ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2023 р. Справа№ 910/14552/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Корсака В.А.

Владимиренко С.В.

за участю:

секретаря судового засідання Звершховської І.А.,

від позивача: не з`явились;

від відповідача: не з`явились;

розглянувши апеляційну скаргу

Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електростанція" (далі - ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі ВП "Південноукраїнська АЕС")

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2023 (повний текст складено 28.04.2023)

у справі № 910/14552/22 (суддя Удалова О.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім РТД"

до ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі ВП "Південноукраїнська АЕС"

про стягнення 1 472 894,42 грн, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.

У грудні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім РТД" (далі - ТОВ «ТД РТД») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електростанція" (далі - Підприємство) про стягнення 1 472 894,42 грн, з яких 1 144 349,00 грн - основний борг, 80 104,49 грн - штраф, 28 128,31 грн - 3% річних та 220 311,73 грн - інфляційні втрати.

В обґрунтування заявлених вимог ТОВ «ТД РТД» посилається на неналежне виконання ДП «НАЕК «Енергоатом» зобов`язань за договором №53-123-04-21-0714 від 21.09.2021 в частині оплати поставленого товару у встановлений договором строк.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.04.2023 позов задоволено частково. Стягнуто з Підприємства на користь ТОВ «ТД РТД» 1 144 349,88 грн основного боргу, 28128,31 грн 3% річних, 220 311,73 грн інфляційних втрат, а також 20 891,85 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Суд встановив, що під час розгляду справи сторони не надали доказів оплати товару на суму 1 144 349,88 грн, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 144 349,88 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та втрат від інфляції, суд зазначив, що такий розрахунок виконано арифметично вірно, а відтак вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 28 128,31 грн 3% річних та 220 311,73 грн втрат від інфляції є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні вимоги позивача щодо стягнення штрафу в розмірі 80 104,49 грн, суд зазначив, що у даному випадку відповідач прострочив саме виконання грошового зобов`язання з оплати отриманого товару, що, у свою чергу, унеможливлює нарахування йому штрафу на підставі ст. 231 ГК України. При цьому в договорі сторони не погодили відповідальність у вигляді штрафу за несвоєчасне здійснення відповідачем як покупцем розрахунку за поставлений йому товару.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 06.04.2023, Підприємство звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ТОВ «ТД РТД» у задоволенні позову.

За текстом апеляційної скарги Підприємство зазначає, що не погоджується з позицією господарського суду першої інстанції в частині стягнення 1 144 349,88 грн основного боргу, 28128,31 грн 3% річних та 220311,73 грн інфляційних.

На думку скаржника, суд при постановленні рішення не взяв до уваги, що країною походження товару є РФ. Так, Законом України «Про санкції» №1644-VI1, Постановою КМУ №426, Постановою КМУ №178 введено обмежувальні заходи (санкції) на будь-які видаткові операції як з контрагентами, так і в частині розрахунків за товар, країна походження якого є рф. Господарський суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не взяв до уваги направлення ним на адресу позивача листа від 28.10.2022 №51/15606 про те, що планові платежі за даним договором анульовано в SAP ERP (додаток №25 до відзиву на позовну заяву).

Скаржник також зазначає, що відповідно до п. 8.1 договору сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання своїх зобов`язань за цим договором унаслідок настання форс-мажорних обставин, що вступили в силу після укладання договору. Отже, стягнення 3% річних та інфляційних втрат неправомірне.

Апелянт посилається на ст. 614 ЦК України та вважає, що його вина як підстава для відповідальності відсутня.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.05.2023 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Алданова С.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.05.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/14552/22 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Підприємства на рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2023 до надходження матеріалів справи №910/14552/22.

31.05.2023 матеріали справи №910/14552/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Підприємства на рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2023 у справі №910/14552/22. Розгляд справи призначити на 24.07.2023.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.07.2023 справа №910/14552/22 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Владимиренко С.В., Корсак В.А. (у зв`язку з відпусткою судді Алданової С.О.).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.07.2023 прийнято апеляційну скаргу Підприємства на рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2023 у справі №910/14552/22 до провадження у визначеному складі суду.

Позивач засобами електронного зв`язку подав суду клопотання про розгляд справи 24.07.2023 без участі його представника.

