ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2023 р. м. Ужгород Справа № 907/508/23

Суддя Господарського суду Закарпатської області Лучко Р.М.,

розглянувши матеріали справи

за позовом Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради, м. Ужгород

до відповідача Фізичної особи-підприємця Сапожнікова Аммара Хусейновича, м. Одеса

про стягнення 89 852,00 грн

секретар судового засідання - Піпар А.Ю.

учасники справи не викликались

ВСТАНОВИВ:

Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Сапожнікова Аммара Хусейновича 72 000,00 грн заборгованості з орендної плати та 17 852,00 грн пені, посилаючись на неналежне виконання відповідачем Договору на право тимчасового користування конструктивними елементами благоустрою суб`єкту господарювання комунальної власності територіальної громади м. Ужгород №89/КЕБ від 25.08.2022.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №907/508/23 визначено головуючого суддю Лучка Р.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.06.2023.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 12.06.2023 суд відкрив провадження у справі, постановив розглянути спір за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи, встановив учасникам справи процесуальні строки для подання заяв по суті спору, заяв із обґрунтуванням заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Від відповідача 29.06.2023 року на адресу суд надійшов відзив на позовну заяву від 27.06.2023, за змістом якого підприємець частково визнає позовні вимоги на суму 3251,61 грн.

На спростування доводів відповідача, що викладені у відзиві на позовну заяву, позивачем 05.07.2023 року подано відповідь на відзив від 04.07.2023.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Правова позиція позивача.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням Відповідачем зобов`язань за договором на право тимчасового користування конструктивними елементами благоустрою суб`єкту господарювання комунальної власності територіальної громади м. Ужгорода №89/КЕБ від 25.08.2022 в частині сплати орендної плати за період з квітня 2022 року по жовтень 2022 року включно, у зв`язку з чим у Фізичної особи-підприємця Сапожнікова Аммара Хусейновича наявна заборгованість в розмірі 72 000,00 грн, на яку позивачем за період з 01.11.2022 року по 30.04.2022 року нараховано 17 852,05 грн пені, які просить стягнути з відповідача у справі.

Заперечення (відзив) відповідача.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 27.06.2023 заперечує проти задоволення позовних вимог, зазначаючи, що ним здійснено сплату орендної плати за вересень-жовтень 2022 року в сумі 28 000,00 грн, у зв`язку з чим заборгованість за Договором №89/КЕБ від 25.08.2022, за позицією відповідача, становить 3251,61 грн (борг по орендній платі за 7 днів серпня 2022 року).

В частині нарахованої позивачем орендної плати з 01.04.2022 по 25.08.2022 відповідач заперечує, зазначаючи, що в даний період майно в користування позивачем йому не передавалося, а сам Договір №89/КЕБ та акт приймання-передачі до нього підписані 25.08.2022.

Відповідь на відзив.

Позивач у відповіді на відзив від 04.07.2023 не погоджується з аргументами відповідача щодо відсутності підстав для сплати орендної плати з 01.04.2022, посилаючись, при цьому, на положення п. 3.1. Договору, за яким обов`язок внесення орендної плати Орендарем виникає з 01.04.2022.

Посилається, при цьому, на рішення Ужгородської міської ради від 07.11.2014 №1505 пункту 4.2. «Про порядок отримання паспортів відкритих літніх майданчиків у м. Ужгороді», за яким дія паспорта в межах року починається з 01.04.2022.

Заперечення.

Відповідачем не подано заперечень в порядку ст. 167 ГПК України.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

25 серпня 2022 року між Департаментом міської інфраструктури Ужгородської міської ради, як Орендодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Крок Мет», як Орендарем укладено Договір на право тимчасового користування конструктивними елементами благоустрою суб`єкту господарювання комунальної власності територіальної громади м. Ужгорода №89/КЕБ (надалі Договір), предметом якого є надання Орендодавцем Орендарю права на тимчасове користування окремими конструктивними елементами благоустрою (фігурного елементу мощення), площею 120,0 м.кв., за адресою: м. Ужгород, наб. Незалежності, 4А, для розміщення відкритого літнього майданчика для здійснення підприємницької діяльності на умовах оренди (п. 1 Договору).

Пунктом 2.1.1. Договору передбачено обов`язок Орендодавця відповідно до Акту приймання-передачі (який підписується одночасно з Договором) надати у тимчасове користування об`єкт оренди.

Згідно з Актом приймання-передачі від 25.08.2022 Орендодавцем на виконання умов Договору передано, а Орендарем, в свою чергу, прийнято Об`єкт оренди в строкове платне користування для розміщення відкритого літнього майданчика.

