ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2023 р. м. Житомир Справа № 906/713/23

Господарський суд Житомирської області у складі судді Прядко О.В.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без виклику

(повідомлення) сторін справу №906/713/23

за позовом Цюпи Геннадія Ростиславовича

до Липка Юрія Анатолійовича

про стягнення 120047,58 грн

Процесуальні дії по справі. Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Цюпа Геннадій Ростиславович звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом до Липка Юрія Анатолійовича про стягнення 120047,58 грн, з яких 103324,81 грн інфляційних втрат та 16722,77 грн 3% річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання з 11.11.2020 по 23.05.2023.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач не виконав у повному обсязі рішення Господарського суду Житомирської області від 27.02.2020 та додаткове рішення Господарського суду Житомирської області від 16.03.2020 у справі №906/1145/19, залишені без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.11.2020, якими стягнуто з ФОП Липка Ю.А. на користь ФОП Цюпи Г.Р. 200000,00 грн попередньої оплати, 3000,00 грн судового збору та 20142,16 грн витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з чим у позивача виникло право на застосування наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідно до ст.625 ЦК України.

Ухвалою суду від 29.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

07.06.2023 до суду повернулася без вручення надіслана відповідачу копія ухвали від 29.05.2023 у справі №906/713/23 з відміткою відділення поштового зв`язку: «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.50-52).

Разом із тим 12.06.2023 на електронну пошту суду від відповідача надійшла заява від 09.06.2023, у якій останній повідомив, що отримав ухвалу суду від 29.05.2023 електронним зв`язком, просив зобов`язати позивача надіслати йому копію позовної заяви на електронну пошту: ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкласти розгляд справи для надання можливості ознайомитись з матеріалами, подати відзив на позову заяву та заперечення згідно чинного законодавства. В обґрунтування викладеного зазначив, що на даний час знаходиться за кордоном, копію позовної заяви не отримував і не мав можливості ознайомитись з її матеріалами (а.с.53).

Враховуючи те, що позивач долучив до позовної заяви належні докази направлення копії позовної заяви з додатками на адресу відповідача, при цьому нормами ГПК України не передбачено повторного зобов`язання позивача надіслати копію позовної заяви з додатками на адреси інших учасників справи, судом 13.06.2023 надіслано відповідачу на зазначену ним електронну пошту ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) скан-копії позовної заяви Цюпи Г.Р. від 24.05.2023 з додатками для ознайомлення з матеріалами в електронному вигляді (а.с.54).

Суд відхиляє клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, оскільки, як вже зазначалося, справа №906/713/23 розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її учасників.

Згідно з ч.2 ст.252 ГПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається, зокрема, через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч.5 ст.252 ГПК України).

У строк, встановлений ч.7 ст.252 ГПК України, клопотань від учасників про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Відповідач процесуальним правом подання відзиву на позовну заяву не скористався, будь-яких заперечень щодо викладених у позовній заяві обставин не повідомив, власного контррозрахунку чи доказів погашення заборгованості суду не надав.

Враховуючи викладені обставини, приймаючи до уваги, що відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі, суд, відповідно до ч.9 ст.165, ч.5 ст.252 ГПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення.

Згідно з ч.4 ст.240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 27.02.2020 у справі №906/1145/19 позов ФОП Цюпи Геннадія Ростиславовича задоволено частково: стягнуто з ФОП Липка Юрія Анатолійовича 200000,00 грн попередньої оплати та 3000,00 грн судового збору; у решті позову відмовлено (а.с.15-21).

Додатковим рішення Господарського суду Житомирської області від 16.03.2020 у справі №906/1145/19 стягнуто з ФОП Липка Юрія Анатолійовича на користь ФОП Цюпи Геннадія Ростиславовича 20142,16 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.11.2020 у справі №906/1145/19 апеляційну скаргу ФОП Липка Ю.А. на рішення Господарського суду Житомирської області від 27.02.2020 та додаткове рішення Господарського суду Житомирської області від 16.03.2020 у справі №906/1145/19 залишено без задоволення, вказані судові рішення - без змін (а.с.22-31).

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.01.2021 у справі №906/1145/19 відмовлено у відкритті касаційного провадження (а.с.32-34).

