ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року

м. Київ

cправа № 916/1307/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Волковицька Н. О. - головуючий, Могил С. К., Случ О. В.,

секретар судового засідання - Мельникова Л. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Ізмаїльський виноробний завод"

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.03.2023 у справі

за позовом керівника Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях

до Приватного акціонерного товариства "Ізмаїльський виноробний завод"

про стягнення 9 360 301,49 грн неустойки.

У судовому засіданні взяли участь: прокурор - Гудков Д. В., представник позивача - Стапінський В. О., представник відповідача - Лобанов Р. М.

1. Короткий зміст позовних вимог і заперечень

1.1. У червні 2022 року керівник Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області (далі - Прокурор) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (далі - Регіональне відділення та/або позивач) до Приватного акціонерного товариства "Ізмаїльський виноробний завод" (далі - ПрАТ "Ізмаїльський виноробний завод" та/або відповідач) про стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за оренду в сумі 9 360 301,49 грн за період з 01.11.2020 по 23.02.2022.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані приписами статті 785 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та мотивовані неповерненням об`єкта оренди після припинення дії договору оренди цілісного майнового комплексу державного підприємства "Ізмаїльський винзавод" від 15.11.2000 у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено.

2. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2.1. Рішенням Господарського суду Одеської області від 07.11.2022 у справі № 916/1307/22 (суддя Демишин О. А.) у задоволенні позову відмовлено.

2.2. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції із посиланнями на те, що Прокурор не прийняв до уваги наказ Фонду державного майна України від 07.08.1997 № 847 "Про затвердження Порядку повернення орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств після припинення або розірвання договору оренди" (далі - Порядок № 847), який забезпечує реалізацію положень статей 26, 27, 28 і 29 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" і регулює здійснення комплексу заходів і процедур, пов`язаних з поверненням орендованого державного майна цілісних майнових комплексів, помилково послався виключно на вимоги статті 785 ЦК України, виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази вини відповідача у зволіканні повернення державного майна з оренди, в тому числі щодо проведення інвентаризації цілісного майнового комплексу, тоді як саме позивач не вжив дієвих заходів, спрямованих на повернення орендованого майна.

2.3. Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.03.2023 (Поліщук Л. В. - головуючий, судді Богатир К. В., Таран С. В.) рішення Господарського суду Одеської області від 07.11.2022 у справі № 916/1307/22 скасоване, позов задоволено та стягнуто з ПрАТ "Ізмаїльський виноробний завод" до державного бюджету неустойку у розмірі подвійної плати за оренду в сумі 9 360 301,49 грн.

2.4. Постанова суду апеляційної інстанції аргументована наявністю правових підстав для стягнення з відповідача неустойки відповідно по положень частини 2 статті 785 ЦК України.

При цьому апеляційний господарський суд звернув увагу на те, що листи відповідача, направлені ним на адресу Регіонального відділення, на які посилався суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні як на докази відсутності вини відповідача, не є належними доказами у розумінні статті 76 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), адже наявність таких листів не свідчить про те, що відповідач надавав позивачу матеріали інвентаризації цілісного майнового комплексу, оскільки жодний із листів, наданий відповідачем, не містить ані додатків, ані доказів про направлення чи надання їх безпосередньо позивачу, у зв`язку з чим неможливо встановити, які саме документи надавалися позивачу та чи мало місце їх надання.

Суд також наголосив на тому, що надані відповідачем накази Регіонального відділення від 30.06.2022 № 465 та від 30.06.2022 № 466 не мають значення для вирішення цього спору, оскільки вони видавалися Регіональним відділенням на виконання повноважень, пов`язаних із приватизацією цілісного майнового комплексу "Ізмаїльський винзавод", а не з поверненням його з оренди.

Апеляційний господарський суд, оцінивши надані відповідачем докази, та врахувавши, що за змістом абзацу 2 частини 1 статті 614 ЦК України обов`язок доказування невинуватості особи, яка порушила зобов`язання, покладається саме на цю особу, у даному випадку - на відповідача, зазначив про те, що останнім не доведено вжиття належних заходів щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди у зв`язку з припиненням орендних правовідносин або існування обставин, які б перешкоджали йому повернути таке майно з оренди.

