ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"18" липня 2023 р. Cправа № 902/235/23

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Тварковського А.А.,

за участю секретаря судового засідання Зеленюк О.В.,

представників:

позивача - Бляхарського Я.С.,

у відсутності відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом: Приватного підприємства "Укрпалетсистем" (вул. Березюка, 15, с. Ушомир, Коростенський район, Житомирська область, 11571)

до: Приватного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський" (вул. Соборна, 200, с. Війтівка, Гайсинський (Бершадський) район, Вінницька область, 24412)

про стягнення 1 000 989,94 грн,

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Приватного підприємства "Укрпалетсистем" до Приватного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський" про стягнення 1 000 989,94 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором купівлі-продажу нафтопродуктів №290/03/21 від 16.03.2021 в частині повної та своєчасної оплати вартості отриманих нафтопродуктів, внаслідок чого Приватним підприємством "Укрпалетсистем" заявлено до стягнення з Приватного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський" 1 000 989,94 грн заборгованості, з яких: 404 403,52 грн - основного боргу; 192 906,02 грн - пені; 126 259,58 грн - інфляційних втрат; 169 849,48 грн - 30% річних; 107 571,34 грн - 19% річних за користування коштами.

Ухвалою суду від 13.03.2023, з урахуванням виправлення недоліків позовної заяви, за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/235/23 в порядку загального позовного провадження та призначено у ній підготовче засідання на 11.04.2023.

Під час підготовчого провадження у справі, строк якого протокольною ухвалою від 11.04.2023 продовжено на 30 днів на підставі ч. 3 ст. 177 ГПК України з власної ініціативи суду, відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 48-51), відзив на позовну заяву (а.с. 52-84) та додаткові пояснення (а.с. 104-105).

Виконавши завдання підготовчого провадження, судом закрито таку стадію судового процесу та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.07.2023, про що постановлено відповідну ухвалу від 16.05.2023 у протокольній формі.

Слід зазначити, що ухвалою суду від 15.05.2023 представнику відповідача забезпечено участь у судових засіданнях у справі №902/235/23 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

На визначений час у судове засідання 18.07.2023 з`явився представник позивача, представник відповідача не під`єднався до судового засідання в режимі відеоконференції з технічних причин, про що секретарем судового засідання подано службову записку №261/2023 від 18.07.2023, яка міститься в матеріалах справи. Поряд з цим суд враховує, що відповідно до ч. 5 ст. 197 Господарського процесуального кодексу України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Представник позивача заявлений позов підтримав у повному обсязі з підстав та обставин, викладених у позовній заяві та подав викладено письмово позицію з урахуванням поданого відповідачем відзиву на позовну заяву.

Суть заперечень відповідача зводиться до того, що позивачем не враховано обмеження, встановлені ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, що нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Поряд з цим відповідач просить застосувати позовну давність в один рік до періодів, за які нараховано пеню.

Окрім того, відповідач вважає, що стягнення з нього як боржника штрафних санкцій, 30% річних та інфляційних нарахувань не може бути джерелом збагачення кредитора, тому просить не стягувати з Приватного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський" вказані складові заборгованості, вказує на явність підстав для їх зменшення.

Також відповідач акцентує увагу, що вимога про стягнення 107 571,34 грн - 19 % річних не підлягає задоволенню, позаяк сторони не затверджували умов відстрочки платежу в порядку визначеному п. 8.1. Договору.

Позиція позивача, з урахуванням поданого відповідачем відзиву полягає в такому:

- за умовами Договору сторони передбачили нарахування пені за весь період прострочення та строки позовної давності для її стягнення законодавчо продовжено на весь період дії карантину в Україні;

- нараховані 30% річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а способом захисту майнових прав кредитора, тому підлягають до стягнення;

- відповідачем не наведено поважних причин порушення зобов`язання як підстави для зменшення розміру штрафних санкцій.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

16.03.2021 між Приватним підприємством "Укрпалетсистем" (Продавець, позивач) та Приватним акціонерним товариством "Птахокомбінат "Бершадський" укладено Договір купівлі-продажу нафтопродуктів №290/03/21 (Договір), відповідно до п. 1.1. якого за цим Договором Продавець зобов`язаний передати у власність Покупцю нафтопродукти (надалі - "Товар"), а Покупець зобов`язується своєчасно прийняти товар і оплатити його на умовах цього Договору.

