РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.06.2023Справа № 910/2825/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Ковтуна С.А., секретар судового засідання Мамонтова О.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Арматрейд» (ARMATRADE SPOLKA Z OGRANIZCONA OTPOWEIDZIALNOSCIA)

до державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

про скасування рішення,

Представники:

від позивача Круглов М.М.

від відповідача Годицький А.І.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До суду звернулося з позовом товариство з обмеженою відповідальністю «Арматрейд» (ARMATRADE SPOLKA Z OGRANIZCONA OTPOWEIDZIALNOSCIA) до державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - ДП «НАЕК «Енергоатом») про скасування рішення про зупинення здійснення видаткових операцій за договором № 53-122-01-21-10814 від 01.06.2021.

Суд своєю ухвалою від 28.02.2023 суд відкрив провадження у справі № 910/2825/23, постановив розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження.

Позовні вимоги мотивовані такими обставинами.

На підставі укладеного між сторонами договору поставки № 53-122-01-21-10814 від 01.06.2021 (далі - Договір) позивач поставив відповідачеві запасні частини для арматури трубопровідної виробництва закритого акціонерного товариства «Чеховський завод енергетичного машинобудування» «Чехов» № 161-02-02-55-ТС-ЕРП, росія (далі - продукція). Порушуючи умови Договору відповідач не розрахувався за поставлену продукцію. Натомість прийняв рішення про зупинення здійснення видаткових операції за Договором, посилаючись на вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 за № 187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією російської федерації», з урахуванням вимог постанови Національного банку України від 24.02.2022 № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану». Позивач вважає, що рішення відповідача безпідставне, оскільки відсутні ризики співпраці з позивачем в умовах воєнного стану. Так, товариство з обмеженою відповідальністю «Арматрейд» (ARMATRADE SPOLKA Z OGRANIZCONA OTPOWEIDZIALNOSCIA) створено відповідно до законодавства Республіки Польща громадянами України ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ), про що свідчить запис в Національному Судовому Реєстрі Республіки Польща, тобто позивач не є резидентом російської федерації, кінцевими бенефіціарами якого не є громадяни російської федерації.

Відповідач позовні вимоги відхилив у повному обсязі. Відповідач стверджує, що оскаржуване рішення не є юридичним фактом, що породжує цивільні права та обов`язки та, зокрема, право позивача на отримання оплати за продукцію, що поставлена. Відповідно рішення ДП «НАЕК «Енергоатом» про зупинення здійснення видаткових операцій не порушує жодних прав позивача, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Позивач не довів, що такий спосіб захисту як скасування рішення про здійснення видаткових операцій, яке є внутрішнім документом відповідача, передбачений законодавством.

Позивач подав клопотання про витребування у відповідача витягів з протоколів комісії № 3 від 14.07.2022, № 13 від 09.12.2022 та № 15 від 12.01.2023. Суд відмовив у задоволенні цього клопотання, оскільки позивач в порушення вимог ст. 81 ГПК України не зазначив які заходи він вжив для отримання цих доказів самостійно (протокольна ухвала від 03.04.2023).

В подальшому відповідач самостійно надав витяги з протоколів комісії № 3 від 14.07.2022, № 13 від 09.12.2022 та № 15 від 12.01.2023, які долучені до справи.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

01 червня 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю «Арматрейд» (ARMATRADE SPOLKA Z OGRANIZCONA OTPOWEIDZIALNOSCIA) (постачальник) та державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Рівненська АЕС» (замовник) уклали договір поставки № 53-122-01-21-10814 (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність замовника продукцію, а замовник - оплатити продукцію за кількістю та цінами, що передбачені у специфікації № 1.

Предметом поставки є продукція 42130000-9 запасні частини для арматури трубопровідної виробництва закритого акціонерного товариства «Чеховський завод енергетичного машинобудування» «Чехов» № 161-02-02-55-ТС-ЕРП, росія.

Згідно з п. 6.1 Договору замовник здійснює оплату за продукцію протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно з СОУ НАЕК 038:2021 «Управлення закупівлями продукції Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії». Початок перебігу строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію.

22 грудня 2021 року позивач відвантажив продукцію.

28 грудня 2021 року відповідач оформив ярлики на придатну продукцію № Я-224-2 та 1-6-516.

З огляду на умови Договору відповідач повинен був до 12.02.2022 сплатити позивачеві 299440,00 Євро.

Відповідач за продукцію не розрахувався.

Натомість 14.07.2022 відповідач прийняв рішення, що оформлено протоколом № 3 комісії щодо ризиків співпраці з учасниками/контрагентами в умовах воєнного стану, про зупинення здійснення видаткових операцій за договорами, укладеними з ARMATRADE SPOLKA Z OGRANIZCONA OTPOWEIDZIALNOSCIA, в частині товару, країною-походження якого є рф. Рішеннями цієї комісії відповідача, оформленим протоколами № 13 від 09.12.2022 та № 15 від 12.01.2023, заборонено виконання грошових зобов`язань на користь ARMATRADE SPOLKA Z OGRANIZCONA OTPOWEIDZIALNOSCIA за договором № 53-122-01-21-10814 від 01.06.2021.

