РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.07.2023Справа № 910/1016/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Бенчук О.О., розглянув матеріали господарської справи

за позовом Фізичної особи - підприємця Томчук Анжели Володимирівни

до Фізичної особи - підприємця Кушніра Олександра Володимировича

про стягнення 1 932 000,00 грн

За участі представників учасників справи:

від позивача Кривко Ю.М.

від відповідача Гайдаш О.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа - підприємець Томчук Анжела Володимирівна (далі - позивач, ФОП Томчук А.В.) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до фізичної особи-підприємця Кушніра Олександра Володимировича (далі - відповідач, ФОП Кушнір О.В.) про стягнення 1 932 000 грн збитків.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на неповернення відповідачем майна, переданого в оренду, у зв`язку з чим ФОП Томчук А.В. понесено збитки у вигляді упущеної вигоди в заявленому до стягнення розмірі за період, коли таке майно позивача знаходилось в користуванні відповідача та, відповідно, позивач не могла здавати його в оренду.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій ФОП Томчук А.В. просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно відповідача, а також на грошові кошти відповідача у розмірі ціни позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.01.2023 відмовлено у задоволенні заяви про забезпеченні позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.01.2023 відкрито провадження у справі № 910/1016/23, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 27.02.2023.

24.02.2023 від відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання, а також клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

Ухвалою суду від 27.02.2023, яка занесена до протоколу судового засідання, відкладено підготовче засідання на 13.03.2023.

10.03.2023 відповідачем подано відзив на позов.

Ухвалою суду від 13.03.2023, яка занесена до протоколу судового засідання, оголошено перерву в підготовчому засіданні до 03.04.2023.

03.04.2023 позивачем подано клопотання про відкладення підготовчого засідання.

У підготовчому засіданні 03.04.2023 відповідачем подані додаткові пояснення.

Ухвалою суду від 03.04.2023, яка занесена до протоколу судового засідання, поновлено строк для подання відповідачем додаткових доказів та долучено до матеріалів справи додаткові пояснення, а також відкладено підготовче засідання на 20.04.2023.

Ухвалою суду від 20.04.2023, яка занесена до протоколу судового засідання, відкладено підготовче засідання на 08.05.2023.

05.05.2023 позивачем подано відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 08.05.2023, яка занесена до протоколу судового засідання, оголошено перерву в підготовчому засіданні до 18.05.2023.

10.05.2023 позивачем подані додаткові пояснення.

Ухвалою суду від 18.05.2023, яка занесена до протоколу судового засідання, судом: поновлено позивачу строк для подання відповіді на відзив; долучено до матеріалів справи клопотання відповідача про призначення судової експертизи, подане в судовому засіданні 18.05.2023; оголошено перерву до 01.06.2023.

01.06.2023 від позивача надійшли пояснення щодо поданого відповідачем клопотання про призначення експертизи.

Ухвалою суду від 01.06.2023, яка занесена до протоколу судового засідання, оголошено перерву до 05.06.2023.

05.06.2023 відповідачем подано клопотання про проведення підготовчого засідання 05.06.2023 без участі його представника, а також клопотання про долучення додаткових доказів.

Ухвалою суду від 05.06.2023, яка занесена до протоколу судового засідання, судом долучено до матеріалів справи додаткові докази, подані відповідачем; відхилено клопотання відповідача про призначення у даній справі судової експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 19.06.2023.

19.06.2023 позивач подав суду пояснення в судовому засіданні по суті.

У судовому засіданні 19.06.2023 було оголошено перерву до 29.06.2023.

У судовому засіданні 29.06.2023 було оголошено перерву до 13.07.2023.

13.07.2023 позивач подав суду заключну промову.

У судових засіданнях, суд, заслухавши вступне слово представників сторін, з`ясувавши обставини, дослідив в порядку статей 209-210 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) докази у справі.

Після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд перейшов до судових дебатів.