Підпунктом 2.2.4. п. 2.2. Договору передбачено обов`язок Покупця своєчасно та в повному обсязі сплатити вартість Товару, а також витрати на його транспортування (у випадку здійснення доставки Товару Покупцю).

Відповідно до п. 4.3. Договору Покупець здійснює 100% попередню оплату Товару.

Згідно із п. 5.2. Договору при здійсненні Сторонами розрахунків на умовах відстрочки платежу, в разі прострочки Покупцем строків розрахунків, зазначених у додаткових угодах або специфікаціях, а також невиконанні умов пункту 2.2.2., 2.2.4. даного Договору, Покупець сплачує Продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості Товару за кожен день прострочення виконання зобов`язань за весь період прострочення, 30% річних з простроченої суми, а також відшкодовує інфляційні збитки.

При здійсненні Сторонами розрахунків на умовах відстрочки платежу, за несвоєчасне проведення розрахунків у відповідності до умов даного договору Продавець має право стягнути з Покупця проценти за користування чужими коштами в розмірі 19 % річних від неоплаченої вартості Товару (п. 5.3. Договору).

Відповідно до п. 8.1. Договору будь-які зміни і доповнення, а також додатки (заяви) до цього Договору є дійсними лише у тому разі, якщо вони здійснені у письмовій формі, в тому числі здійснені у формі обміну факсимільним повідомленням (ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України), належним чином підписані уповноваженими представниками Сторін із проставленням печаток Сторін, або надіслані на електронні адреси вказані у п. 8.3.

Цей Договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами і діє до 31 грудня 2021 року, за умови повного розрахунку між Сторонами. Термін дії Договору автоматично продовжується на 1 (один) рік на тих же умовах, якщо жодна із Сторін не повідомить іншу Сторону про припинення Договору за 30 календарних днів до закінчення терміну дії Договору (пп. 9.1., 9.2. Договору).

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу нафтопродукти на загальну суму 452403,52 грн, що підтверджується обопільно підписаними та скріпленими печатками сторін накладними на відпуск ПММ:

- №053-6145 від 22.04.2021 на суму 360155,52 грн;

- №053-6179 від 22.04.2021 на суму 92248 грн.

Відповідно до акту звірки розрахунків за Договором станом на 15.11.2021 (а.с. 18) відповідачем 15.09.2021 проведено оплату в розмірі 50000 грн.

Несплата відповідачем решти вартості поставленого Товару слугувала підставою для звернення Приватного підприємства "Укрпалетсистем" із позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський" 404 403,52 грн - основного боргу. Поряд з цим позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 192 906,02 грн - пені; 126 259,58 грн - інфляційних втрат; 169 849,48 грн - 30% річних та 107 571,34 грн - 19% річних за користування коштами внаслідок прострочення виконання зобов`язання.

Також слід зазначити, що позивач звертався до відповідача із претензією №1263 від 15.11.2021 про сплату заборгованості, однак доказів реагування Приватного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський" на таку претензію матеріали справи не містять.

З огляду на встановлені обставини, суд враховує таке.

За своєю правовою природою правовідносини між позивачем та відповідачем в межах даного спору врегульовано положеннями глави 54 Цивільного кодексу України (ЦК України), враховуючи укладений між сторонами Договір купівлі-продажу нафтопродуктів №290/03/21 від 16.03.2021.

Згідно із ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст. 632 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 538 ЦК України у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ст. 526 ЦК України, ст. 193 Господарського кодексу України (ГК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч. 7 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Факт поставки відповідачу Товару за Договором підтверджено належними первинними документами - накладними на відпуск ПММ. При цьому Актом звірки розрахунків станом на 15.11.2021 сторони засвідчили наявність основного боргу в сумі 404 403, 52 грн.

Оскільки поставка Товару відповідачу відбулася 22.04.2021 без попередньої оплати, відтак обов`язок відповідача оплатити вартість такого Товару виник за фактом його отримання, відтак зобов`язання в силу вимог ст.692 ЦК України є простроченим з наступного дня після вказаної дати.