Відповідач був належним чином повідомлений про дату і час судового засідання шляхом направлення йому засобами поштового зв`язку ухвали від 01.06.2023 на дві адреси (у містах Києві та Южноукраїнську) та її отриманням 06.06.2023 та 12.06.2023, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованого поштового відправлення. У судове засідання відповідач свого представника не направив. Лише після засідання, призначеного на 12 год 00 хв, до канцелярії суду о 14 год 10 хв надійшло клопотання представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції, які, відповідно, не розглядалось судом.

Позиції учасників справи.

Від ТОВ «ТД «РТД» надійшла заява, у якій позивач просить розглянути справу без участі позивача / його представника. Позивач вважає оскаржуване рішення таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення. ТОВ «ТД «РТД» просить апеляційну скаргу Підприємства залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2023 у справі №910/14552/22 - без змін.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

21.09.2021 ТОВ «ТД РТД» (постачальник) та Підприємство (покупець) уклали договір №53-123-04-21-07148, за умовами якого постачальник зобов`язується передати покупцю, а покупець приймає на себе зобов`язання прийняти та сплатити товар - код CPV 19510000 по ДК 021:2015 - гумові вироби (рукави, пластини, шнури гумові) у кількості, асортименті та за цінами, зазначеними у Специфікації № 1, що є невід`ємною частиною даного договору.

Згідно з п. 2.1 договору загальна вартість товару є твердою та складає 1 060 000,00 грн, ПДВ 20% - 212 000,00 грн, разом з ПДВ - 1 272 000,00 грн.

Оплата відбувається протягом 45 робочих днів після постачання товару відповідно до Специфікації № 1 та виконання постачальником умов п. п. 3.2, 6.1 договору. Пеня за несвоєчасну оплату не нараховується (п. 2.2 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору постачання здійснюється з дати публікації договору в системі ProZorro, але не пізніше 10.12.2021, крім позицій відповідно до зведеного переліку № з/п 5, 6, 28, 29, 30 на закупівлю товару, для яких термін постачання 90 днів з дати підписання договору.

З товаром постачальник надає покупцю: видаткову накладну (в трьох примірниках); електронну податкову накладну, оформлену та зареєстровану в ЄРПН у встановленому чинним законодавством порядку; на техпластину марки МБС - паспорт (сертифікат) якості; протокол випробувань техпластин марок МБС; лист-згода заводу виробника про надання гарантії про якісну техпластину; на пластину вакуумну (сертифікат якості); на шнур шпринцований (паспорт); на шнури та рукава - документ, що підтверджує якість продукції (п. 3.2 договору).

За умовами п. 3.3 датою постачання є дата отримання товару на складі Вантажоодержувачем з відміткою в накладній на відвантаження товару.

Договір вступає в силу з моменту підпису обома сторонами та скріплення печаткою зі сторони покупця і діє до 31.12.2022 включно, а в частині виконання сторонами гарантійних зобов`язань - до їх повного виконання (п. 13.1 договору).

Додатковою угодою №1 від 01.08.2022 сторони внесли зміни до договору в частині зменшення ціни договору до 1 161 409,08 грн.

На виконання умов договору ТОВ «ТД РТД» поставило Підприємству товар на загальну суму 1 301 431,02 грн, що підтверджується видатковими накладними: №РН-0000931 від 20.06.2022, №РН-00000549 від 27.09.2021, №РН-0000550 від 28.09.2021, №РН-0000553 від 04.10.2021, №РН-0000555 від 04.10.2021, №РН-0000566 від 06.10.2021, №РН-0000577 від 11.10.2021, №РН-0000604 від 29.10.2021, №РН-0000623 від 05.11.2021, №РН-0000627 від 10.11.2021, №РН-0000643 від 16.11.2021, №РН-0000713 від 24.12.2021, №РН-0000720 від 28.12.2021, №РН-0000904 від 24.05.2022.

За накладною-вимогою на відпуск матеріалів №22-21 від 27.06.2022 Підприємство повернуло товари, поставлені за видатковою накладною №РН-0000627 від 10.11.2021 на загальну суму 88 900, 95 грн.

За накладною-вимогою №22-3 від 28.01.2022 Підприємство повернуло поставлений за видатковою накладною № РН-0000555 від 04.10.2021 шнур вакуумний квадратний 12*12 на загальну суму 42 000,00 грн.

Повернення вказаного вище товару не включало в себе ПДВ, тобто Підприємство повернуло ТОВ «ТД РТД» товар на загальну суму 157 081,14 грн з ПДВ.

