ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2023 р. м. Житомир Справа № 906/73/23

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

секретар судового засідання: Сенькіна Л.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Хрипта І.М. - адвокат, діє на підставі угоди-доручення (довіреності) №22/101/08 від 10.10.2022 та ордера серії ВК №1049006 від 18.04.2023 (приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів),

від відповідача: Прокопенко К.Ю. - юрисконсульт, лейтенант юстиції, діє на підставі витягу з наказу № 423 від 23.12.2022 та довіреності від 18.04.2023.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Черних Наталії Володимирівни

до Військової частини НОМЕР_1

про стягнення 174 800,00 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 174800,00 грн. заборгованості за надані митно-брокерські послуги в 2021 році.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 13.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання.

30.03.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав, зазначив, що між військовою частиною НОМЕР_1 (відповідач) та ФОП Черних Н.В. було укладеш договори про надання митно-брокерських послуг №52 від 01.09.2020 та №68 від 06.11.2020, відповідно до яких позивач зобов`язувався надати послуги з організації та виконання логістичного супроводу вантажів, товарів, майна, транспортних засобів та інших предметів відповідача, а також інших супутніх послуг щодо логістичного обслуговування товар (вантажів) відповідача. Проте, строк дії даних договорів закінчився 31.12.2020.

Також, відповідач не заперечував, що згадані послуги дійсно надавалися протягом 2021 року. Але відповідні договори в 2021 не були укладені, оскільки позивачем не було надіслано відповідачу проект договору.

Оскільки Військова частина НОМЕР_1 являється розпорядником коштів третього ступеня і не володіє власними коштами, тому відсутність укладеного належним чином договору унеможливила оплату наданих послуг.

Ухвалою суду від 11.05.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

17.07.2023 до суду надійшли копії документів на підтвердження поставки товарів за умовами міжнародної технічної допомоги.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, додатково пояснив, що документи, що надійшли 17.07.2023 до суду підтверджують участь ФОП Черних Н.В. в організації логістичного процесу, зокрема: між "Брок Сервіс", "СЕБ Сервіс", "Брок Брок" та Черних Н.В.

Також представник відповідача підтвердив, що акт наданих послуг не підписувався сторонами у справі.

Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що митно-брокерські послуги були надані. Проте, відповідний договір сторонами не укладено. Саме з цієї причини такі послуги не були оплачені.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач зазначив, що між Фізичною особою-підприємцем Черних Наталією Володимирівною (виконавець) та Військовою частиною НОМЕР_1 (замовник) ккладені Договори № 52 від 01.09.2020 та № 68 від 06.11.2020 про надання митно-брокерських послуг.

Згідно умов договорів виконавець зобов`язувався надавати послуги Замовнику з організації та виконання логістичного супроводу вантажів, товарів, майна, транспортних засобів та інших предметів замовника, а також інших супутніх послуг щодо логістичного обслуговування товарів (вантажів) замовника.

Сторонами було погоджено завдання до договорів з термінами виконання та тарифними шпиками та підписані акти надання послуг.

Також позивач звертав увагу суду на те, що в 2020 році були проведені розрахунки та сплачено замовником виконавцю згідно актів наданих послуг 46250,00 грн. та 26600,00 грн.

В обґрунтування надання митно-брокерських послуг в 2021 році позивач зазначив, а в послідуючому подав суду наступні товаро-супровідні документи:

- Лист Пропозицій та Погоджень (контракт) - DL-B-UBK;

- Коносамент USCEPC263903001 від 02.03.2021;

- Коносамент USCEPC263897001 від 02.03.2021;

- Коносамент USCEPC263833001 від 02.03.2021;

- Коносамент USCEPC263863001 від 02.03.2021;

- Лист Пропозицій та Погоджень (контракт) - DL-D-LAA;

- Авіанакладна 235-15341406 від 20.03.2021;

- Авіанакладна 501-10457123 від 22.07.2021;

- Авіанакладна 615-02893413 від 12.08.2021;

- Лист Пропозицій та Погоджень (контракт) - DL-B-UBK, DL-D-LAA;

- Коносамент USCEPC263200001 від 02.03.2021;

- Коносамент USCEPC262470001 від 02.03.2021;

- СМR КRК9403791 від 05.11.2021.

Позивач, посилаючись на наведене, стверджує, що надав відповідачу у 2021 році послуги з логістичного та митного оформлення вантажів на загальну суму 174800,00 грн., які не сплачені.

Вартість даних послуг позивач підтверджує тарифним довідником на 2021 рік та специфікацією на надані послуги з логістичного супроводу та митного оформлення вантажів 2021 рік (а.с. 43-46).

10.04.2022 позивач скерував відповідачу претензію з вимогою сплатити заборгованість в сумі 174800,00 грн. (а.с. 47-48).

Відповідач, в свою чергу, у відповіді на претензію повідомив позивача, що не має законодавчо-врегульованого механізму оплати наданих у 2021 році послуг (а.с. 49-50).

З метою захисту своїх прав та інтересів позивач звернулася до суду з даним позовом.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення учасників процесу, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, враховуючи наступне.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Враховуючи правову природу укладеного позивачем та відповідачем договору, дослідивши права та обов`язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини за договором надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Разом з тим, в ході розгляду справи судом встановлено, що договори про надання митно-брокерських послуг №52 від 01.09.2020 та №68 від 06.11.2020 діяли лише до 31.12.2020, тоді як неоплачені митно-брокерські послуги надавались в 2021 році.

На підтвердження факту надання послуг позивачем подано наступні товаро-супровідні документи:

- Лист Пропозицій та Погоджень (контракт) - DL-B-UBK;

- Коносамент USCEPC263903001 від 02.03.2021;

- Коносамент USCEPC263897001 від 02.03.2021;

- Коносамент USCEPC263833001 від 02.03.2021;

- Коносамент USCEPC263863001 від 02.03.2021;

- Лист Пропозицій та Погоджень (контракт) - DL-D-LAA;

- Авіанакладна 235-15341406 від 20.03.2021;

- Авіанакладна 501-10457123 від 22.07.2021;

- Авіанакладна 615-02893413 від 12.08.2021;

- Лист Пропозицій та Погоджень (контракт) - DL-B-UBK, DL-D-LAA;

- Коносамент USCEPC263200001 від 02.03.2021;

- Коносамент USCEPC262470001 від 02.03.2021;

- СМR КRК9403791 від 05.11.2021.

Разом з тим, за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема, статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" та пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та відображають реальні господарські операції.

Згідно абзацу 11 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

В пункті 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 вказано, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до пункту 2.4. Положення, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналізуючи матеріали справи, суд звертає увагу на те, що додані позивачем до матеріалів справи копії коносаментів, авіанакладних та CMR жодним чином не підтверджують надання митно-брокерських послуг ФОП Черних Н.М. Військовій частині НОМЕР_1 .

Таким документом, в контексті підтвердження господарської операції, є акт наданих послуг, що дав би можливість суду встановити обсяг таких послуг та точну їх вартість.

Проте, в судовому засіданні 20.07.2023 представник позивача підтвердив, що жодних актів, на підтвердження наданих в 2021 році послуг, сторонами не складалось та не підписувалось.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач не подав до суду достатніх доказів на підтвердження позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані належними доказами та не підлягають задоволенню.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються позивача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 28.07.23

Суддя Кудряшова Ю.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу (рек.)

+ на ел. адресу:

3 - відповідачу (рек.)

+ на ел. адресу: