ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2023м. ДніпроСправа № 904/1024/23
Господарський суд Дніпропетровської області

у складі судді Дупляка С.А.,

без повідомлення (виклику) учасників справи,

дослідивши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи №904/1024/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВА ПОШТА"

до ОСОБА_1

про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

1. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Товариство з обмеженою відповідальністю "НОВА ПОШТА" (далі - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою від 24.01.2023 за вих. №б/н до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення 36.732,90 грн основної заборгованості, 5.469,91 грн пені, 37.648,71 грн тридцяти процентів річних та 17.305,80 грн інфляційних втрат. Фактичною підставою позовних вимог визначено договір про надання послуг з організації перевезення відправлень від 22.03.2018 за №206629.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №904/1024/23 визначено суддю ДУПЛЯКА Степана Анатолійовича, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.02.2023.

Ухвалою від 01.03.2023 суд звернувся до Головного управління ДМС у Дніпропетровській області (вул. В. Липинського, 7, м. Дніпро, E-mail: ) із запитом щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 .

Через відділ документального забезпечення 08.03.2023 від Головного управління ДМС у Дніпропетровській області надійшов лист з інформацією про зареєстроване місце проживання відповідача.

Ухвалою від 10.03.2023 позовну заяву залишено без руху, а позивачу запропоновано надати до господарського суду документи, які підтверджують відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів листом з описом вкладень.

Через відділ документального забезпечення від позивача 10.04.2023 надійшла заява від 07.04.2023 за вих. №б/н про виконання вимог ухвали суду разом з доказами, які підтверджують відправлення відповідачу копії позовної вимоги і доданих до неї документів. Оцінивши докази відправлення відповідачу копії позовної заяви і доданих до неї документів, господарський суд визнав їх належними, а недоліки позовної заяви усунутими.

Ухвалою від 17.04.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання та без виклику учасників справи за наявними у ній матеріалами (в порядку письмового провадження).

Через відділ документального забезпечення 16.05.2023 від відповідача надійшов відзив, у якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийняв рішення у справі.

З урахуванням режиму воєнного стану та можливості повітряної тривоги в місті Дніпрі у Господарському суді Дніпропетровської області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Відтак, справу розглянуто у розумні строки, ураховуючи вищевказані обставини та факти.

Стислий виклад позиції позивача

Позивач стверджує, що він надав відповідачу послуги з організації перевезення відправлень, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг), які не підписані відповідачем. Оскільки відповідач у добровільному порядку не сплатив заборгованість, позивач на суму основної заборгованості нарахував пеню, проценти річні та інфляційні втрати.

Стислий виклад позиції відповідача

Відповідач заперечує проти заявлених позовних вимог і наголошує, що не отримував від позивача жодних первинних документів, як то передбачено п.п. 5.3, 5.4 договору.

Відповідач також звернув увагу, що з весни 2019 року не користувався послугами позивача, оскільки припинив свою діяльність як фізична особа-підприємець.

2. ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ

Предметом доказування у справі, відповідно до ч. 2 ст. 76 ГПК України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У даному випадку до предмета доказування входять такі обставини: укладання договору; надання послуг; настання строку оплати послуг; фактичної оплати послуг; правомірності нарахування пені, процентів річних та інфляційних втрат.

Суд встановив, що між позивачем (далі - позивач, експедитор) та відповідачем (далі - відповідач, замовник) був укладений договір про надання послуг з організації перевезення відправлень шляхом приєднання до нього на підставі заяви №206629 від 22.03.2018.

Факт укладення договору відповідач не спростовує.

Відповідно до пункту 2.1 договору експедитор зобов`язується за плату та за рахунок замовника організувати перевезення відправлення та надання комплексу інших послуг, пов`язаних із організацією перевезення відправлення (далі - послуги), а замовник зобов`язується їх прийняти й оплатити на умовах, визначених договором.

Згідно з пунктами 2.2, 2.3 договору експедитор надає замовнику послуги на умовах цього договору та згідно з умовами, затвердженими експедитором. За надані експедитором послуги замовник сплачує експедитору винагороду згідно з чинними тарифами експедитора, розміщеними на офіційному сайті експедитора novaposhta.ua.

Загальна ціна цього договору складається із вартості послуг, наданих експедитором протягом строку дії договору. Оплата вартості наданих експедитором послуг відбувається за чинними тарифами експедитора на підставі акта наданих послуг, шляхом перерахування замовником на поточний рахунок експедитора коштів у розмірі 100% вартості послуг упродовж 2 банківських днів з моменту погодження актів наданих послуг експедитора (пункт 5.1 договору).