У судовому засіданні 13.07.2023 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до статті 233 ГПК України.

Судом, відповідно до вимог статей 222-223 ГПК України, здійснювалося повне фіксування судового засідання технічними засобами та секретарем судового засідання велися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, відповідь на відзив, пояснення, тощо, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Позивач заявив до стягнення 1 932 000 грн збитків у вигляді упущеної вигоди за період з 17.02.2021 по 17.12.2022, коли відповідач без належних на те підстав розпоряджався нежитловим приміщенням площею 69,3 кв. м., розташованим за адресою: АДРЕСА_3, власницею якого є ФОП Томчук А.В.

У свою чергу, відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, зазначаючи про те, що позивач не довів наявність підстав для стягнення упущеної вигоди.

03.05.2018 ФОП Томчук А.В. і ФОП Кушнір О.В. укладено договір оренди № 2 (далі - Договір) нежитлового приміщення площею 69,3 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_3.

Частиною першою статті 759 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Отже, укладений сторонами Договір за своєю правовою природою є договором найму нежитлового приміщення.

Позивач вказує, що 17.02.2021 ФОП Томчук А.В. в односторонньому порядку достроково розірвала Договір.

У провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/4848/21 за позовом ФОП Томчук А.В. до ФОП Кушніра О.В., ФОП Горіна А.С., Товариства з обмеженою відповідальністю «ВФ Ритейл» (далі - ТОВ "ВФ Ритейл") про зобов`язання вчинити дії (з урахуванням заяви від 21.09.2021).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.10.2021, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2022 у справі № 910/4848/21, закрито провадження у справі в частині позовних вимог ФОП Томчук А.В. до ТОВ «ВФ Ритейл» про усунення перешкод у користуванні ФОП Томчук А.В. належним їй на праві власності нежитловим приміщенням загальною площею 69,3 кв. м., розташованим за адресою: АДРЕСА_3, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 37803538, шляхом зобов`язання ТОВ «ВФ Ритейл» звільнити та повернути ФОП Томчук А.В. орендовану частину нежитлового приміщення площею 69,3 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_3, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 37803538; в іншій частині позовні вимоги задоволено; ухвалено усунути перешкоди у користуванні Фізичною особою-підприємцем Томчук А.В. належним їй на праві власності нежитловим приміщенням загальною площею 69,3 кв. м., розташованим за адресою: АДРЕСА_3, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 37803538, шляхом зобов`язання ФОП Кушніра О.В. та ФОП Горіна А.С. звільнити та повернути ФОП Томчук А.В. орендовану частину нежитлового приміщення площею 69,3 кв. м., розташовану за адресою: АДРЕСА_3, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 37803538.

Відповідно до частини четвертої статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, вказаними судовими рішення встановлені, зокрема, такі обставини:

- Томчук А.В. на підставі рішення Святошинського районного суду міста Києва від 16.02.2011 та додаткового рішення від 10.08.2012 у справі № 2-2227/11 є власником нежитлової будівлі (торговельний павільйон 240), загальною площею 187,10 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_3, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 37803538, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 05.10.2012 № 35741585;

- 03.05.2018 ФОМ Томчук А.В. (орендодавець) та ФОП Кушнір О.В. (орендар) уклали Договір, за умовами пунктів 1.1-1.4 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, орендодавець зобов`язується передати орендареві у строкове платне користування, а орендар зобов`язується прийняти у строкове платне користування нежитлове приміщення орендодавця, що визначене цим договором (об`єкт оренди), та зобов`язується сплачувати орендодавцеві орендну плату. Об`єкт оренди знаходиться за адресою: АДРЕСА_3. Площа об`єкта оренди 69,3 кв. м. Стан об`єкта оренди на момент передання в оренду - придатний для використання відповідно до мети оренди, визначеної у пункті 2.1 Договору;

- об`єкт оренди надається орендарю для ведення господарської діяльності (пункт 2.1 Договору);