При цьому суд апеляційної інстанції додавав, що посилання суду першої інстанції на створення інвентаризаційної комісії з порушенням положень пункту 6 Порядку № 847, внаслідок чого фактично інвентаризаційна комісія позивачем була створена тільки 19.11.2020 (а не 31.07.2020), і вказану комісію було зобов`язано до 15.12.2020 провести повну інвентаризацію майна цілісного майнового комплексу станом на 30.11.2020 (а не станом на 31.10.2020), а також на невжиття орендодавцем, починаючи з 16.12.2020, дій, передбачених у пункті 11 Порядку № 847, яким унормовано послідовність дій у випадку неможливості проведення інвентаризації, пов`язаною з ухиленням орендаря від повернення орендованого майна, протягом періоду, за який нараховано неустойку (01.11.2020- 23.02.2022), не дають підстав для висновку про зволікання позивача у поверненні державного майна із оренди, не спростовують фактичних обставин щодо неповернення ПрАТ "Ізмаїльський виноробний завод" державі орендованого цілісного майнового комплексу та не виправдовують дій відповідача, який протягом вже більш ніж двох років після закінчення строку дії договору оренди орендоване майно не повернув.

До того ж, апеляційний господарський суд зазначив, що орендодавцем здійснені дії, спрямовані на вжиття заходів на виконання пункту 11 Порядку № 847, що підтверджується протоколом від 17.06.2022 засідання Комісії з повернення майна цілісного майнового комплексу "Ізмаїльський винзавод" після припинення договору оренди від 15.11.2000. Натомість доказів щодо неправомірних дій (бездіяльності) Регіонального відділення, спрямованих на ухилення від обов`язку прийняти орендоване майно та оформлення повернення відповідачем орендованого майна, матеріали справи не містять.

Перевіривши долучений до позовної заяви розрахунок неустойки за договором оренди від 15.11.2000 за спірний період, суд апеляційної інстанції встановив, що він є арифметично правильним та корегування не потребує, у зв`язку з чим з відповідача слід стягнути 9 360 301,49 грн неустойки за неповернення об`єкта оренди.

3. Короткий зміст касаційної скарги і заперечення на неї

3.1. Не погоджуючись із постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.03.2023 у справі № 916/1307/22, ПрАТ "Ізмаїльський виноробний завод" звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить постанову скасувати, а рішення місцевого господарського суду - залишити в силі.

3.2. За змістом касаційної скарги її подано на підставі положень пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України.

На обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, скаржник зазначає, що в оскаржуваній постанові суд апеляційної інстанції застосував положення статті 785 ЦК України без урахування висновків щодо застосування цієї норми права, викладених у постановах Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/1806/17 та від 03.07.2019 у справі № 922/2340/16. Скаржник наголошує на тому, що саме позивач не вжив заходів, спрямованих на повернення орендованого майна. При цьому, за твердженням скаржника, матеріали справи не містять доказів, які вказують на зволікання та затягування процесу повернення орендованого майна з вини відповідача. Натомість прояви такого зволікання вбачаються саме з боку Регіонального відділення, яким не виконано своїх обов`язків, передбачених Порядком № 847.

3.3. У відзиві на касаційну скаргу заступник керівника Одеської обласної прокуратури просить залишити її без задоволення, а постанову - без змін, зазначаючи при цьому, що касаційна скарга фактично зводиться до переоцінки доказів, які досліджувалися та оцінювалися судами попередніх інстанцій, що є неприпустимим, зокрема, на стадії касаційного оскарження.

3.4. Регіональне відділення у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а постанову - без змін.

4. Фактичні обставини справи, встановлені судами

4.1. Як свідчать матеріали справи та установили суди попередніх інстанцій, 15.11.2000 між Регіональним відділенням (орендодавцем) та Закритим акціонерним товариством "Ізмаїльський винзавод" (орендарем) укладено договір оренди цілісного майнового комплексу державного підприємства "Ізмаїльський винзавод", згідно із пунктом 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне володіння та користування цілісний майновий комплекс державного підприємства "Ізмаїльський винзавод", склад і вартість його визначені згідно з актом оцінки, затвердженим наказом Регіонального відділення від 30.10.2000 № 957. Об`єкт оренди розташований за адресою: вул. Гагаріна, 44, м. Ізмаїл, та філії без юридичного статусу, що знаходяться за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, смт. Суворово, вул. Лиманська, 18 та Одеська область, Ренійський район, с. Плавні.

Зазначене у даному договорі державне майно передано орендареві від орендодавця за актом приймання-передачі від 15.11.2000.

21.04.2004 між Регіональним відділенням (орендодавцем) та Закритим акціонерним товариством "Ізмаїльський винзавод" (орендарем) укладено додаткову угоду до договору оренди від 15.11.2000 цілісного майнового комплексу "Ізмаїльський винзавод" зі змінами та доповненнями, внесеними додатковою угодою від 29.04.2002, згідно із пунктом 1.1 якої орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування майно цілісного майнового комплексу "Ізмаїльський винзавод", юридична адреса: 68640, Одеська область, Ізмаїльський район, смт. Суворово, вул. Лиманська, 18 (підприємство), склад і вартість якого визначені відповідно до акта оцінки вартості цілісного майнового комплексу "Ізмаїльський винзавод", затвердженого наказом Регіонального відділення від 16.04.2004 № 277 та протоколу від 15.04.2004 про затвердження результатів інвентаризації (станом на 31.03.2004), враховуючи висновки постійно діючої комісії з питань аналізу складу державного майна цілісних майнових комплексів державних підприємств виноробної промисловості, переданих в оренду. Об`єкт оренди розташований за адресою: 68640, Одеська область, Ізмаїльський район, смт. Суворово, вул. Лиманська, 18.

Зазначене у даній додатковій угоді державне майно передано орендареві від орендодавця за актом прийому-передачі від 21.04.2004.

03.12.2007 між Регіональним відділенням (орендодавцем) та Закритим акціонерним товариством "Ізмаїльський винзавод" (орендарем) укладено договір про внесення змін до договору оренди від 15.11.2000 цілісного майнового комплексу "Ізмаїльський винзавод" зі змінами та доповненнями, внесеними додатковими угодами від 29.04.2002 та 21.04.2004, яким викладено преамбулу та розділи 1- 14 договору оренди від 15.11.2000 цілісного майнового комплексу "Ізмаїльський винзавод" зі змінами та доповненнями, внесеними додатковими угодами від 29.04.2002 та від 21.04.2004, в новій редакції.

Відповідно до пункту 1.1. даного договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування майно цілісного майнового комплексу "Ізмаїльський винзавод", юридична адреса: 68640, Одеська область, Їзмаїльський район, смт. Суворово, вул. Лиманська, 18 (підприємство), склад і вартість якого визначені відповідно до акта оцінки вартості цілісного майнового комплексу "Ізмаїльський винзавод", затвердженого наказом Регіонального відділення від 16.04.2004 № 277, та протоколу від 15.04.2004 про затвердження результатів інвентаризації (станом на 31.03.2004). Об`єкт оренди розташований за адресами: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Гагаріна, 44; Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Гагаріна, 54; Одеська область, Ренійський район, с. Плавні; Одеська область, Ізмаїльський район, смт. Суворово, вул. Лиманська, 18.

Відповідно до пункту 2.1 договору орендар вступає у строкове платне користування підприємством у термін, вказаний в цьому договорі та акті приймання-передачі вказаного майна.

У пункті 2.4 договору сторони визначили, що підприємство повертається орендодавцю згідно з діючим законодавством на момент припинення договору оренди. Підприємство вважається повернутим орендодавцю (юридичній особі, вказаній орендодавцем) з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі.

Відповідно до пункту 3.1 договору орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

У пункті 3.2 договору сторони встановили, що орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2006 № 1846), та складає за базовий місяць оренди (грудень 2006) 44 490,90 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України. Орендна плата за місяць оренди січень 2007 визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць оренди (грудень 2006) на індекс інфляції за січень 2007.