Згідно з пунктом 8.1 договору договір набуває чинності з моменту прийняття експедитором від замовника заяви про приєднання та діє до дати відмови будь-якої сторони від договору, але не раніше виконання однією із сторін взятих на себе обов`язків. У разі, якщо ні одна із сторін договору, письмово за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення строку дії договору не повідомить іншу сторону про припинення дії договору, строк дії договору пролонгується (продовжується) на один рік на тих же самих умовах.

Після закінчення строку дії договору його умови залишаються дійсними щодо всіх відправлень, прийнятих експедитором для організації їх транспортування та остаточного розрахунку між сторонами згідно з цим договором (п. 8.2 договору).

Для оплати наданих послуг позивач виставив відповідачу рахунки-фактури на загальну суму 63.795,32 грн, а саме:

рахунок-фактуру №НП-001878348 від 20.01.2019 на суму 32.056,01 грн (арк. 13, зворот, том 1);

рахунок-фактуру №НП-001914538 від 31.01.2019 на суму 20.324,29 грн (арк. 12, зворот, том 1);

рахунок-фактуру №НП-001942748 від 10.02.2019 на суму 9.669,61 грн (арк. 11, зворот, том 1);

рахунок-фактуру №НП-001986639 від 20.02.2019 на суму 477,38 грн (арк. 10, зворот, том 1);

рахунок-фактуру №НП-002029474 від 28.02.2019 на суму 82,10 грн (арк. 9 зворот, том 1);

рахунок-фактуру №НП-002059532 від 10.03.2019 на суму 478,90 грн (арк. 8, зворот, том 1);

рахунок-фактуру №НП-004278535 від 20.09.2020 на суму 707,03 грн (арк. 7, зворот, том 1).

На виконання умов договору позивачем були надані послуги відповідачу на загальну суму 63.795,32 грн, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (наданих послуг), які не підписані відповідачем, а саме:

актом №НП-001878348 від 20.01.2019 здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму на суму 32.056,01 грн (арк. 13, том 1).

актом №НП-001914538 від 31.01.2019 здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму на суму на суму 20.324,29 грн (арк. 12, том 1);

актом №НП-001942748 від 10.02.2019 здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму на суму 9.669,61 грн (арк. 11, том 1);

актом №НП-001986639 від 20.02.2019 здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму на суму 477,38 грн (арк. 10, том 1);

актом №НП-002029474 від 28.02.2019 здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму на суму 82,10 грн (арк. 9, том 1);

актом №№НП-002059532 від 10.03.2019 здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму на суму 478,90 грн (арк. 8, том 1);

актом № НП-004278535 від 20.09.2020 здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 707,03 грн (арк. 7, том 1).

Долучені до позовної заяви акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) в паперовому вигляді підписані зі сторони позивача, підпис відповідача відсутній.

Позивач долучив до матеріалів справи акт односторонній звірки взаєморозрахунків (арк. 14, том 1) за період з 01.01.2019 до 23.01.2023, який складений щодо заборгованості відповідача за укладеним між позивачем та відповідачем договором і з якого вбачається, що станом на 23.01.2023 заборгованість відповідача перед позивачем складає 36.732,90 грн.

Акт звірки відповідачем не підписаний.

Також з вказаного акта звірки вбачається, що між сторонами був укладений договір про надання послуг з перевезення відправлень №206629 від 22.03.2018 і за яким станом на 01.01.2019 рахувалася заборгованість у загальному розмірі 287.054,53 грн.

Водночас платіжним дорученням №@2РL682036 від 01.02.2019 на суму 149.000,00 грн, платіжним дорученням №@2РL030623 від 04.02.2019 на суму 149.000,00 грн та платіжним дорученням №@2РL723613 від 05.02.2019 на суму 40.000,00 грн відповідач перерахував на користь позивача грошові коштів у загальному розмірі 338.000,00 грн.

Зрештою, з долученого позивачем до позовної заяви акта звірки вбачається, що відповідач погасив у лютому 2019 року заборгованість за раніше укладеним між сторонами договором.

Однак такий акт звірки, як встановив суд вище, є одностороннім документом, не підписаним позивачем, а тому не є беззаперечним доказом того, що викладені у ньому обставини мали місце.

та частково погасив заборгованість, яка є підставою заявлених у справі №904/1024/23 позовних вимог.