- згідно з пунктом 3.1 Договору об`єкт оренди повинен бути переданий орендодавцем та прийнятий орендарем 01.06.2018;

- передання об`єкта оренди у користування орендарю оформлюється Актом прийому-передачі об`єкта оренди (пункт 3.2 Договору);

- за умовами пункту 4.1 Договору строк оренди складає 2 роки 11 місяців з моменту прийняття об`єкта оренди за Актом прийому-передачі;

- з моменту припинення, розірвання чи відмови від даного договору відповідно до його умов орендар зобов`язаний протягом 3 (трьох) робочих днів звільнити об`єкт оренди і підготувати його до передачі орендодавцеві (пункт 8.2 Договору);

- ФОП Томчук А.В. і ФОП Кушнір О.В. надали суду копії Договору, зміст яких різниться щодо деяких пунктів Договору, зокрема щодо строку, порядку та розміру плати за користування об`єктом оренди, а також дії договору;

- примірники Договору, надані сторонами, містять умови, які відрізняються, щодо: порядку передачі орендареві об`єкта (за актом 01.07.2017 / за актом 03.05.2018, пункт 4.2); суми орендної плати та порядку її сплати (5000 грн за місяць/1000 грн за рік, пункт 5.1); початку нарахування орендної плати (01.07.2018/01.10.2020); строків сплати орендної плати (до 20 числа за поточний місяць/до 30.04.2021, пункт 5.3); порядку компенсації орендодавцеві комунальних платежів (входять до орендної плати / оплачуються орендарем додатково, пункт 5.4);

- 01.06.2018 ФОП Кушнір О.В. (орендар) і ТОВ «ВФ Ритейл» (суборендар) уклали договір суборенди № 2, за умовами пунктів 1.1-1.5 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, орендодавець зобов`язується передати суборендареві у строкове платне користування, а суборендар зобов`язується прийняти у строкове платне користування нежитлове приміщення, що визначене цим договором (об`єкт оренди), та зобов`язується сплачувати орендареві орендну плату. Об`єкт оренди знаходиться у користуванні орендаря на підставі договору оренди № 2 від 03.05.2018, укладеного на строк до 30.04.2021 між орендарем і ФОП Томчук А.В. Орендар згідно з договором оренди № 2 від 03.05.2018 має право передачі об`єкта оренди в суборенду. Об`єкт оренди знаходиться за адресою: АДРЕСА_3. Площа об`єкта оренди 69,3 кв. м. Стан об`єкта оренди на момент передання в оренду - придатний для використання відповідно до мети оренди, визначеної у пунктом 2.1 цього договору;

- 28.01.2021 ФОП Кушнір О.В. (орендар) та ФОП Горін А.С. (суборендар) уклали договір суборенди № 2/1, згідно з пунктами 1.1-1.5 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, орендодавець зобов`язується передати суборендареві у строкове платне користування, а суборендар зобов`язується прийняти у строкове платне користування частину нежитлового приміщення, розташованого в будівлі, що визначене цим договором (об`єкт оренди), зазначене на плані-схемі у Додатку 1 до цього договору, та зобов`язується сплачувати орендареві орендну плату. Об`єкт оренди знаходиться у користуванні орендаря на підставі договору оренди № 2 від 03.05.2018, чинного до 30.04.2024, між орендарем і ФОП Томчук А.В. Орендар згідно з договором оренди № 2 від 03.05.2018 має право передачі об`єкта оренди в суборенду. Об`єкт оренди знаходиться за адресою: АДРЕСА_3. Площа об`єкта оренди 25 кв. м. Стан об`єкта оренди на момент передання в оренду - придатний для використання відповідно до мети оренди, визначеної у пункті 2.1 цього договору;

- 17.02.2021 ФОП Томчук А.В. направила на адресу ФОП Кушніра О.В. (з описом вкладення та рекомендованим повідомленням про вручення поштового направлення) повідомлення про відмову від договору найму (оренди) та його розірвання (в порядку статті 782 ЦК України);