У пункті 3.3 договору сторонами узгоджено, що розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць оренди на індекс інфляції за поточний місяць.

Згідно із пунктом 3.4 договору орендна плата перераховується орендарем до Державного бюджету щомісячно не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним. Одночасно копія платіжного доручення надсилається орендодавцю.

У пункті 3.7 договору визначено, що орендна плата перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету відповідного до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені за кожний день прострочки (включаючи день оплати).

Відповідно до пункту 3.11 договору при розірванні або припиненні договору оренди орендна плата сплачується орендарем до моменту підписання акта приймання-передачі (повернення) державного майна.

Згідно із пунктом 5.3 договору орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату до Державного бюджету.

Умовами пункту 5.7 договору передбачено, що у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві (або юридичній особі, вказаній орендодавцем) підприємство в належному стані, не гіршому ніж на час передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу. У разі невиконання орендарем обов`язку повернути підприємство, орендодавцем нараховується неустойка у розмірі подвійної плати за користування майном за весь час прострочки, яка стягується у судовому порядку.

У пункті 9.2 договору сторони зафіксували, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Цей договір діє з моменту його підписання до 01.11.2020 включно (пункт 10.1 договору).

Відповідно до пункту 10.9 договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін, який був передбачений цими змінами, за умови погодження Міністерства аграрної політики України.

У пункті 10.10 договору сторони визначили, що чинність цього договору оренди припиняється внаслідок, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено; в інших випадках, прямо передбачених чинним законодавством України.

Зазначений договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу.

Суди установили, що визначене у договорі державне майно передано орендареві від орендодавця за актом приймання-передачі від 03.12.2007.

06.05.2011 між Регіональним відділенням (орендодавцем) та ПрАТ "Ізмаїльський виноробний завод" (орендарем) укладено договір про внесення змін до договору оренди від 15.11.2000 цілісного майнового комплексу державного підприємства "Ізмаїльський винзавод", зі змінами та доповненнями, яким у зв`язку із зміною орендарем назви із: "Закрите акціонерне товариство "Ізмаїльський винзавод"" на ПрАТ "Ізмаїльський виноробний завод", яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства "Ізмаїльський винзавод", преамбулу договору та реквізити сторін викладено у новій редакції, а також в усіх додатках до договору оренди слова: "Закрите акціонерне товариство "Ізмаїльський винзавод" замінено словами "Приватне акціонерне товариство "Ізмаїльський виноробний завод".

Цього ж дня договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 446.

Судами попередніх інстанцій також установлено, що у листі від 01.10.2020 № 11-06-04398 Регіональне відділення з посиланням на вимоги абзацу 6 частини 1 статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та пункту 143 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483 (далі - Порядок № 483), повідомило ПрАТ "Ізмаїльський виноробний завод" про те, що у зв`язку з наявністю заборгованості з орендної плати більше трьох місяців відповідачеві відмовлено у продовженні договору оренди цілісного майнового комплексу "Ізмаїльський винзавод" від 15.11.2000.

При цьому у червні 2021 року Прокурор в інтересах держави в особі Регіонального відділення звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до ПрАТ "Ізмаїльський виноробний завод" про стягнення до Державного бюджету України 5 336 466,47 грн заборгованості з орендної плати за період з 12.10.2018 по 04.06.2021 та 282 885,89 грн пені, нарахованої за період з 12.12.2020 по 04.06.2021, які виникли через невиконання відповідачем умов договору оренди цілісного майнового комплексу державного підприємства "Ізмаїльський винзавод" від 15.11.2000 у частині своєчасної сплати орендної плати за користування об`єктом оренди.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 21.10.2021 у справі № 916/1704/21, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.01.2022, у частині стягнення 3 629 348,11 грн основного боргу провадження у справі закрито, а в задоволенні решти позову - відмовлено.