Відповідно до п. 3.1. Договору, обов`язок внесення орендної плати Орендарем виникає з 01 квітня 2022 року (з початку літнього сезону).

Орендар сплачує Орендодавцеві плату за користування об`єктом щомісячно до 15 числа поточного місяця у розмірі 14 400,00 грн, з ПДВ (п. 3.2. Договору).

За змістом п. 2.2.2. Договору визначено обов`язок Орендаря своєчасно та у повному обсязі сплачувати Орендодавцю вартість користування Об`єктом за діючими на день сплати розрахунковими ставками, визначеними рішенням сесії Ужгородської міської ради від 13.12.2018 №1346 «Про зміни до рішення міської ради 07.11.2014 №1505 «Про Порядок отримання паспортів відкритих літніх майданчиків у місті Ужгороді», а відповідно до п. 2.2.1. Договору орендар зобов`язався встановлювати об`єкт згідно виданого паспорту відкритого літнього майданчика №22/2022 від 15.08.2022.

Відповідно до п. 6.1. Договору, він діє в межах літнього сезону (з 01 квітня по 01 листопада) протягом 1-го року до 01 листопада 2022 року. Невід`ємною частиною Договору є Паспорт відкритого літнього майданчика.

Долучений до позовної заяви Паспорт відкритого літнього майданчика №22/2022 від 15.08.2022 на об`єкт оренди, що підлягав передачі в оренду відповідачу свідчить, що його видано на підставі рішення Ужгородського міськвиконкому №367 від 10.08.2022.

Позивач в позовній заяві та згідно з поданим розрахунком заборгованості по орендній платі станом на 01.06.2023 стверджує, що Орендар не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання, а саме не оплатив у визначений Договором строк в повній мірі орендну плату за користування конструктивними елементами благоустрою (фігурний елемент мощення) у період з квітня 2022 року по жовтень 2022 року включно, здійснивши сплату лише 28 000,00 грн (платіжна інструкція №0.0..1 від 13.11.2022), в результаті чого в нього виникла заборгованість в розмірі 72 000,00 грн, стягнення якої разом з нарахованою за несвоєчасне виконання зобов`язання зі сплати орендної плати пенею за період з 01.11.2022 року по 30.04.2023 року в розмірі 17 852,05 грн є предметом позовних вимог в даній справі.

До позовної заяви також долучені претензії №30.01-13/67 від 24.03.2023, №30.01-13/269 від 03.05.2023 з вимогою в десятиденний строк сплатити заборгованість по орендній платі в сумі 72 000,00 грн, однак доказів надіслання означених претензій на адресу відповідача позивачем суду не надано.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ

Щодо підсудності.

Підсудність даного спору визначається за правилами ч. 5 ст. 29 ГПК України на вибір позивача за місцем виконання Договору, через особливість якого він може виконуватися виключно в м. Ужгород Закарпатської області.

Щодо суті спору.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, цивільні права та обов`язки виникають з договорів, тобто носять диспозитивний характер. Це полягає у обов`язку сторін договору виконувати взяті на себе зобов`язання, визначені умовами договору.

Відповідно до ст.ст. 509, 526, 530 Цивільного кодексу України, в силу зобов`язання одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, і в установлений строк.

Положеннями ст.ст. 526, 629 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Сторони повинні належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання за укладеними договорами. Дане витікає з умов розглядуваного договору та вимог законодавства, згідно з яким суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору ( ч.1 ст.193 ГК України).

При укладені господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного виявлення, мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству (ч.4 ст.179 ГК України).

Взаємовідносини, що склалися між сторонами у справі суд кваліфікує як правовідносини, що випливають із договору найму (оренди), згідно якого та в силу ст. 759 Цивільного кодексу України наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічні норми містяться також в положеннях п. 1 ст. 283 Господарського кодексу України.

За змістом ч.1 ст. 762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає (ч. 6 ст. 762 ЦК України).

Таким чином, орендою є строкове платне користування чужою річчю (чужим майном), де одна сторона (власник майна чи уповноважена особа власника) передає іншій стороні тимчасово (на строк) право володіння та користування належним йому майном та взамін отримує право вимагати отримання плати за користування таким майном (орендною платою).

Орендна плата за змістом ст. 762 ЦК України, ст. 286 ГК України у системному взаємозв`язку з положеннями ст. 759 ЦК України, ст. 283 ГК України сплачується Орендарем саме за час користування об`єктом оренди, позаяк до моменту передачі майна в оренду власник такого майна не позбавлений права володіти та користуватися ним та, відповідно, не може вимагати отримання плати за період, коли майно в оренду ще не передано.