- у вказаному повідомленні ФОП Томчук А.В. вказала ФОП Кушніру О.В., що відповідно до пункту 5.1 Договору сума орендної плати на місяць за даним договором з урахуванням її індексації встановлюється в розмірі 5 000 грн. Пунктом 7.1 Договору встановлено беззаперечний обов`язок орендаря своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату. Однак, не зважаючи на вказані умови договору, орендна плата за договором не сплачується понад 1 рік, що є значним порушенням ФОП Кушніром О.В. взятого на себе зобов`язання та, відповідно, істотних умов договору;

- враховуючи несплату орендної плати за Договором протягом періоду, що перевищує встановлений статтею 782 ЦК України тримісячний строк, з огляду на порушення істотних умов договору та керуючись статтею 782 ЦК України, ФОП Томчук А.В. повідомила ФОП Кушніра О.В. про відмову від Договору, укладеного 03.05.2018, та вважає договір розірваним з моменту отримання ФОП Кушніром О.В. даного повідомлення або отримання нею відповідного поштового документа про невручення листа з незалежних від неї причин;

- крім того, ФОП Томчук А.В. просила звільнити об`єкт оренди, а саме: нежитлове приміщення загальною площею 69,3 кв. м за адресою: АДРЕСА_3, протягом 3 робочих днів з моменту розірвання Договору;

- 19.02.2021 ФОП Кушнір О.В. отримав вказане повідомлення, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення;

- після отримання вказаного вище повідомлення в порядку статті 782 ЦК України 24.02.2021 платіжними дорученнями №№ 22-26 ФОП Кушнір О.В. сплатив ФОП Томчук А.В. орендну плату за Договором за 2018 - 2022 роки, на підтвердження чого надав копії відповідних платіжних доручень. Зокрема, сплачено: платіжним дорученням № 22 - 585 грн за 2018 рік, платіжним дорученням № 23 - 1 000 грн за 2019 рік, платіжним дорученням № 25 - 1 000 грн за 2020 рік та платіжним дорученням № 26 - 1 000 грн за 2021-2022 роки;

- листом про необхідність дотримання умов договору (вих. №5 від 08.04.2021) ФОП Кушнір О.В. повідомив ФОП Томчук А.В. про отримання ним повідомлення про відмову від договору найму;

- за текстом вказаного листа ФОП Кушнір О.В. вказав ФОП Томчук А.В., що у її повідомленні зазначено про начебто порушення ним умов Договору в частині несплати орендної плати понад 3 місяці, що не відповідає ні умовам Договору, ні фактичним обставинам; нагадав, що згідно з пунктами 5.1, 5.3 Договору сторони узгодили, що орендна плата з урахуванням її індексації є фіксованою, підлягає сплаті орендарем орендодавцю у строк до 30.04.2021 в безготівковому порядку. Сума орендної плати в рік за Договором з урахуванням її індексації встановлюється в розмірі 1 000 грн;

- ФОП Кушнір О.В. у листі також повідомив, що на виконання зазначених зобов`язань станом на 24.02.2021 сплатив орендну плату в повному обсязі та у передбачений договором строк, а тому порушень зобов`язань, покладених на нього Договором, не встановлено. Таким чином, посилання на статтю 728 ЦК України, що передбачає можливість відмовитись від Договору, якщо наймач не вносить плату за користування трьох місяців підряд, є необґрунтованим, адже із зазначених вище обставин та відомостей ним не порушено вимог Договору.