Позивач надав до справи описи вкладень до цінних листів, датовані поштою - 19.07.2019 (арк. 16, зворот, том 1) та 05.11.2021 (арк. 15, том 1), які свідчать про направлення позивачем на адресу відповідача рахунків-фактур та актів за договором, однак суд встановив, що докази направлення рахунку-фактури №НП-004278535 від 20.09.2020 на суму 707,03 грн та акта №НП-004278535 від 20.09.2020 здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 707,03 грн відсутні.

Позивач долучив до справи докази того, що вищезазначені відправлення двічі повернулося на адресу відправника з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання» (арк. 18, 19 том 1).

Оскільки відповідач спірну заборгованість у добровільному порядку не погасив, позивач нарахував на неї пеню, проценти річні та інфляційні втраті і звернувся до суду з даною позовною заявою.

3. ПОЗИЦІЯ СУДУ

Предметом позову позивач визначив 36.732,90 грн основної заборгованості, 5.469,91 грн пені, 37.648,71 грн тридцяти процентів річних та 17.305,80 грн інфляційних втрат.

Згідно з нормами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. ст. 625, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 180 ГК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

В ч. 3 ст. 180 ГК України визначено, що при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Оцінивши зміст договору, господарський суд встановив, що сторонами погоджено його істотні умови.

Договір підписаний уповноваженими особами та скріплено печатками.

Договір у встановленому порядку не оспорений; не розірваний; не визнаний недійсним.

Таким чином, укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За своїми основними та другорядними (не основними) ознаками договір №206629 про надання послуг з організації перевезення відправлень від 22.03.2018 є договором транспортного експедирування (аналогічна правова позиція викладена у постанові Центрального апеляційного господарського суду від 06.07.2022 у справі №904/7727/21).

Статтею 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" визначено, що:

- транспортно-експедиторська діяльність - підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів;

- транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу;

- експедитор (транспортний експедитор) - суб`єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно- експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування;

- клієнт - споживач послуг експедитора (юридична або фізична особа), який за договором транспортного експедирування самостійно або через представника, що діє від його імені, доручає експедитору виконати чи організувати або забезпечити виконання визначених договором транспортного експедирування послуг та оплачує їх, враховуючи плату експедитору;

- перевізник - юридична або фізична особа, яка взяла на себе зобов`язання і відповідальність за договором перевезення вантажу за доставку до місця призначення довіреного їй вантажу, перевезення вантажів та їх видачу (передачу) вантажоодержувачу або іншій особі, зазначеній у документі, що регулює відносини між експедитором та перевізником;

- учасники транспортно-експедиторської діяльності - клієнти, перевізники, експедитори, транспортні агенти, порти, залізничні станції, митні брокери та інші особи, що виконують роботи (надають послуги) при перевезенні вантажів.

Дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають при транспортному експедируванні вантажів усіма видами транспорту, крім трубопровідного (ст. 2 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність").

Відповідно до ст. 316 ГК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Аналогічні приписи містить ст. 929 ЦК України.

Суд зазначає, що умови транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом, іншими нормативними правовими актами (ч. 3 ст. 929 ЦК України).

Згідно зі ст. 931 ЦК України, розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Відповідно до пункту 5.3 договору експедитор щомісячно складає акти наданих послуг на підставі фактично наданих послуг і надсилає замовнику одним з наступних способів:

5.3.1 шляхом направлення підписаних та скріплених печаткою актів наданих послуг у двох паперових примірниках для підписання замовником;

5.3.2 шляхом направлення актів в електронному вигляді, з накладанням кваліфікованого електронного підпису. Підписання актів наданих послуг в електронному вигляді здійснюється сторонами з урахуванням порядку та строків, що визначені умовами п. 5.4 договору. Адреса електронної пошти замовника для обміну електронними документами така: а.

Як вище встановлено судом, позивач направив на адресу відповідача рахунки-фактури та акти двічі у паперових примірниках /передбачено п.п. 5.3.1 п.5.3 договору/ 19.07.2019 (арк. 16, зворот, том 1) та 05.11.2021 (арк. 15, том 1). Також суд встановив, що докази направлення рахунку-фактури №НП-004278535 від 20.09.2020 на суму 707,03 грн та акта №НП-004278535 від 20.09.2020 здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 707,03 грн в матеріалах справи відсутні.

Однак двічі вищезазначені відправлення повернулося на адресу відправника з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання» (арк. 18, 19 том 1).

Процедура вручення адресату поштових відправлень регламентована Правилами надання послуг поштового зв`язку, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 (далі - Правила №270).

За п. 2 Правил №270 вручення поштового відправлення, поштового переказу - виробнича операція, яка полягає у видачі поштового відправлення, виплаті коштів за поштовим переказом одержувачу.

