характеру та незгоду з висновками судів попередніх інстанцій, які були зазначені в оскаржуваних у даній справі судових рішеннях.

Отже, АТ «ОГС «Рівнегаз» не мотивовано та не доведено обґрунтовану необхідність для відступу від правових висновків, та те, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права та/або порушив норми процесуального права.

З огляду на викладене доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження, та підстави, які б могли свідчити про мотивовану необхідність для відступу від правових висновків Верховного Суду (неефективність, помилковість, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість судового рішення; зміна суспільного контексту), а також для скасування оскаржуваних судових рішень та прийняття рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, відсутні.

Щодо заявленого клопотання про передачу справи на розгляд об`єднаної палати Верховного Суду, то колегія суддів зазначає таке.

Нормативна підстава клопотання, вказана заявником, - частина друга статті 302 ГПК України.

Відповідно до частини другої статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

Відступленням від висновку слід розуміти або повну відмову Верховного Суду від свого попереднього висновку на користь іншого або ж конкретизацію попереднього висновку із застосуванням відповідних способів тлумачення юридичних норм (пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №823/2042/16).

Основним завданням Верховного Суду відповідно до частини першої статті 36 Закону «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечення сталості та єдності судової практики. Відтак, для відступу від правової позиції, раніше сформованою Верховним Судом, необхідно встановити, що існує об`єктивна необхідність такого відступу саме у конкретній справі.

Однак АТ «ОГС «Рівнегаз» у клопотанні про передачу справи №918/772/21 на розгляд об`єднаної палати Верховного Суду не наводить вагомих, вмотивованих, обґрунтованих та достатніх аргументів, які б свідчили про необхідність відступу від правової позиції об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 15.07.2022 у справі №921/184/21, на підставі якої вже сформована усталена практика, а також яка, як було зазначено вище, підлягає врахуванню у справі, яка розглядається.

Доводи скаржника у цій частині є загальними, абстрактними, містять ознаки формального характеру та незгоду з висновками Верховного Суду, які були зазначені у постанові від 15.07.2022 у справі №921/184/21.

Так, зокрема, посилаючись на зміни законодавства, як на підставу для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 15.07.2022 у справі №921/184/21, скаржник вказував на неврахування судами постанови НКРЕКП від 29.11.2019 №2586 «Про транспозицію актів Європейського Союзу та Енергетичного Співтовариства на ринку природного газу України», яка вже існувала на момент винесення постанови у справі №921/184/21 та від якої просив відступити АТ «ОГС «Рівнегаз» .

Крім того Суд звертає увагу на те, що аналогічні наведеним у клопотанні про передачу справи на розгляд об`єднаної палати аргументи скаржника вже були предметом розгляду Верховним Судом у інших справах з подібними правовідносинами (зокрема у справі №908/2504/21) та Верховний Суд не знайшов підстав для відступу та передачі відповідних питань на розгляд об`єднаної палати Верховного Суду, а скаржник в даній справі не навів аргументів відмінних від вже розглянутих Судом.

З урахуванням наведеного клопотання АТ «ОГС «Рівнегаз» про передачу справи на розгляд об`єднаної палати Верховного Суду не підлягає задоволенню.

Таким чином наведені скаржником доводи не отримали свого підтвердження під час касаційного провадження, що виключає можливість скасування оскаржуваних судових рішень з цих підстав.

Водночас Верховний Суд бере до уваги та вважає прийнятними доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу. Крім того, є підстави для закриття касаційного провадження з підстави оскарження судового рішення, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, відтак доводи позивача у цій частині також є прийнятними.

Касаційний господарський суд зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

Верховний Суд у прийнятті даної постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 у справі «Науменко проти України», від 19.02.2009 у справі «Христов проти України», від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

Верховний Суд зазначає, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок і недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень, наявність яких скаржником у цій справі аргументовано не доведено.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи скаржника про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм права при ухваленні оскаржуваних судових рішень за результатами перегляду справи в касаційному порядку не знайшли свого підтвердження з мотивів, викладених у цій постанови.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою АТ «ОГС «Рівнегаз» у справі з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, а з підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 1, 2 цієї статті, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення попередніх судових інстанцій без змін, як такі, що ухвалені із додержанням норм права.

Судові витрати

Судовий збір сплачений у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції покладається на скаржника, оскільки Суд касаційне провадження за касаційною скаргою в частині підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, закриває, а в частині підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини другої статті 287 ГПК України, касаційну скаргу залишає без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 129, 296, 300, 308, 309, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційне провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Рівнегаз» на рішення господарського суду Рівненської області від 23.02.2023 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.05.2023 у справі № 918/772/21 з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.

2. Касаційну скаргу акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Рівнегаз» на рішення господарського суду Рівненської області від 23.02.2023 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.05.2023 у справі №918/772/21 з підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 1, 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення.

3. Рішення господарського суду Рівненської області від 23.02.2023 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.05.2023 у справі №918/772/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Колос

Суддя І. Бенедисюк

Суддя В. Селіваненко