Протилежний підхід в тлумаченні зазначених норм суперечитиме таким засадам цивільного законодавства як справедливість та добросовісність.

Матеріали справи свідчать, що об`єкт оренди за Договором оренди №89/КЕБ (фігурний елемент мощення), площею 120,0 м.кв., за адресою: м. Ужгород, наб. Незалежності, 4А, переданий відповідачу в оренду з 25.08.2022 та саме з даного часу розпочався період строкового платного використання об`єкту оренди Орендарем, що включає в себе обов`язок зі сплати орендної плати для Орендаря та право вимагати її отримання для Орендодавця.

При цьому, як вже зазначалось вище, диспозицією ч. 6 ст. 762 ЦК України звільнено Орендаря від сплати орендної плати за період, коли об`єкт оренди з незалежних від Орендаря причин не може ним використовуватися, в тому числі і до фактичного отримання майна в оренду.

В той же час, п. 3.1. Договору сторонами визначено, що обов`язок внесення орендної плати Орендарем виникає з 01.04.2022 та вказаний пункт Договору суперечить встановленому в п. 2.2.2. Договору обов`язку Орендаря здійснювати сплату орендної плати саме за користування об`єктом оренди.

Надаючи оцінку, означеному в п. 3.1. Договору обов`язку здійснювати сплату орендної плати з 01.04.2022 суд враховує положення ст. 627 ЦК України, за якими сторони відповідно до статті 6 цього Кодексу є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ч.ч. 2, 3 ст. 6 ЦК України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Приписами ч.ч. 1-3 ст. 631 ЦК України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором.

Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Таким чином, встановлена ч. 3 ст. 631 ЦК України можливість сторін договору поширити застосування договору до відносин між сторонами, що виникли до укладення договору передбачає очевидну наявність певних правовідносин між сторонами, які виникли ще до укладення договору та врегульовуються сторонами постфактум, про що безпосередньо зазначається в тексті договору.

Водночас, матеріали справи не містять будь-яких доказів наявності між сторонами господарських правовідносин з 01.04.2022, що виключає можливість застосування до умов Договору приписів ч. 3 ст. 631 ЦК України.

З долученого до позовної заяви Паспорта відкритого літнього майданчика №22/2022 (Додаток 2 до Договору) вбачається, що такий об`єкт оренди, як літній майданчик, площею 120 м.кв., за адресою наб. Незалежності, 4А в м. Ужгород до 15.08.2022 взагалі не існував, а сам Паспорт виданий на підставі рішення Ужгородського міськвиконкому від 10.08.2022.

Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №363/1834/17 учасники цивільних правовідносин мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки.

Приписи частин другої та третьої статті 6 і статті 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором, зокрема ситуації, коли сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, і коли вони не вправі цього робити.

Свобода договору як одна із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України) є межею законодавчого втручання у приватні відносини сторін. Однак останні у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, коли такий відступ неможливий у силу прямої вказівки акта законодавства, а також, якщо ці відносини врегульовані імперативними нормами.

Тому сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті).

Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням (див. близькі за змістом висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 1 червня 2021 року у справі № 910/12876/19 (пункти 7.6-7.10)).

Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб.

Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на орендаря не можна покладати обов`язок сплачувати плату за час до фактичного отримання об`єкта оренди в оренду, а саме по собі зазначення в Договорі про обов`язок Орендаря сплачувати орендну плату з 01.04.2022 без доведення Орендодавцем фактичного користування з цього часу об`єктом оренди відповідачем, беручи до уваги, що за своєю суттю орендна плата є платою саме за час користування річчю та не може довільно змінюватися порядок її формування сторонами в Договорі, - не дає підстави для нарахування орендної плати.

Таким чином, судом встановлено, що в спірних правовідносинах у відповідача відсутній обов`язок зі сплати орендної плати, нарахованої позивачем до моменту фактичного передання об`єкту оренди в оренду (25.08.2022), у зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по нарахованій з 01.04.2022 по 24.08.2022 орендної плати в сумі слід відмовити.