- після отримання від ФОП Томчук А.В. повідомлення в порядку статті 782 ЦК України ФОП Кушнір О.В. сплатив ФОП Томчук А.В. орендну плату за 2018-2022 роки (платіжними дорученнями від 24.02.2021 № 22, від 24.02.2021 № 23, від 24.02.2021 № 25, від 24.02.2021 № 26), чим підтвердив своє прострочення щодо оплати за спірним договором більше ніж три місяці підряд, що дає ФОП Томчук А.В. право в порядку статті 728 ЦК України відмовитися від договору;

- ФОП Кушнір О.В. не надав доказів на підтвердження вчасної оплати орендних платежів за спірним договором. Вказані вище орендні платежі були здійсненні ним після направлення ФОП Томчук А.В. повідомлення про відмову від договору найму його розірвання;

- ФОП Кушнір О.В., не висловлюючи заперечень проти направленого йому ФОП Томчук А.В. повідомлення, 24.02.2021 сплатив орендні платежі, тобто шляхом вчинення таких дій визнав викладені у претензії підстави вимог ФОП Томчук А.В.;

- ФОП Кушнір О.В. сплатив орендну плату за період з 2018 року по 2022 рік (згідно з вказаними ним у платіжних дорученнях призначеннями платежу), як це було передбачено договором у наданій відповідачем редакції; редакція договору, надана ФОП Кушніром О.В., містить умови про те, що орендна плата починає нараховуватись з 01.10.2020;

- лист про необхідність дотримуватись умов договору (вих. № 5 від 08.04.2021) ФОП Кушнір О.В. направив ФОП Томчук А.В. майже через півтора місяця після сплати орендних платежів;

- у разі, якщо ФОП Кушнір О.В. вважав, що він не допустив прострочення зі сплати орендних платежів, і що такі платежі мали бути сплачені у строк до 30.04.2021, ФОП Кушнір О.В. мав повідомити про це ФОП Томчук А.В. та в подальшому вирішити з нею спірне питання шляхом переговорів, а не сплачувати орендні платежі (при тому, що повідомлення взагалі не містило вимоги про сплату орендних платежів);

- водночас сплата орендних платежів ФОП Кушніром О.В. після отримання претензії ФОП Томчук А.В. не має вирішального впливу щодо дії договору, оскільки така оплата відбулась, по-перше, з простроченням (якщо зважати на редакцію договору, надану позивачем) та, по-друге, після отримання претензії.

- колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що умови наданого позивачем договору відповідають положенням чинного законодавства більше, ніж умови договору, наданого відповідачем-1;

- так, за умовами наданого ФОП Кушніром О.В. договору майно мало бути передано йому в оренду 01.06.2018, а орендна плата мала нараховуватись з 01.10.2020. Однак безкоштовне користування ФОП Кушніром О.В. майном ФОП Томчук А.В. у період з 01.06.2018 по 30.09.2020 (тобто більше ніж 2 роки) суперечить поняттю оренди (оскільки оренда передбачає передачу майна орендодавцем орендареві за плату на певний строк у володіння та користування) та не приносить у такому випадку ФОП Томчук А.В. жодного прибутку, що суперечить меті підприємництва. Так, якщо зважати на редакцію договору, надану Кушніром О.В., то її умови, на думку колегії суддів, аж ніяк не створюють для орендодавця можливість отримання прибутку і навіть покриття витрат на утримання майна (єдиного податку, податку на нежитлову нерухомість, податку чи плати за землю тощо, щодо сплати яких найбільшим податковим періодом може бути календарний рік (стаття 34 Податкового кодексу України)) з урахуванням місця його розташування;

- безкоштовне користування ФОП Кушніром О.В. майном ФОП Томчук А.В. у цьому випадку підпадає під визначення позички. Так, згідно з частиною першою статті 287 ЦК України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку;

- умови пунктів 5.1 та 5.3 Договору у наданій відповідачем редакції вступають у конфлікт, оскільки пункт 5.1 Договору визначено орендну плату в розмірі 1 000 грн за рік, а виходячи з умов пункту 5.3 Договору та строку його дії оплаті підлягають лише 5 місяців оренди;

- у вказаних обставинах Договір, наданий позивачем, підпадає під поняття договору оренди повністю; його умови відповідають визначенню оренди, містять розмір орендної плати за кожен місяць оренди та порядок її сплати;

- приміщення за адресою: АДРЕСА_3, знаходиться у густонаселеному районі столиці, у пункті стику декількох видів транспорту та зосередження комерційної діяльності, на ділянці біля станції метро «Святошин», вартість оренди нежитлового приміщення у такому місці значно перевищує як 1 000 грн, так і 5 000 грн, про що свідчать відповідні умови договорів, які ФОП Кушнір О.В. уклав із суборендарями.

