ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2023 р. Справа№ 910/1073/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Скрипки І.М.

Михальської Ю.Б.

секретар судового засіданні: Бендюг І.В.,

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 04.07.2023,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Приватного підприємства "Рось"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 11.04.2023

у справі № 910/1073/23 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Суми"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Роменський Молочний Комбінат"

2. Приватного підприємства "Рось"

про стягнення 413 166, 61 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст первісних та зустрічних позовних вимог

У січні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Енера Суми» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Роменський Молочний Комбінат» та Приватного підприємства «Рось», з урахуванням заяви про зміну предмету позову, про солідарне стягнення з відповідачів 413 166,61 грн заборгованості за спожиту електричну енергію з ПДВ, інфляційні втрати в сумі 12 580,65 грн, 3 % річних в сумі 3 438,49грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем-2 як споживачем та відповідачем-1 як поручителем зобов`язань щодо оплати спожитої електричної енергії у відповідності до укладеного договору про постачання електричної енергії у встановленому розмірі та строк, у відповідачів виникла заборгованість у сумі 413166,61 грн, яка за твердженням позивача, має бути стягнута з відповідачів у солідарному порядку.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.04.2023 у справі №910/1073/23 позов задоволено частково.

Присуджено до солідарного стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Роменський Молочний Комбінат" та Приватного підприємства "РОСЬ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Суми" заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 413 166, 61 грн, інфляційні втрати у розмірі 10 514, 81 грн та 3% річних у розмірі 3 438, 49 грн.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Роменський Молочний Комбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Суми" витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 203, 40 грн.

Присуджено до стягнення з Приватного підприємства "Рось" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Суми" витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 203, 40 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Присуджено повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Енера Суми" з Державного бюджету України 1 259, 71 грн. судового збору, надлишково сплаченого згідно з платіжним дорученням №29477 від 28.12.2022.

Суд першої інстанції виходив з встановлених обставин щодо неналежного виконання відповідачем-2 зобов`язань за договором постачання електричної енергії та наявності заборгованості за жовтень 2022 року у заявленому позивачем розмірі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Приватне підприємство "Рось" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, мотивуючи свої вимоги тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, а висновки суду, викладені у ньому, є хибними та такими, що не відповідають обставинам справи та не мають належного правового підґрунтя.

Скаржник вважає хибними висновки суду першої інстанції стосовно того, що за особовим рахунком №151006 ПП «Рось» за спожиту активну електричну енергію за жовтень 2022 року було нараховано 563166,61 грн, оскільки, як зазначає апелянт, відповідачем-2 не було належним чином вручено уповноваженому представнику відповідача-1 відповідного рахунку №151006/164335/1 від 31.10.2022, про який іде мова у рішенні суду.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

Заперечуючи проти вимог апеляційної скарги, Товариством з обмеженою відповідальністю "Енера Суми" подано відзив, у якому позивач вказує, що рахунок-фактура №151006/164335/1 від 31.10.2022 було вручено представника споживача електроенергії (ПП «Рось») Заворотько Ю.М., про що свідчить відповідний підпис на рахунку. Позивач вказує, що з метою виконання договірних зобов`язань ТОВ «Енера Суми» після укладення договору по постачання електроенергії було отримано від відповідача-2 доручення від директора Каргаполова О.К. на головного енергетика Заворотько Ю.М. Таким чином, позивач мав підстави вручати платіжні документи зазначеній особі. За вказаних обставин ТОВ «Енера Суми» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем-1 не було надано відзив на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Явка представників у судове засідання

Представники відповідачів в судове засідання 04.11.2023 не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень за штрих кодами 960, 978.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи ( його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя статті 202 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 11 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Застосовуючи згідно статті 3 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»(«Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

З огляду на викладене, оскільки неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, явка представників учасників справи в судове засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників відповідачів.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Положеннями Закону України «Про ринок електричної енергії» та приписами Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018 (далі - ПРРЕЕ), регламентовані взаємовідносини, що виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником та споживачем, а також з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії.