Так, Господарський суд Одеської області на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 ГПК України закрив провадження у справі № 916/1704/21 про стягнення з ПрАТ "Ізмаїльський виноробний завод" заборгованості з орендної плати в сумі 3 629 348,11 грн у зв`язку з відсутністю предмета спору в цій частині, адже після звернення Прокурора до суду з цим позовом відповідачем погашено заборгованість у сумі 3 629 348,11 грн. Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 1 707 118,36 грн та нарахованої пені в сумі 282 885,89 грн суд першої інстанції на підставі встановлених обставин справи виходив із того, що договір оренди цілісного майнового комплексу державного підприємства "Ізмаїльський винзавод" від 15.11.2000 припинив свою дію 01.11.2020, а отже, з цього часу відсутні правові підстави для нарахування орендної плати і виниклі спірні правовідносини переходять у сферу охоронних правовідносин, правове регулювання яких здійснюється за частиною 2 статті 785 ЦК України, яке надає право орендодавцю вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної плати за оренду речі за час прострочення, якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення речі, а не право нараховувати орендну плату у розмірі, передбаченому договором, оскільки останній припинив свою дію.

Ураховуючи наведене та посилаючись на обов`язок відповідача щодо повернення майна з оренди після припинення дії договору оренди, Прокурор звернувся з даним позовом до суду про стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за оренду в сумі 9 360 301,49 грн за період з 01.11.2020 по 23.02.2022.

5. Розгляд касаційної скарги і позиція Верховного Суду

5.1. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

5.2. Правовідносини оренди (найму) врегульовані положеннями ЦК України та положеннями статей 283- 291 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Згідно із частиною 1 статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У частинах 1, 6 статті 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У частині 1 статті 284 ГК України законодавець як істотні умови договору оренди визначив, зокрема, строк, на який укладається договір оренди; орендну плату з урахуванням її індексації; умови повернення орендованого майна або викупу.

Частиною 1 статті 763 ЦК України встановлено загальне правило, за яким договір найму укладається на строк, визначений договором.

Аналогічні за змістом положення містить частина 4 статті 284 ГК України, відповідно до якої строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Згідно із частиною 2 статті 291 ГК України, положення якої кореспондуються з нормою частини 2 статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється, зокрема у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Правові наслідки припинення договору оренди визначаються приписами ЦК України щодо регулювання договору найму.

У частині 1 статті 785 ЦК України передбачено, що в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно із частиною 1 статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 ЦК України, статей 283, 284, 286 ГК України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором оренди у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.

Після спливу строку дії договору оренди невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною 2 статті 785 ЦК України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.

Такий правовий висновок викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19.

Згідно із частиною 2 статті 785 ЦК України, на підставі якої заявлено позовні вимоги про стягнення неустойки у цій справі, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

За змістом статей 610- 612 ЦК України невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника встановлених законом негативних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку, що узгоджується з нормами статті 610 ЦК України та статті 216 ГК України.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини 1 статті 611 ЦК України).

Законодавець у частині 1 статті 614 ЦК України визначив, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Таким чином, для застосування наслідків, передбачених частиною 2 статті 785 ЦК України, необхідною є наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання, відповідно до вимог статті 614 ЦК України. При цьому для застосування відповідальності, передбаченої цією нормою, важливим є встановлення наявності в орендаря можливості передати майно, що було предметом оренди, та умисного невиконання ним цього обов`язку. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 914/4238/15, від 24.04.2018 у справі № 910/14032/17, від 09.09.2019 у справі № 910/16362/18, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19, а також у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/1806/17, на яку посилається скаржник як на підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України.

Водночас Верховний Суд звертає увагу на те, що наказом Фонду державного майна України від 07.08.1997 № 847 затверджено Порядок № 847, за змістом пункту 1 якого цей порядок забезпечує реалізацію положень статей 26, 27, 28 і 29 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" і регулює здійснення комплексу заходів і процедур, пов`язаних з поверненням орендованого державного майна: інвентаризації і оцінки майна орендованих підприємств, визначення часток держави і орендаря у цьому майні, врахування заборгованості орендарів по орендних платежах, приймання-передавання майна, вибору організаційно-правової форми підприємства, заснованого на поверненому після оренди державному майні і, при необхідності та за згодою орендаря, майні орендаря.