Отже, судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи № 910/4848/21 встановлено, зокрема, що Договір розірвано та ФОП Кушнір О.В. і ФОП Горіна А.С. зобов`язані звільнити та повернути ФОП Томчук А.В. орендовану частину нежитлового приміщення площею 69,3 кв. м., розташовану за адресою: АДРЕСА_3, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 37803538.

Позивач вказує, що відповідач наведене вище судове рішення не виконав і нежитлове приміщення не повернув, а тому є підстави для стягнення упущеної вигоди за період з 17.02.2021 по 17.12.2022.

Сума упущеної вигоди була розрахована позивачем з урахуванням того, що розмір орендної плати за договорами, які укладені відповідачем з іншими особами, за місяць складає 84 000 грн.

Позивач обґрунтовує, що саме відповідач має відшкодувати упущену вигоду, посилаючись на таке.

07.11.2022 Святошинським ВДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 70220502 про «усунення перешкод у користуванні Фізичною особою-підприємцем Томчук Анжелою Володимирівною належним їй на праві власності нежитловим приміщенням загальною площею 69,3 кв. м., розташованим за адресою: АДРЕСА_3, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 37803538, шляхом зобов`язання Фізичної особи-підприємця Кушніра Олександра Володимировича та Фізичної особи-підприємця Горіна Андрія Сергійовича звільнити та повернути Фізичній особі- підприємцю Томчук Анжелі Володимирівні, РНОКПП НОМЕР_1 , орендовану частину нежитлового приміщення площею 69,3 кв. м., розташовану за адресою: АДРЕСА_3, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 37803538».

21.11.2022 складено акт державного виконавця , яким виконавча служба зафіксувала, що за адресою: АДРЕСА_3, Кушніра О.В. виявлено не було, однак виявлено інших ФОПів, а саме: ОСОБА_1 та Смолькіна А.О..

01.12.2022 Кушнір О.В. подав до Святошинського ВДВС заяву про закінчення виконавчого провадження № 70220502, в якій просив винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 70220502 у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. На підтвердження своїх слів він долучив акт прийому-передачі від 31.01.2022 об`єкту оренди площею 25 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_3.

21.12.2022 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на Кушніра О.В. на суму у 1 700 грн за невиконання рішення суду.

Позивач вказує, що зазначений штраф було оплачено відповідачем, а тому, на думку ФОМ Томчук А.В., ФОП Кушнір О.В. фактично визнав факт подальшого безпідставного користування (захоплення) нерухомим майном, належним позивачу.

Також, позивач зазначає, що 17.10.2022 за адресою: АДРЕСА_3, було викликано поліцію, викладено заяву про злочин та зареєстровано ЄО № 64503 від 17.10.2022.

21.10.2022 за адресою проспект АДРЕСА_3, було викликано поліцію, викладено заяву про злочин та зареєстровано ЄО № 65382 від 21.10.2022. При повторному виклику поліції, в присутності поліції в інтересах Томчук А.В. вчинено спробу заміни замків в її приміщенні, однак поліція відмовилась «легалізувати» дії, а викликаний майстер по заміні замків без поліції відмовився міняти замки.

Позивач вказує, що у Святошинському УП ГУНП м. Києва знаходяться матеріали кримінального провадження № 0002659, відомості щодо якого були внесені 28.12.2022 до ЄРДР за правовою кваліфікацією стаття 356 "Самоправство" Кримінального кодексу України на підставі ухвали Святошинського районного суду м. Києва № 759/15194/22 від 21.11.2022.