Доказів погашення заборгованості в сумі 404 403, 52 грн на дату прийняття рішення матеріали справи не містять. Поряд з цим суд враховує позицію, викладену у постанові КГС ВС від 08.06.2022 у справі №913/618/21, що доказувати факт здійснення відповідачем оплати, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову щодо стягнення 404 403, 52 грн основного боргу у повному обсязі.

Окрім основного боргу, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з Приватного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський" 192 906,02 грн - пені; 126 259,58 грн - інфляційних втрат; 169 849,48 грн - 30% річних; 107 571,34 грн - 19% річних за користування коштами внаслідок прострочення виконання зобов`язання.

Як встановлено фактичними обставинами справи, відповідач є боржником, що прострочив, позаяк не здійснив остаточний розрахунок за отриманий Товар за спливом 23.04.2021.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно із п. 3 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 5.2. Договору позивач та відповідач погодили, що при здійсненні Сторонами розрахунків на умовах відстрочки платежу, в разі прострочки Покупцем строків розрахунків, зазначених у додаткових угодах або специфікаціях, а також невиконанні умов пункту 2.2.2., 2.2.4. даного Договору, Покупець сплачує Продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості Товару за кожен день прострочення виконання зобов`язань за весь період прострочення, 30% річних з простроченої суми, а також відшкодовує інфляційні збитки.

Відтак обмеження встановлене ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України за змістом п. 5.2. Договору не застосовується, оскільки стягнення пені погоджено сторонами за весь період прострочення.

Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду про стягнення пені, то таке твердження не відповідає дійсності, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, якщо господарська санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її застосування обчислюється окремо за кожний день прострочення. Право на подання позову про стягнення такої санкції виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права (п. 8.10. постанови ВС КГС від 20.08.2020 у справі № 902/959/19).

Відповідно до пункту 1 частини другої статі 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік.

Разом з тим постановою КМУ від 11.03.2020 №211 установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався (постановою КМУ від 27.06.2023 № 651 скасовано "ковідний" карантин з 1 липня 2023 року).

Згідно із Законом від 30.03.2020 №540-IX розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено п. 12, яким під час карантину строки, визначені, зокрема, ст.ст. 257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Оскільки вказаний Закон опубліковано 02.04.2020 та він набрав законної сили з дня його опублікування, тому з 03.04.2020, тому відповідні строки як спеціальної, так і загальної позовної давності є продовженими. Поряд з цим правовідносини між сторонами виникли 16.03.2021 за фактом укладення Договору, тобто під час дії продовжених строків як спеціальної, так і загальної позовної давності, відтак строк позовної давності в межах даного спору не сплив.

Здійснивши перерахунок пені, інфляційних втрат та 30% річних за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "LІGA 360" за період прострочення з 26.04.2021 по 08.02.2023 (з урахуванням здійсненої відповідачем 15.09.2021 проплати в сумі 50000 грн), судом встановлено, що такі вимоги позивача у перебувають в межах розрахунку суду.

Відтак позов в частині стягнення з відповідача 126 259,58 грн - інфляційних втрат є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Разом з тим відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 слідує, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Відтак, інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Згідно з положеннями статті 233 ГК України, які також кореспондують зі змістом статті 551 ЦК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Таким чином, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Тобто, з системного аналізу вищевказаних норм слідує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Крім того, суд враховує правовий зміст інституту неустойки, основною метою якого є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання; при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Правовий висновок, що пеня не може бути непомірним тягарем боржникові і джерелом отримання додаткових прибутків кредиторові підтримав Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду відповідно до постанови від 08.04.2020 у справі №924/570/19.

Також суд враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, що стягувана позивачем з відповідача сума річних у визначеному за договором розмірі від несплаченої загальної вартості товару є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання, тому, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові КГС ВС від 11.07.2023 у справі №903/486/22, пеня та штраф не є основною заборгованістю і, відповідно, при зменшенні її розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі, з урахування задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Отже, суд, опираючись на встановлені обставини справи, з метою забезпечення балансу інтересів сторін, з огляду на вимоги розумності та справедливості, користуючись правом, наданим йому ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, вважає за необхідне зменшити розмір пені та 30 % річних.