Закон України «Про ринок електричної енергії» визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.

Відповідно до Методичних рекомендацій щодо передачі даних побутових та малих не побутових споживачів постачальнику електричної енергії, на якого відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" покладається виконання функції універсальної послуги на закріпленій території, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26.10.2018 № 1268, єдиним постачальником універсальних послуг на території Сумської області є ТОВ "ЕНЕРА СУМИ", яке діє на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, виданої згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.06.2018 № 429.

Пунктом 3.1.9 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - ПРРЕЕ) передбачено, що споживання електричної енергії без укладення відповідних договорів на роздрібному ринку не допускається.

Відповідно до п. 1.2.15 ПРРЕЕ укладення, внесення змін, продовження строку дії чи розірвання будь-якого із договорів, передбаченого цими Правилами, здійснюється відповідно до вимог законодавства та цих Правил. Для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому чи частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законодавством порядку). На роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до цих Правил договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених цими Правилами. Електропостачальники зобов`язані повідомляти оператора системи розподілу (передачі) про укладення та припинення договору із споживачем в установленому цими Правилами порядку. При переході права власності (користування) на об`єкт до нового власника (користувача) переходять права та обов`язки за договорами, укладеними відповідно до цих Правил.

Пунктом 3.1.5 ПРРЕЕ встановлено, що електропостачальник розміщує у відкритому доступі форму відповідного договору, який пропонується споживачам для укладення. До договору про постачання електричної енергії споживачу або договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг відповідний електропостачальник має розробити з урахуванням вимог законодавства публічні комерційні пропозиції та розмістити їх на власному офіційному веб-сайті, про що повідомити Регулятора.

Згідно з п. 3.1.7 ПРРЕЕ, договір між електропостачальником та споживачем укладається, як правило, шляхом приєднання споживача до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, опублікованої електропостачальником. У разі офіційного оприлюднення комерційної пропозиції електропостачальник не має права відмовити споживачу у приєднанні до договору на умовах цієї комерційної пропозиції, якщо технічні засоби вимірювання та обліку електричної енергії забезпечують виконання сторонами умов комерційної пропозиції. На вимогу споживача електропостачальник має надати письмовий примірник договору, підписаний з його боку. Якщо сторони досягли згоди щодо укладення договору на інших умовах, відмінних від тих, які містяться у комерційних пропозиціях, розміщених на офіційному сайті електропостачальника, договір укладається у паперовій формі. При цьому сторони можуть за взаємною згодою оформлювати додатки до договору, в яких узгоджуються організаційні особливості постачання електричної енергії. Такі додатки оформлюються у паперовій формі та підписуються обома сторонами.

Як підтверджено матеріалами справи, між ТОВ «ЕНЕРА СУМИ» та Приватним підприємством «РОСЬ», філія «Роменський молочний комбінат» (споживач) виникли правовідносини на підставі укладеного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, відповідно до умов якого відповідач-2 приєднався заявою-приєднанням, обравши «Комерційну пропозицію № 1 У (151006)» (додаток № 3 до договору).

Отже, підписання заяви-приєднання відповідачем-2 підтверджує факт його приєднання до умов публічного договору про постачання електричної енергії споживачу.

Згідно з п. 1.2 договору умови даного договору розроблені з урахуванням вимог Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 312 (далі - ПРРЕЕ), та є однаковими для всіх споживачів.

Датою початку постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві - приєднанні (п. 3.4 договору).

Згідно з додатком №1 до договору (заява - приєднання), початок постачання електричної енергії є 11 березня 2022, а оператор системи, з яким споживач уклав договір розподілу (передачі) електричної енергії є AT «СУМИОБЛЕНЕРГО».