З листа Пулинського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 22.03.2023 №8.14-25/4686 слідує, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження по виконанню судових наказів №906/1145/19 від 25.11.2020, виданих Господарським судом Житомирської області (АСВП №63798350, №63798110). В рамках вказаних виконавчих проваджень державним виконавцем постійно здійснюється перевірка майнового стану боржника. На даний час вищевказані рішення виконані частково, а саме стягнуто з боржника на користь стягувача 3151,80 грн (а.с.35-38).

Як повідомив позивач, у подальшому сторони припинили свою підприємницьку діяльність, однак зобов`язання відповідача, які виникли на підставі вищевказаних судових рішень, не припинилися і продовжують існувати, залишок заборгованості Липка Ю.А. складає 219990,36 грн (223142,16 грн - 3 151,80 грн).

Відтак позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 103324,81 грн інфляційних втрат та 16722,77 грн 3% річних, нарахованих внаслідок невиконання відповідачем зобов`язання зі сплати 219990,36 грн за судовими рішеннями у справі №906/1145/19 від 27.02.2020 та від 16.03.2020.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, невизнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно з положеннями ст.129-1 Конституції України, ст.18 ГПК України, ч.ч.2, 4 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Частинами 1, 2 ст.509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В силу приписів ст.525, 526 ЦК України, ст.193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як уже зазначалося, рішенням Господарського суду Житомирської області від 27.02.2020 та додатковим рішенням Господарського суду Житомирської області від 16.03.2020 у справі №906/1145/19, які залишено без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.11.2020, стягнуто з ФОП Липка Ю.А. на користь ФОП Цюпи Г.Р. 200000,00 грн попередньої оплати за договором купівлі-продажу №3 від 12.03.2018, 3000,00 грн судового збору та 20142,16 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.4 ст.75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційне нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є наслідком прострочення боржником грошового зобов`язання і способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Така правова позиція збігається з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №914/1033/17, від 20.08.2018 у справі №914/508/17, від 11.08.2018 у справі №914/1487/17.

Враховуючи те, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу, тому наявні правові підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст.625 ЦК України.

Вказана правова позиція відображена у постановах Верховного Суду від 31.05.2018 у справі №902/330/17, від 05.07.2019 у справі №905/600/18 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18.

Також, згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і процентів річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Одночасно суд зауважує, що рішення суду за своєю правовою природою є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб. У даному спорі само по собі рішення суду у справі №906/1145/19 не є грошовим зобов`язанням або підставою його виникнення.

З огляду на викладене, у розумінні ст.625 ЦК України, позивач вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних втрат та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання, при цьому основою для їх нарахування є сума основного боргу, не обтяжена іншими нарахуваннями.

Оскільки обов`язок сплатити судові витрати у вигляді сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу на підставі рішення суду не є зобов`язанням в розумінні положень ч.1 ст.509 ЦК України, відсутні підстави для застосування ст.625 ЦК України у цій частині.

Відтак нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму 3000,00 грн судового збору та на суму 20142,16 грн витрат на професійну правничу допомогу, стягнутих на підставі судових рішень у справі №906/1145/19 від 27.02.2020 і 16.03.2020, є безпідставними.

Здійснивши за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ІПС «LIGA 360» власний перерахунок 3% річних за період з 11.11.2020 по 24.05.2023 та інфляційних втрат за листопад 2020 року - квітень 2023 року на суму основного боргу, стягнуту за рішенням Господарського суду Житомирської області у справі №906/1145/19, у розмірі 196848,20 грн (з урахуванням часткової оплати на суму 3151,80 грн), суд дійшов висновку, що правильним і обґрунтованим є нарахування 3% річних у розмірі 14963,60 грн та інфляційних втрат у розмірі 92455,43 грн. У решті позовних вимог щодо нарахування 1759,17 грн 3% річних та 10869,38 грн інфляційних втрат слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Відповідно до приписів ст.ст.13, 74 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку задовольнити позов частково, стягнути з відповідача на користь позивача 14963,60 грн 3% річних та 92455,43 грн інфляційних втрат, у задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч.ч.1, 2, ст.123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За наведеного, судовий збір покладається на відповідача у розмірі 2401,65 грн.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.123 ГПК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.126 цього Кодексу).

З матеріалів справи слідує, що правову допомогу Цюпі Г.Р. у даній справі надавав адвокат Бородін Д.В., повноваження та обсяг прав якого підтверджуються ордером на надання правничої (правової) допомоги серії АМ №1021045 від 23.05.2023 та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю №645 від 12.04.2012 (а.с.41-42).