За змістом пунктів 2, 3 цього Порядку він поширюється на випадки повернення цілісних майнових комплексів державних підприємств та організацій, їх структурних підрозділів, цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів (далі - орендовані підприємства) після припинення (внаслідок закінчення строку) договору оренди, розірвання договору оренди за погодженням сторін або за рішенням суду. Інвентаризація та оцінка майна орендованого підприємства здійснюються до дати закінчення договору оренди.

Тобто положеннями Порядку № 847 визначено зміст і послідовність відповідних процедур, пов`язаних із повернення орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств після припинення або розірвання договору оренди. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постановах від 02.05.2018 у справі № 906/1302/16, від 03.07.2019 у справі № 922/2340/16.

При цьому зміст і послідовність процедур припинення або розірвання договору оренди і реорганізації орендованого підприємства визначаються цим Порядком № 847 (якщо інше не передбачено актом Кабінету Міністрів України), договором оренди та досягнутою між орендодавцем і орендарем не пізніше як за три місяці до визначеної дати припинення (розірвання) договору оренди домовленістю, яка може бути оформлена відповідною угодою. Якщо договір оренди розірвано за рішенням суду, то угода укладається протягом 5 днів після того, як це рішення набрало законну силу (пункт 4 Порядку № 847).

Відповідно до пункту 6 Порядку № 847 повна інвентаризація майна орендованого підприємства проводиться інвентаризаційною комісією, утвореною орендодавцем, станом на останнє число місяця в період, що настає не раніше ніж за три місяці до дати закінчення строку дії договору оренди та завершується не пізніше зазначеної дати. Дата інвентаризації збігається з датою оцінки.

У пункті 7 Порядку № 847 визначено, що при проведенні повної інвентаризації інвентаризаційна комісія керується Положенням про інвентаризацію майна державних підприємств, що приватизуються (корпоратизуються), а також майна державних підприємств та організацій, яке передається в оренду (повертається після закінчення строку дії договору оренди або його розірвання), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.93 № 158. Для проведення повної інвентаризації інвентаризаційна комісія може створювати на орендованому підприємстві робочі групи тощо.

У пунктах 5-1 та 5-2 Положення про інвентаризацію майна державних підприємств, що приватизуються (корпоратизуються), а також майна державних підприємств та організацій, яке передається в оренду (повертається після закінчення строку дії договору оренди або його розірвання), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.93 № 158 (далі - Положення № 158) передбачено, зокрема, що: інвентаризація майна, що підлягає поверненню з оренди, проводиться інвентаризаційною комісією, яка утворюється орендодавцем, до складу якої входить представник орендодавця, а також керівник і головний бухгалтер орендаря; голову інвентаризаційної комісії призначає орендодавець; членам інвентаризаційної комісії до початку інвентаризації надається наказ керівника державного підприємства, організації або орендодавця про проведення інвентаризації, а голові інвентаризаційної комісії - також контрольний пломбір; у разі проведення інвентаризації під час передачі майна державних підприємств та організацій, цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів в оренду та у зв`язку із закінченням строку дії договору оренди або його розірванням їх керівники та головні бухгалтери несуть відповідальність за надання інвентаризаційній комісії достовірної і в повному обсязі інформації; для безпосереднього проведення інвентаризації під час передачі майна державних підприємств та організацій, цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів в оренду та у зв`язку із закінченням строку дії договору оренди або його розірванням на складах, дільницях та в цехах підприємств головою інвентаризаційної комісії можуть утворюватися робочі інвентаризаційні групи, представники яких обізнані з відповідною технологією та організацією виробництва, цінами, номенклатурою ресурсів і веденням первинного обліку. Інвентаризація та оцінка у зв`язку із поверненням майна з оренди проводиться в період, що настає не раніше ніж за три місяці до дати закінчення строку дії договору оренди, та завершується не пізніше зазначено дати.