В результаті приєднання відповідача до умов публічного договору про постачання електричної енергії йому було відкрито у ТОВ "ЕНЕРА СУМИ" особовий рахунок за № НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 2.1 договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Як вказує позивач, ТОВ «ЕНЕРА СУМИ» належним чином виконувало умови договору та здійснювало постачання електричної енергії відповідачу-2, що підтверджується листом про переданий обсяг розподіленої електричної енергії, поставленої електропостачальником ТОВ «ЕНЕРА СУМИ» споживачу ПП «РОСЬ», № 80-04/1864 від 22.11.2022 з Філії «Роменський міський район електричних мереж» AT «СУМИОБЛЕНЕРГО», яке на ринку електричної енергії України виконує функції адміністратора комерційного обліку (АКО), відповідно до вимог Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 311, а саме: здійснює надання сертифікованих даних комерційного обліку (остаточного набору даних комерційного обліку за встановлений період для точки комерційного обліку, що використовується всіма учасниками для розрахунків на ринку електричної енергії).

Згідно з пп. 2 п. 7.2. договору постачальник зобов`язується обчислювати та виставляти рахунки споживачу, відповідно до вимог та у порядку, передбачених ПРРЕЕ та цим договором.

За твердженням позивача, у жовтні 2022 року ПП «РОСЬ» було фактично спожито електричну енергію, поставлену ТОВ «ЕНЕРА СУМИ»,у кількості 96 553 кВт*год.

Відповідно до п. 4.13 ПРРЕЕ для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку.

Платіжний документ (рахунок) формується електропостачальником за обсяг електричної енергії згідно з обраною комерційною пропозицією до договору про постачання електричної енергії споживачу (п. 4.14 ПРРЕЕ).

В свою чергу споживач, відповідно до пп. 1 п. 6.2. договору, зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього договору та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг згідно з умовами цього договору.

За умовами комерційної пропозиції № 1У (151006) до договору, оплата електричної енергії, у тому числі за послугу з розподілу, здійснюється споживачем до початку звітного розрахункового періоду у формі 100 % попередньої оплати заявлених споживачем обсягів споживання на найближчий наступний звітний розрахунковий період з остаточним розрахунком, що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку з донарахуванням по середньодобовому споживанню до 01 числа місяця. Попередня оплата визначається шляхом множення чинного у розрахунковому періоді рівня тарифу на обсяг активної електричної енергії, заявлений на наступний звітний розрахунковий період. Оплата здійснюється на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника, зазначений у розрахункових документах. Сума переплати/недоплати визначається після завершення звітного розрахункового періоду. Сума переплати споживача зараховується в якості оплати наступного звітного розрахункового періоду. Сума недоплати споживача підлягає безумовній оплаті споживачем не пізніше 5 робочих днів з дня отримання рахунку.

Споживач розраховується з постачальником за спожиту електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору (п.5.1 договору).

Згідно з п. 5.8 договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Як вбачається із матеріалів справи, за особовим рахунком № 151006 ПП «РОСЬ» за спожиту активну електричну енергію за жовтень 2022 року було нараховано - 563 166,61 грн, що підтверджується рахунком № 151006/164335/1 від 31.10.2022. Зазначений рахунок вручено 02.11.2022 представнику відповідача-2 - Заболотько, про що свідчить його підпис на рахунку.

Крім того, в матеріалах справи наявний акт приймання-передавання товарної продукції - активної електричної енергії від 31.10.2022, згідно якого постачальник передав, а споживач отримав активної електричної енергії за жовтень 2022 року згідно умов договору постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №151006 від 10.03.2022 в об`ємі 96553 кВт.год на загальну суму 563166,61 грн. Даний акт зі сторони споживача - ПП «РОСЬ» філія «Роменський молочний комбінат» підписано директором Каргаполовим О.К. та скріплено печаткою підприємства.

Викладеним вище спростовуються доводи відповідача стосовно того, що йому не було вручено рахунку на оплату спожитої електричної енергії.