У позові позивач повідомив, що 18.01.2023 відбудеться засідання центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України за скаргою Томчук А.В. від 10.11.2022, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2022 за № СК-3169-22 відносно об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

Підставою для звернення з такою заявою стало те, що нежитлове приміщення Томчук А.В. , яке вона здавала Кушніру О.В. , зайняли особи, які вказують своєю адресою АДРЕСА_2 , а не АДРЕСА_3. Технічний паспорт громадського будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_4 виготовлений від 13.12.2021 ТОВ «АО «ГРОШ ЦЕНА».

На переконання позивача, Кушнір О.В. відмовляється виковувати рішення суду; оскільки орендоване у Томчук А.В. приміщення він не повернув їй, то можна стверджувати, що він на пряму причетний до того, що майном Томчук А.В. заволоділа ОСОБА_4 .

Також позивач вказує, що юридично змінились орендарі/суборендарі, а магазини лишились ті самі: « Lifecell » та « Vodafone ».

Так, з 01.06.2018 ФОП Кушнір О.В. здавав за договором суборенди 69,3 кв. м. приміщення за адресою: АДРЕСА_3, ТОВ «ВФ Ритейл».

З 07.02.2021 ТОВ «ВФ Ритейл» відповідно до акта прийому-передачі (повернення) повернув ФОП Кушніру О.В. частину орендованого приміщення, а саме: 25 кв. м., а 08.02.2021 ФОП Кушнір О.В. відповідно до акта прийому-передачі до договору суборенди № 2/1 від 28.01.2021 передає ці 25 кв. м. ФОП Горіну А.С.

З огляду на викладене, позивач вказує, що нежитлове приміщення ФОП Томчук А.В. площею 69,3 кв. м. за адресою: АДРЕСА_3, за договором суборенди з ФОП Кушніром О.В. займали:

- з 01.06.2018 ТОВ «ВФ Ритейл» 69,3 кв. м. - магазин « Vodafone »;

- з 08.02.2021 ТОВ «ВФ Ритейл» 44,3 кв.м. - магазин « Vodafone »; ФОП Горін А.С. 25 кв.м. - магазин « Lifecell ».

Позивач зазначає, що вказані вище магазини працюють і по теперішній час, проте зараз у куточку споживача в магазині « Lifecell » значиться ФОП Смолькін А.О., а в магазині « Vodafone » - ФОП Данилець Д.П.; окрім зміни власників магазинів змінені також адреса з «АДРЕСА_3» на «АДРЕСА_1».

05.10.2022 від ФОП Томчук А.В. на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , Смолькіна А.О. , Горіна А.С. відправлено з описом претензію на звільнення приміщення з ордером, свідоцтвом та копією рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2021 у справі № 910/4848/21.

Позивач вказує, що відповіді на претензію від адресатів отримано не було.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вказував на те, що позивачем не доведено наявність підстав для стягнення упущеної вимоги, суду не подано доказів того, що ФОП Кушнір В.О. займає спірне приміщення.

Суд виходить з того, що між сторонами виникли відносини стосовно оренди нежитлового приміщення на підставі Договору, в яких позивач виступав орендодавцем, а відповідач - орендарем.

У справі № 910/4848/21 судом встановлено, що вказаний Договір було розірвано з ініціативи ФОП Томчук А.В. та зобов`язано, у тому числі, ФОП Кушніра О.В. звільнити та повернути орендоване приміщення орендодавцю.

Слід зазначити, що законодавець чітко врегулював випадок, коли орендар після припинення договору найму (оренди) не повертає річ.

Так, відповідно до статті 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

ФОП Томчук А.В. не скористалася правом на сплату неустойки у розмірі подвійної плати в силу приписів частини другої статті 785 ЦК України.