Інвентаризація майна державного підприємства або організації чи їх окремих структурних підрозділів або цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів повинна бути закінчена за 15 календарних днів, якщо інше не передбачено законодавством про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність (пункт 6 Положення № 158).

У постанові Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 922/2340/16 зазначено про те, що згідно з приписами пункту 5-1 Положення № 158 обов`язок здійснення цих дій, зокрема, створення інвентаризаційної комісії, покладено саме на орендодавця, а не орендаря. Водночас згідно з положенням про конкурентний відбір суб`єктів оціночної діяльності, затвердженим наказом Фонду державного майна України від 29.08.2011 № 1270, замовниками незалежної оцінки майна визначено саме Регіональне відділення.

Таким чином, із системного аналізу наведених вище вимог Порядку № 847 та Положення № 158, вбачається, що до підписання акта приймання-передачі (повернення з оренди) цілісного майнового комплексу слід здійснити ряд заходів, насамперед спрямованих на проведення інвентаризації та оцінки орендованого майна. При цьому саме на Фонд державного майна України законодавством покладено ініціювання та основні обов`язки забезпечення проведення оцінки орендованого майна.

Подібні за змістом правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 02.05.2018 у справі № 906/1302/16, від 03.07.2019 у справі № 922/2340/16, а також у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 922/2340/16, на яку посилається скаржник як на підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України.

Проте, розглядаючи спір у цій справі та скасовуючи рішення місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції наведених вище висновків Верховного Суду щодо застосування положень статті 785 ЦК України, а також Порядку № 847 та Положення № 158 не врахував, при цьому не встановив із посиланням на встановлені обставини справи, підтверджені відповідними доказами, наявність вини (умислу або необережності) відповідача з несвоєчасного повернення орендованого майна за період, починаючи саме з 01.11.2020 по 23.02.2022, не встановив обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав.

Викладене вище в сукупності свідчить про неналежне дослідження господарським судом апеляційної інстанції обставин щодо наявності або відсутності підстав для застосування наслідків, передбачених частиною 2 статті 785 ЦК України, з урахуванням того, що для застосування такої відповідальності є встановлення наявності в орендаря можливості передати майно, що було предметом оренди, починаючи саме з 01.11.2020.

При цьому апеляційний господарський суд не спростував висновків суду першої інстанції про те, що негайне повернення цілісного майнового комплексу є неможливим, оскільки процес цього повернення продовжується за згодою сторін та не дослідив послідовність відповідних процедур, пов`язаних із поверненням орендованого цілісного майнового комплексу державного підприємства після припинення договору оренди.

Відтак, касаційна скарга ПрАТ "Ізмаїльський виноробний завод" на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.03.2023 у цій справі підлягає частковому задоволенню, а постанова суду апеляційної інстанції скасуванню з передачею справи на новий розгляд до цього ж суду. Зважаючи на викладене, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, отримала підтвердження під час касаційного провадження.

Висновки Верховного Суду

6.1. За змістом частин 1, 2 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема, за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

6.2. З огляду на викладене та зважаючи на наведені положення законодавства, колегія суддів вважає, що ухвалену у справі постанову суду апеляційної інстанції необхідно скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції резюмується, а касаційну скаргу - задовольнити частково.

Під час нового розгляду суду апеляційної інстанції необхідно врахувати викладене, оцінити правомірність вимог позивача, надати належну оцінку всім доводам учасників справи із належним обґрунтуванням прийняття або неприйняття відповідних доводів і доказів, а отже, і встановити обставини щодо наявності або, навпаки, відсутності підстав для задоволення заявленого позову.

7. Розподіл судових витрат

7.1. У зв`язку з тим, що судом касаційної інстанції не змінюється рішення та не ухвалюється нове, відповідно до статті 129 ГПК України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Ізмаїльський виноробний завод" задовольнити частково.

Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.03.2023 у справі № 916/1307/22 скасувати, а справу передати на новий розгляд до Південно-західного апеляційного господарського суду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Волковицька

Судді С. К. Могил

О. В. Случ