Відповідно до п. 91 Правил №270, інформація про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу надсилається адресату у вигляді смс-повідомлення за номером мобільного телефону, зазначеним на поштовому відправленні, поштовому переказі, а у разі відсутності номера мобільного телефону - шляхом вкладення до абонентської поштової скриньки бланку повідомлення встановленого зразка.

Згідно з п. 92 Правил №270, підлягають доставці додому: прості поштові відправлення; рекомендовані поштові картки, листи, відправлення для сліпих, дрібні пакети, рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів; відправлення "EMS", крім тих, на вкладення яких нараховані митні платежі.

Пунктом 99 Правил №270 визначено, що рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначкою "Судова повістка"), рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

Відповідно до п. 110 Правил №270, у разі коли адресат протягом трьох робочих днів після інформування його за телефоном (через Інтернет) або вкладення до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу (за винятком рекомендованих листів з позначкою "Судова повістка") не з`явився за одержанням такого відправлення, поштового переказу, він інформується повторно шляхом вкладення до абонентської поштової скриньки повідомлення з відміткою "Повторне" або інформується за телефоном шляхом надіслання смс-повідомлення (через Інтернет).

Положеннями п. 116 Правил №270 визначено, що у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження, відправлення "EMS" - 14 календарних днів, міжнародні поштові перекази - відповідно до укладених угод.

Згідно з п. 117 Правил №270 після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення, поштові перекази повертаються відправнику.

(1) Однак з поданої позивачем накладної АТ "Укрпошта" від 19.07.2019 за №260 не вбачається чи зазначено відправником (позивачем) засіб телефонного зв`язку із адресатом (відповідачем), при тому, що при підписанні договору відповідачем вказано номер телефону.

(2) Також з поданої позивачем накладної АТ "Укрпошта" від 05.11.2021 за №483 вбачається зазначення відправником (позивачем) засіб телефонного зв`язку із адресатом ( ОСОБА_2 , яка не є учасником справи №904/1024/23 і взагалі інформація про дану особу у суду відсутня), а саме номер телефону НОМЕР_1 , в той час як відповідач у договорі зазначив номер телефону НОМЕР_2 .

З огляду на вище встановлене, суд критично оцінює надані позивачем докази направлення рахунків-фактур та актів, які визначені позивачем підставами для стягнення заборгованості у справі №904/1024/23, оскільки їх некоректне складення саме позивачем сприяло утрудненню (неможливості) отримання відповідачем смс - повідомлення про надходження поштового відправлення або інформування його за телефоном (через Інтернет).

Крім того у матеріалах справи відсутнє повідомлення органу поштового зв`язку про надходження на адресу відповідача поштових відправлень за №260 та №483, які повинні були бути вкладеними до абонентської поштової скриньки та відсутнє таке ж повідомлення із відміткою "Повторне".

Як вище встановлено судом, відділенням АТ "Укрпошта" у порядку, встановленому ст.116 Правил №270, поштові відправлення за №260 та №483 повернуто відправнику із зазначенням причини "за закінченням строку зберігання".

З огляду на наявні у справі №904/1024/23 докази, суд визнає такою, що відповідає обставинам справи позицію відповідача про неотримання від позивача ані рахунків-фактур, ані актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), на підставі яких останній обґрунтовує заявлені позовні вимоги.

Таким чином відповідач з незалежних від нього обставин не отримав вказані вище поштові відправлення, що свідчить про безпідставність тверджень позивача про ухилення відповідача від підписання спірних актів здачі - приймання робіт.

Суд доходить висновку, що позивачем обрано спосіб направлення на адресу відповідача актів надання послуг у паперовому вигляді, що передбачено п. 5.3.1 і узгоджується з положеннями п. 5.3 договору.

Зрештою, суд звертає увагу, що відповідно до п. 2.5 договору прийняття експедитором відправлення для надання послуг, визначених цим договором, оформляється експрес-накладною, у якій зазначаються такі відомості: тип послуги, інформація про відправника, інформація про одержувача, інформація про кількість вантажних місць, вага відправлення, оголошена вартість відправлення, опис вмісту відправлення, платник послуг, форма розрахунку, розрахункові строки доставки відправлення, інформація про додаткові послуги/сервіси, вартість послуг експедитора.

Відтак саме оформленою експрес-накладною підтверджується факт надання експедиторських послуг.

Але, як вбачається з матеріалів справи, позивач експрес-накладні про прийняття позивачем спірних відправлень до матеріалів справи не надав.