Проте, як вказує позивач, вказаний рахунок так і не був оплачений відповідачем-2, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 18.04.2022 між ПП «РОСЬ» (боржник), ТОВ «ЕНЕРА СУМИ» (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Роменський молочний комбінат» (поручитель) було укладено договір поруки № 151006/1804/4, відповідно до п. 1 якого поручитель поручається перед кредитором за виконання грошових зобов`язань по договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 151006 від 10.03.2022, укладеному між кредитором та боржником («Основний договір»), по сплаті нарахувань за активну електричну енергію з ПДВ, пені, інфляційних нарахувань, 3 % річних за період з квітня 2022 року по грудень 2023 року включно.

Згідно з пунктом 4.1 договору поруки поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за виконання зобов`язань по основному договору. Згідно пункту 4.2 договору поруки у разі неналежного виконання боржником зобов`язань по основному договору, поручитель зобов`язується виконати за боржника зобов`язання останнього перед кредитором шляхом сплати грошових коштів на банківські рахунки, вказані в п. 7.3 договору.

Відповідно до п. 4.3 договору поруки у разі одержання вимоги кредитора, поручитель зобов`язаний повідомити про це боржника, а в разі пред`явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі.

Позивач вказує, що ним було направлено поручителю електронним листом вимогу щодо погашення заборгованості за боржника.

За твердженням позивача, що підтверджується матеріалами справи, поручитель на виконання вимоги Кредитора, здійснив 22.12.2022, 28.12.2022 та 29.12.2022 часткову оплату заборгованості боржника за основним договором, що підтверджується копією виписки по особовому рахунку за 22.12.2022.

Позивачем також долучено до матеріалів справи довідку нарахувань та оплат по активній електроенергії за особовим рахунком № 151006, якою визначено, що 22.12.2022, 28.12.2022 та 29.12.2022 було здійснено часткову оплату вартості спожитої електричної енергії за період жовтня 2022 у сумах по 50000,00 грн, а всього 150 000,00 грн.

Відтак, судом встановлено, що відповідач-2 взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної сплати вартості використаної електричної енергії не виконав, в обумовлені строки вартість електричної енергії за вказаним договором не сплачував, у зв`язку з чим за ним рахується прострочена заборгованість перед позивачем в розмірі 413 166,61 грн (563 166,61 грн - 150 000,00 грн). Зворотного відповідачем-2 не доведено.

Оскільки, на момент звернення до суду із позовом грошове зобов`язання в загальній сумі 413 166,61 грн на користь ТОВ «ЕНЕРА СУМИ» ні боржником, ні поручителем не виконано, позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення вказаної заборгованості з ПП «РОСЬ» та ТОВ «Роменський молочний комбінат» в солідарному порядку.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб`єкта, який порушив зобов`язання, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов`язання. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського Кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк як передбачено договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України).

Матеріалами справи, її фактичними обставинами встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір постачання (закупівлю) електричної енергії.

Відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище визначає Закон України "Про ринок електричної енергії".

Згідно з п.14 ч.1 ст.4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються такі види договорів, зокрема, договір про постачання електричної енергії споживачу.

Відповідно до ч.1-2 ст. 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Відповідно до п. 3.1.1. Постанови НКРЕКП від 14.03.2018 року № 312 "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії" (далі - ПРРЕЕ) постачання (продаж) електричної енергії споживачу здійснюється за договором про постачання електричної енергії споживачу обраним споживачем електропостачальником, який отримав відповідну ліцензію, за вільними цінами, крім постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги або постачальником "останньої надії". Ціни (тарифи) на послуги постачальника універсальних послуг, постачальника "останньої надії" визначаються у встановленому законодавством порядку.

Частинами 1 - 6 ст. 56 Закону України "Про ринок електричної енергії"визначено, що постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.

Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Відповідно до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України передбачено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Відповідно до статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно зі статтею 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Статтею 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (частина 1 статті 691 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено вище, в період у жовтні 2022 року позивач поставив на об`єкт відповідача-2 електричну енергію на загальну суму 563166,61 грн, що підтверджується рахунком-фактурою за активну електричну енергію № 151006/164335/1 від 31.10.2022 та акт № 151006/164335/1 прийняття-передавання товарної продукції - активної електричної енергії.