20.05.2023 між Цюпою Г.Р. (клієнт) та Бородіним Д.В. (адвокат) укладено договір про надання правничої допомоги (далі - договір) (а.с.39), відповідно до п.1.1 якого адвокат зобов`язується за завданням клієнта надати правничу допомогу, а клієнт зобов`язується оплатити надану правову допомогу та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору.

За цим договором адвокат зобов`язується за завданням клієнта надати останньому правничу допомогу по юридичним питанням або за окремим письмовим дорученням клієнта (п.1.2 договору).

На виконання цього договору адвокат має повноваження адвоката, захисника, позивача, відповідача, третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору та третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, визначені Цивільним процесуальним кодексом України, Господарським процесуальним кодексом України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Кримінальним процесуальним кодексом України, в тому числі, але не виключно, без обмежень повноважень адвоката (п.1.3 договору).

Згідно з умовами п.п.2.1, 2.2 договору, оплата за цим договором визначається і здійснюється відповідно до Протоколу погодження гонорару, який є невід`ємною частиною цього договору. До гонорару адвоката не входять витрати зі сплати судового збору, проведення експертиз та досліджень, а також витрати на відрядження та транспортні витрати власним транспортом адвоката або громадським транспортом.

Також 20.05.2023 між Цюпою Г.Р. та адвокатом Бородіним Д.В. підписано протокол погодження гонорару (далі - протокол) (а.с.40), відповідно до якого сторони погодили, що розмір гонорару адвоката за надання клієнту професійної правничої допомоги по справі за позовом клієнта до Липка Юрія Анатолійовича про стягнення коштів у зв`язку з невиконанням судового рішення по справі №906/1145/19 є фіксованим та складає З0000,00 грн (п.1 протоколу).

Згідно з п.2 протоколу, професійна правнича допомога адвоката клієнту, відповідно до п.1 цього протоколу, складається з вивчення матеріалів справи, вивчення судової практики, консультації клієнта, узгодження правової позиції з клієнтом, складання та написання позовної заяви та інших процесуальних документів по справі, представництво інтересів клієнта при розгляді справи в судах першої та апеляційної інстанцій.

Гонорар, вказаний в п.1 цього протоколу, підлягає сплаті клієнтом на користь адвоката протягом 5 днів з дня набуття рішенням по справі законної сили (п.3 протоколу).

Згідно зі ст.30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Водночас, за змістом ч.4 ст.126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу суд враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2021 у справі №912/1025/20, згідно з якими для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат і, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у додатковій постанові від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та у постановах від 13.02.2020 у справі №910/2170/18, від 08.04.2020 у справі №922/2685/19).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited проти України" від 23.01.2014, у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015); відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (рішення ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002).

Суд приймає до уваги, що даний спір не є складним за доказовою базою, не містить складних розрахунків; підготовка позовної заяви, з огляду на її зміст та перелік приєднаних до неї документів, не потребувала вивчення великого обсягу фактичних даних, виконання значного обсягу юридичної і технічної роботи. Представнику позивача зі статусом адвоката, з огляду на предмет спору та предмет доказування, не потребувалось значних затрат часу та зусиль на вивчення матеріалів та аналіз чинного законодавства, разом із тим справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Дослідивши протокол погодження гонорару від 20.05.2023 та проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем витрати на правову допомогу в розмірі 30000,00 грн не є співмірними зі складністю даної справи та наданим адвокатом обсягом послуг, не відповідають критеріям обґрунтованості та розумності їхнього розміру у розумінні приписів ч.5 ст.129 ГПК України.

З огляду на викладене, керуючись принципами справедливості та пропорційності, зважаючи на категорію і складність справи, встановлену неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката, враховуючи висновок суду про часткове задоволення позову, суд вважає за доцільне не присуджувати позивачу всі заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу, а задовольнити та стягнути з відповідача 2000,00 грн, у решті таких витрат в сумі 28000,00 грн - відмовити.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Липка Юрія Анатолійовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь Цюпи Геннадія Ростиславовича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 14963,60 грн 3% річних, 92455,43 грн інфляційних втрат, 2401,65 грн судового збору та 2000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 27.07.23

Суддя Прядко О.В.

Друк:

1 - у справу;

2 - позивачу (рек.) на ел.пошту: ;

3 - відповідачу (рек.) + на ел.пошту: .