Що ж до вимоги про стягнення саме упущеної вигоди, то слід зазначити таке.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України (далі - ГК України) учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною;

матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Законом щодо окремих видів господарських зобов`язань може бути встановлено обмежену відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язань.

При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов`язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

Виходячи з конкретних обставин, суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ціни на день винесення рішення суду.

При цьому стаття 1166 ЦК України визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, зокрема, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Верховний Суд послідовно та неодноразово висловлював правову позицію стосовно того, що за змістом наведеної вище норми матеріального права для застосування такої міри відповідальності, як стягнення шкоди необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою; вини. І лише наявність зазначених елементів свідчить про існування складу цивільного правопорушення, що є підставою для застосування такої міри відповідальності, як стягнення шкоди (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/378/19).

Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у неодержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконане боржником.

Слід зазначити, що доведення факту наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено саме на позивача.

Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, а отже, доведенню підлягає факт того, що його протиправні дії є причиною, а збитки - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд виходить з того, що обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

З внесенням 17.10.2019 змін до ГПК України статтю 79 викладено у новій редакції, чим фактично впроваджено у господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Зазначений стандарт підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї їх кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Іншими словами, тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Одночасно статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи, які входять до кола доказування, має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 ГПК України, щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому, ураховуючи взаємозв`язок і вірогідність.

У даному випадку суд звертається до категорії стандарту доказування та відзначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний [постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17]. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Разом з тим, позивач не довів наявність існування всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме:

- протиправної поведінки ФОП Кушніра О.В. стосовно неповернення орендованого майна (позивач документально не підтвердив, що протягом визначеного періоду (з 17.02.2021 по 17.12.2022 саме ФОП Кушнір О.В. користувався нежитловим приміщенням, чинив перешкоди позивачу тощо);

- шкоди саме у вигляді упущеної вигоди (позивач не підтвердив, що мав би змогу одержати доходи шляхом укладення договорів оренди стосовно спірного нежитлового приміщення у заявленому розмірі);

- причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою (позивач не підтвердив тієї обставини, що визначена ним упущена вигода є об`єктивним наслідком поведінки відповідача, та не довів факт того, що протиправні дії ФОП Кушніра О.В. є причиною, а збитки (упущена вигода) - наслідком такої протиправної поведінки);

- вини (позивач не подав належних, допустимих, достовірних і вірогідних доказів, які б підтверджували наявність вини відповідача у неотриманні ФОП Томчук А.В. доходів, а саме орендної плати).

Крім того, слід зазначити, що відповідач подав суду копію постанови про закриття виконавчого провадження від 28.03.2023 ВП № 70220502, з якої вбачається, що рішення у справі № 910/4848-21 виконано повно та фактично.

Також відповідно до акта державного виконавця від 21.11.2022 не було виявлено, що ФОП Кушнір О.В. перебував у нежитловому приміщенні і, як наслідок, саме він чинив перешкоди позивачу у користуванні, належним йому майном.

Що ж до посилань позивача на те, що відповідач вчинив протиправні дії, які полягали у штучній зміні літери адреси нежитлового приміщення з «Ж» та «Ї», слід зазначити, що 23.03.2023 наказом Міністерства юстиції України залишено без розгляду по суті скаргу Томчук А.В. від 10.11.2022, оскільки її подано особою, права якої у зв`язку з оскаржуваним рішенням у сфері державної реєстрації прав не порушено (підстава висновок центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 18.01.2023).

Отже, на даний момент відсутнє відповідне рішення стосовно скасування рішення від 23.12.2021 № 62514036, прийнятого щодо нежитлової будівлі, що розташована за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, будинок Ї.

Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні ЄСПЛ «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункті 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п. 29).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, враховуючи подані учасниками справи докази, які оцінені судом у порядку статті 86 ГПК України, у задоволенні позову слід відмовити.

За приписами статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання позову слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236-237, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25.07.2023.

Суддя О.Г. Удалова