Приймаючи рішення по суті позовних вимог, суд бере до уваги, що незважаючи на неотримання відповідачем рахунків-фактур та актів здачі-приймання (надання послуг), які є підставою для стягнення основної заборгованості у справі №904/1024/23 позивач не скористався визначеною п. п. 5.3.2 п. 5.3 договору можливістю направлення актів на електронну адресу відповідача. Докази зворотного матеріали справи не містять.

Надані позивачем до матеріалів справи докази свідчать про те, що акти наданих послуг хоча і направлялись відповідачу засобами поштового зв`язку, проте не були ним отримані. Доказів використання альтернативного способу направлення документів, що визначений договором, а саме шляхом направлення документів у електронному вигляді на повідомлену відповідачем у заяві-приєднання електронну адресу - до матеріалів справи не надано.

З огляду на фактичні обставини справи у задоволенні вимог про стягнення з відповідача на користь позивача основної заборгованості у розмірі 36.732,90 грн слід відмовити.

Подібна правова позиція висвітлена у постановах Центрального апеляційного господарського суду від 06.07.2022 у справі 904/7727/21, від 06.07.2022 у справі №904/9767/21, від 07.02.2022 у справі №904/5119/21.

Оскільки позовні вимоги про стягнення пені, процентів річних та інфляційних втрат є нерозривно пов`язаними з сумою основної заборгованості та фактично похідними від такої вимоги, у їх задоволенні також належить відмовити.

Щодо підвідомчості справи господарському суду

Фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до відповідного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою (частина восьма статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань»).

Як встановлено судом, 26.11.2019 відповідач позбавився статусу підприємця, що підтверджується відомостями, розміщеними на офіційному сайті Міністерства юстиції України у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Договір №206629 від 22.03.2018 про надання послуг з організації перевезення відправлень відповідачем був укладений з використанням статусу фізичної особи-підприємця і фактично послуги, пов`язані з перевезенням відправлень відповідачу надавалися як суб`єкту підприємницької діяльності.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Статтею 4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України.

Так, згідно з пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Згідно із статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (наприклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України, а також статей 4, 45 ГПК України для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку із здійсненням господарської діяльності.

Суд відзначає, що договір був укладений між позивачем та фізичною особою-підприємцем і виникли між вказаними сторонами правовідносини у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності відповідачем.

Відповідно до статті 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно із частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

За частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько- господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Згідно із статтею 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до статті 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, частини восьмої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Отже, у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою як її права, так і обов`язки за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою (на що неодноразово вказувала Велика Палата Верховного Суду, зокрема у постанові від 16.10.2019 у справі № 337/3833/16-ц).

Юрисдикція спорів про стягнення заборгованості договором про надання комунальних послуг визначається залежно від суб`єктного складу правовідносин, тобто якщо споживачем послуг є фізична особа, то такі спори повинні розглядатися за правилами цивільного судочинства, а якщо споживачем послуг є юридична особа чи ФОП, то за суб`єктним складом такі спори мають розглядатися в порядку господарського судочинства. Аналогічні висновки Велика Палата Верховного Суду зробила у постановах від 08.05.2018 у справі №757/45133/15-ц (провадження №14-114цс18) та від 20.09.2018 у справі №751/3840/15-ц (провадження №14-280цс18).

Суд також звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.06.2019 у справі №904/1083/18 роз`яснила таке: «З 15 грудня 2017 року господарський суд згідно з пунктом 6 частини першої статті 231 ГПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» не може закрити провадження у справі, якщо до подання позову припинено діяльність фізичної особи - підприємця, яка є однією зі сторін у справі.

Відтак з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГІІК України у вказаній редакції спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.».

Отже, позивач, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з обов`язку відповідача здійснити оплату послуг, пов`язаних з організацією перевезення відправлень за договором, який був укладений останнім у статусі фізичної особи-підприємця.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 (провадження №14-144цс18), а також у постанові Центрального апеляційного господарського суду від 06.12.2022 у справі №904/1760/21.

Аналізуючи фактичні обставини справи №904/1024/23 суд встановив, що відповідач втратив статус фізичної особи-підприємця з 26.11.2019, однак жодних доказів того, що відповідач вживав заходи задля розірвання спірного договору матеріали справи не містять.

Отже, суд доходить висновку, що правовідносини, які стали предметом судового розгляду є взаємопов`язаними саме з господарською діяльністю відповідача, а тому позивач правильно обрав юрисдикцію суду.

Судові витрати

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 73 - 79, 86, 129, 233, 238, 240, 241, 252 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня його повного складення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 24.07.2023

Суддя С.А. Дупляк