Поряд з цим суд враховує:

- пеня є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні розміру неустойки позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі з урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення основного боргу та інфляційних втрат;

- встановлений у договорі збільшений розмір процентів річних є мірою цивільно-правової відповідальності, що є додатковим тягарем для боржника;

- відсутність підстав вважати, що порушення зобов`язання відповідачем потягло за собою значні збитки для позивача;

- очевидну неспівмірність у сукупності заявлених до стягнення сум пені і процентів річних, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання.

Слід зазначити, що законодавчо не врегульований розмір можливого зменшення неустойки і процентів річних. При цьому вирішення питання та розмір такого зменшення закон відносить на розсуд суду.

З огляду на викладені обставини в сукупності суд, користуючись правом, наданим йому ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, зменшує розмір пені та 30 % річних на 50 %.

Таким чином, із заявлених позивачем 192 906,02 грн - пені та 169 849,48 грн - 30% річних стягненню з відповідача підлягають 84924,74 грн - 30% річних та 96453,01 грн - пені.

Тому, у стягненні 84924,74 грн - 30% річних та 96453,01 грн - пені слід відмовити.

Пунктом 5.3. Договору сторони погодили, що при здійсненні Сторонами розрахунків на умовах відстрочки платежу, за несвоєчасне проведення розрахунків у відповідності до умов даного договору Продавець має право стягнути з Покупця проценти за користування чужими коштами в розмірі 19 % річних від неоплаченої вартості Товару.

Відповідно до п. 8.1. Договору будь-які зміни і доповнення, а також додатки (заяви) до цього Договору є дійсними лише у тому разі, якщо вони здійснені у письмовій формі, в тому числі здійснені у формі обміну факсимільним повідомленням (ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України), належним чином підписані уповноваженими представниками Сторін із проставленням печаток Сторін, або надіслані на електронні адреси вказані у п. 8.3.

Доказів погодження сторонами відповідно до п. 8.1. Договору відстрочення платежу матеріали справи не містять, внаслідок чого відсутні підстави для стягнення з відповідача 19% річних.

Відтак суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 107571,34 грн - 19 % річних.

За змістом ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, факт існування заборгованості відповідача перед позивачем слідує із умов укладеного між сторонами Договору, положень чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню судом частково з урахуванням мотивів безпідставності стягнення 107571,34 грн - 19 % річних та зменшення розміру 30 % річних і пені з ініціативи суду.

В силу приписів п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому витрати на сплату судового збору в сумі 13401,28 грн покладаються на відповідача та такі витрати в сумі 1613,57 грн (у частині безпідставного нарахування 19 % річних) залишаються за позивачем.

В частині зменшення розміру пені та 30% річних витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідача в повному обсязі відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України, так як спір виник внаслідок неправильних дій відповідача. При цьому суд враховує викладене в пункті 4.3. постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013 (яка хоча і стосується попередньої редакції ГПК України та наразі є чинною), у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Керуючись ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський" (вул. Соборна, 200, с. Війтівка, Гайсинський (Бершадський) район, Вінницька область, 24412, ) на користь Приватного підприємства "Укрпалетсистем" (вул. Березюка, 15, с. Ушомир, Коростенський район, Житомирська область, 11571, ) 404403,52 грн - основного боргу, 126259,58 грн - інфляційних втрат, 84924,74 грн - 30% річних, 96453,01 грн - пені та 13401,28 грн витрат зі сплати судового збору.

3. У стягненні з відповідача 107571,34 грн - 19 % річних, 84924,74 грн - 30 % річних та 96453,01 грн - пені відмовити, у зв`язку із чим витрати на сплату судового збору в розмірі 1613,57 грн залишити за позивачем.

4. Відповідно до положень ч.1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, а також на відомі суду адреси електронної пошти: представника позивача Бляхарського Я.С. - ІНФОРМАЦІЯ_1 ; відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_2 ; представника відповідача Юхименка Ю.Ю. - ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Повне рішення складено 28 липня 2023 р.

Суддя А.А. Тварковський

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу - вул. Б. Хмельницького, 4, м. Коростень, Житомирська область, 11500 (адреса для листування);

3 - відповідачу - вул. Соборна, 200, с. Війтівка, Гайсинський (Бершадський) район, Вінницька область, 24412.