ТОВ «ТД РТД» звернулось до Підприємства з претензією №1/05-09 від 05.09.2022 на суму 1 144 349,88 грн, яку Підприємство отримало 09.09.2022, а відокремлений підрозділ Підприємства - 13.09.2022.

У зв`язку з несплатою Підприємством заборгованості ТОВ «ТД РТД» звернулось з позовом у цій справі та просить стягнути з відповідача 1 144 349,88 грн (1 301 431,02 - 157 081,14) заборгованості.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Згідно з нормами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Статті 626, 628, 629 ЦК України визначають, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 180 ГК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Суд встановив, що ТОВ «ТД РТД» поставило Підприємству товар, який Підприємство прийняло (крім повернутого за накладними-вимогами №22-21 від 27.06.2022 та №22-3 від 28.01.2022).

Підприємство не надало доказів оплати товару на суму 1 144 349,88 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги з посиланням на лист №51/15606 від 28.10.2022, направлений Підприємством позивачу, колегія суддів відзначає таке.

Зміст вказаного листа (т. 1, а. с. 97) свідчить, що відповідач адресував його ДП «НАЕК «Енергоатом» (директору з фінансів та бюджетування), а не позивачу і позивач не міг бути про нього обізнаний, Підприємство не надало доказів на підтвердження направлення цього листа позивачу. Так само Підприємство не надало доказів його направлення і на адресу ДП «НАЕК «Енергоатом».

Господарський суд першої інстанції надав також оцінку доводам Підприємства про зупинення ним здійснення видаткових операцій з позивачем в частині товару, виробником якого є російська федерація. Так, договір між сторонами укладено та виконано до повномасштабної збройної агресії проти України зі сторони рф.

Зокрема, суд відзначив погодження сторонами в специфікації до договору саме такого товару, який Підприємство прийняло без зауважень. Крім того ані у специфікації до договору, ані у запереченнях на позов (з посиланням на відповідні докази) не зазначено, який саме товар, якого виробника та на яку суму можливо підпадає під санкції, при тому, що у специфікації визначено п`ять виробників, а позивач визначений як виробник більшості товарних позицій.

Погоджуючись з такими висновками місцевого господарського суду, колегія суддів відзначає, що посилання відповідача на власне рішення про зупинення видаткових операцій з позивачем є безпідставним та у будь-якому разі не є передбаченою договором чи законом підставою, яка звільняє Підприємство від обов`язку з оплати товару.

За таких підстав колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з Підприємства 1 144 349,88 грн основного боргу та задоволення позову в цій частині.

Щодо вимог позову про стягнення з Підприємства 28 128,31 грн 3% річних за період з 01.12.2021 по 11.11.2022 та 220 311,73 грн інфляційних втрат за період з січня 2021 року по вересень 2022 року колегія суддів зазначає таке.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором) в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №910/12604/18 від 01.10.2019 та у постанові Верховного Суду України у справі №3-12г10 від 08.11.2010).

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18).

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши наданий позивачем та здійснений місцевим господарським судом розрахунок 3% річних та втрат від інфляції, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що відповідні розрахунки виконано арифметично вірно, до стягнення з Підприємства на користь позивача підлягає 28 128,31 грн 3% річних та 220 311,73 грн втрат від інфляції.

Наведеним спростовуються також і доводи апеляційної скарги з посиланням на п. 8.1 договору, згідно з якою сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання своїх зобов`язань за цим договором унаслідок настання форс-мажорних обставин, що вступили в силу після укладання даного договору, у зв`язку з чим стягнення 3% річних та інфляційних втрат є неправомірним.

Крім того, Підприємство не надало доказів на підтвердження наявності у нього форс-мажорних обставин та повідомлення про їх настання позивача.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків не спростовують.

ТОВ «ТД РТД» також заявило вимогу про стягнення з Підприємства 80 104,49 грн штрафу, у задоволенні якої господарський суд першої інстанції відмовив.

Колегія суддів відзначає, що хоч Підприємство і просить скасувати оскаржуване рішення, однак не наводить у апеляційній скарзі доводів в частині цих вимог, а також за текстом апеляційної скарги зазначає, що не погоджується з судовим рішенням в частині основного боргу, 3% річних та інфляційних.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається; підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електростанція" (далі - ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі ВП "Південноукраїнська АЕС") на рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2023 у справі № 910/14552/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2023 у справі № 910/14552/22 залишити без змін.

3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.

4. Справу №910/14552/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 25.07.2023.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді В.А. Корсак

С.В. Владимиренко