В той же час, матеріалами справи підтверджується, а відповідачем не заперечується факт користування ним користування окремими конструктивними елементами благоустрою (фігурного елементу мощення), площею 120,0 м.кв., за адресою: м. Ужгород, наб. Незалежності, 4А, для розміщення відкритого літнього майданчика, переданого в оренду на підставі Договору №89/КЕБ від 25.08.2022 в період з 25.08.2022 по 31.10.2022, а відтак, з огляду на встановлений сторонами в Договорі розмір орендної плати (14 400,00 грн на місяць п. 3.2. Договору), беручи до уваги, часткову сплату відповідачем орендної плати в сумі 28 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №0.0..1 від 13.11.2022, заборгованість Фізичної особи-підприємця Сапожнікова Аммара Хусейновича за період фактичного користування об`єктом оренди становить 3251,61 грн (заборгованість за 7 днів серпня 2022 року).

І оскільки факт порушення відповідачем зазначених договірних зобов`язань встановлений судом та по суті відповідачем не спростований, а тому позовні вимоги Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради про примусове стягнення з Фізичної особи-підприємця Сапожнікова Аммара Хусейновича 3251,61 грн заборгованості підлягають до задоволення, як обґрунтовано заявлені та підтверджені належними та допустимими доказами.

В частині позовних вимог про стягнення з відповідача 68 748,39 грн орендної плати належить відмовити, позаяк позовні вимоги в цій частині нараховані за період відсутності в Орендаря нормативно визначеного обов`язку сплачувати орендну плату.

Щодо вимог про стягнення пені.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Приписами ч. 4 ст. 231 ГК України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 4.1. Договору сторонами погоджено, що у разі протермінування платежів, передбачених у п. 3.2. цього Договору Орендар сплачує на користь Орендодавця пеню від суми протермінованого платежу за кожен день протермінування згідно з діючим на цей період законодавством, але не вище подвійної облікової ставки НБУ.

Як вбачається з долученого до позову розрахунку, додаткових пояснень від 19.06.2023 до нього, пеня в сумі 17 852,05 грн позивачем нарахована за період з 01.11.2022 по 30.04.2023, виходячи з наявної в цей період загальної суми заборгованості по орендній платі (72 000,00 грн).

В той же час, відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За таких обставин, враховуючи умови п. 3.2. Договору (щодо строку сплати орендної плати відповідачем до 15 числа поточного місяця), з огляду на встановлений судом розмір заборгованості відповідача з орендної плати та беручи до уваги подані позивачем розрахунки, в спірних правовідносинах нарахування відповідачу пені можливе по заборгованості кожного місяця окремо, таке нарахування припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання повинно було бути виконано.

Тобто, право нарахування пені за вересень 2022 року в позивача виникає з 16.09.2022 та припиняється 15.03.2023, за жовтень 2022 року - право нарахування пені виникає з 16.10.2022 та відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України припиняється 15.04.2023.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд неправі виходити за межі позовних вимог та самостійно збільшувати період нарахування пені, з урахуванням встановленого судом розміру заборгованості по орендні платі в сумі 3251,61 грн, а також беручи до уваги, що часткова сплата відповідачем орендної плати в сумі 28 000,00 грн була здійснена з порушенням встановлених Договором строків (13.11.2022), здійснивши арифметичний підрахунок пені в заявлений позивачем період (з 01.11.2022) та по 15.04.2023 (з урахуванням встановленого в ч. 6 ст. 232 ГК України присікального строку нарахування пені), виходячи з помісячної суми заборгованості зі сплати орендної плати та з урахуванням її часткової сплати відповідачем в означений період (13.11.2022 28 000,00 грн), суд вважає обгрунтованим та підтвердженим документально розмір пені в сумі 1238,04 грн, а позовні вимоги в цій частині такими, що підлягають до задоволення (розрахунок суду знаходиться в матеріалах справи.

В задоволенні позовних вимог про стягнення 16 614,01 грн пені належить відмовити, позаяк пеня в цій частині позивачем нарахована на неіснуючу заборгованість з орендної плати та з порушенням ч. 6 ст. 232 ГК України.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Стаття 74 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин ніж ті, що досліджені судом, а відтак, розглянувши спір на підставі поданих сторонами доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги як обґрунтовано заявлені підлягають до часткового задоволення.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони у справі пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 221, 226, 231, 236, 238, 240, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Сапожнікова Аммара Хусейновича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради (88000, м. Ужгород, пл. Поштова, 3, ) 3251,61 грн (три тисячі двісті п`ятдесят одну гривню 61 копійку) заборгованості, 1238,04 грн (одну тисячу двісті тридцять вісім гривень 04 копійки) пені та 134,11 грн (сто тридцять чотири гривні 11 копійок) у повернення сплаченого судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без участі (неявки) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного Господарського суду.

Повне судове рішення складено та підписано 28 липня 2023 року.

Суддя Лучко Р.М.