Доводи апелянта стосовно того, що рахунок-фактуру отримано не уповноваженим представником спростовано вище.

Водночас, відповідач-2 за отриману електроенергію розрахувався частково у сумі 150000,00 грн, у зв`язку з чим за останнім утворилась заборгованість у розмірі 413166,61 грн, доказів оплати якої суду не надано.

Крім того, як зазначалось вище, з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №151006 від 10.03.2022, 18.04.2022 між ПП «РОСЬ» (боржник), ТОВ «ЕНЕРА СУМИ» (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Роменський молочний комбінат» (поручитель) було укладено договір поруки № 151006/1804/4, відповідно до п. 1 якого поручитель поручається перед кредитором за виконання грошових зобов`язань по договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 151006 від 10.03.2022, укладеному між кредитором та боржником («Основний договір»), по сплаті нарахувань за активну електричну енергію з ПДВ, пені, інфляційних нарахувань, 3 % річних за період з квітня 2022 року по грудень 2023 року включно.

Згідно з пунктом 4.1 договору поруки поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за виконання зобов`язань по основному договору. Згідно пункту 4.2 договору поруки у разі неналежного виконання боржником зобов`язань по основному договору, поручитель зобов`язується виконати за боржника зобов`язання останнього перед кредитором шляхом сплати грошових коштів на банківські рахунки, вказані в п. 7.3 договору.

Судом вище було встановлено направлення позивачем поручителю вимогу щодо погашення заборгованості за боржника, а останнім частково погашено заборгованість відповідача-2 у сумі 150000,00 грн.

Відповідно до статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель зобов`язується перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно зі статтею 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, за умовами договору поруки невиконання зобов`язань боржником за основним договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №151006 від 10.03.2022, є підставою для виникнення солідарного обов`язку у поручителя у повному обсязі відповідати перед кредитором за вказаними зобов`язаннями в межах строку дії договору поруки. При цьому форма письмової вимоги ані законом, ані договором поруки не встановлена, у зв`язку з чим вказана вимога може бути пред`явлена у тому числі шляхом подання позовної заяви до суду.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за спожиту електричну енергію у сумі 413166,61 грн підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати у розмірі 12580,65 грн та 3 % річних у розмірі 3438,49 грн.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки, судом встановлено обставини неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором щодо своєчасної оплати електричної енергії за договором, позивач в порядку захисту свого порушеного права вправі вимагати стягнення інфляційних та 3% річних.

Оскільки заявлена до стягнення сума 3% річних розрахована позивачем правильно, вимоги про стягнення 3 438,49 грн 3% річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Водночас, щодо заявленого позивачем до стягнення інфляційного збільшення в розмірі 12580,65 грн за період з 10.11.2022 по 07.02.2023, слід зазначити наступне.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (підпункт 3.2 пункт 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць. Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18.

Відтак, враховуючи викладене, судом першої інстанції здійснено перерахунок, перевірений судом апеляційної інстанції, заявлених позивачем до стягнення сум інфляційних втрат, у зв`язку з чим дана вимога підлягає задоволенню частково у розмірі 10 514,81 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Суми» та солідарне стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Роменський Молочний Комбінат» та Приватного підприємства «Рось» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Суми» заборгованості за спожиту електричну енергію у сумі 413166,61 грн, інфляційних втрат у розмірі 10514,81 грн та 3 % річних у розмірі 3438,49 грн.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п. 29).

Отже, з огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, слід зазначити, що іншим доводам апелянта оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2023 у справі №910/1073/23 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Враховуючи ви ще викладене та керуючись статтями керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Рось" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2023 у справі №910/1073/23 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2023 у справі №910/1073/23 залишити без змін.

Матеріали справи №910/1073/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено: 28.07.2023.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді І.М. Скрипка

Ю.Б. Михальська