Цивільні правовідносини виникають, змінюються або припиняються тільки з настанням певних життєвих обставин, що визначаються законодавством, тобто з настанням певних юридичних фактів. Юридичними фактами, як фактами реальної дійсності, є лише ті, з якими норми законодавства пов`язують виникнення, зміну або припинення цивільних правовідносин. Саме юридичні факти є умовою виникнення і динаміки (зміни та припинення) цивільних правовідносин.

Згідно із законом (ст. 202 ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин є видом юридичних актів у цивільно-правовій сфері. За вольовою ознакою правочин, як юридичний факт, відноситься до юридичних правомірних дій, що спрямовані на досягнення правового результату.

Водночас, наведені вище рішення не є правочинами у розумінні ст. 202 ЦК України та не належать до тих юридичних фактів, які є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків.

Зокрема, за приписами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Договором є домовленість сторін двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Договору як юридичному факту властиві такі ознаки:

- в договорі виявляється воля не однієї особи, а двох чи кількох, причому волевиявлення учасників за своїм змістом мають збігатися і відповідати одне одному;

- договір - це така спільна дія осіб, яка спрямована на досягнення певних цивільно-правових наслідків: встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Основною особливістю цивільних правовідносин є те, що вони засновані на рівності, автономії волі, майновій і організаційній відокремленості її суб`єктів. У зв`язку з цим однією із засад цивільного законодавства є свобода договору (ст. 3 ЦК України), суть якої розкрита у ст. 627 ЦК України і полягає у тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, свобода договору є багатоаспектним поняттям, яке включає в себе різні прояви: прийняття власного рішення про вступ у договірні відносини, самостійний вибір того, з ким буде вступати у правовідносини, визначення умов договору тощо.

Договір, на підставі якого між сторонами виникли правовідносини, є договором поставки, за яким позивач, як постачальник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності, а відповідач, як покупець, зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 712 ЦК України).

Виконання договору, як і будь-якого зобов`язання, полягає у вчиненні боржником на користь кредитора певних дій або в утриманні від певних дій, що становлять його предмет, відповідно до умов договору (статті 509, 526 ЦК України).

Оскільки договір поставки спрямований на передачу майна у власність набувачу за плату, матеріально-правовим інтересом постачальника, який становить зміст зобов`язань покупця, є грошове зобов`язання, що формує предмет вимог постачальника до покупця. Порядок виконання такого грошового зобов`язання покупця і правові наслідки його порушення сформовані у ст. 692 ЦК України.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на справедливий суд) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Концепція справедливого судового розгляду також включає вимогу правової певності. Одним із аспектів правової певності є те, що сторони можуть покластися на остаточне рішення суду і діяти відповідним чином. У справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) Європейський суд з прав людини зазначив таке:

«Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд справи, гарантоване пунктом 1 статі 6 Конвенції, має тлумачитися в світлі преамбули до Конвенції, яка проголошує - у відповідній частині - верховенство права як складову спільної спадщини Договірних Сторін. Одним із основних аспектів верховенства права є принцип правової певності, який, крім іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не піддавалися сумнівам».

Право особи на захист своїх цивільних прав та інтересів забезпечено законом (стаття 15 Цивільного кодексу України), способи якого визначені статтею 16 Цивільного кодексу України та не є вичерпними. Водночас, відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) кожен, чиї права та свободи, визнані у цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод особа має право саме на ефективний спосіб захисту прав і це означає, що вона має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Згідно з частиною 3 статті 692 Цивільного кодексу України у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Отже, закон закріплює право продавця звернутися із позовом до покупця про виконання грошового зобов`язання. Саме в рамках вирішення такого спору підлягають встановленню обставини невиконання грошового зобов`язання і можливість їх бути підставою для зміни первісного волевиявлення сторін.

Суд констатує, що вирішення спору про скасування рішення відповідача про зупинення здійснення видаткових операцій за Договором, яке є внутрішнім рішенням останнього та не має зобов`язального характеру для позивача, не матиме наслідком відновлення матеріально-правового інтересу постачальника, який становить зміст грошового зобов`язання покупця. Це свідчить про неефективність обраного позивачем способу правового захисту, адже вирішення спору не призводить до захисту його прав як кредитора, що є підставою для відмови у позові.

Вказані дії позивача не узгоджуються з принципом правової певності та суперечать завданням суду, оскільки в даному випадку фактично предметом позову є встановлення доказів, а не спір про права цивільні.

Положення ст. 4 ГПК України щодо права на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів, є реалізацією ч. 1 ст. 55 Конституції України, відповідно до якої кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, та ч. 2 ст. 124 Конституції України, відповідно до якої юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

У матеріальному сенсі позов - це право на задоволення своїх позовних вимог. У процесуальному сенсі позов - це звернена до суду вимога про захист своїх прав та інтересів. Подання позовної заяви є формою реалізації права на позов.

Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу положень статті 2 Закону України «Про судоустрій» є, зокрема, захист гарантованих Конституцією та законами України прав і законних інтересів юридичних осіб.

Предметом позову може бути матеріально-правова чи немайнова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен прийняти рішення. Предметом позову не можуть бути обставини, які виступають доказами у справі, зокрема, правомірність відмови від виконання обов`язку, оскільки такі обставини підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які входять до підстав позову. Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов`язання утриматись від їх вчинення. Заявлена позивачем вимога про скасування рішення не призводить до поновлення порушеного права позивача та, у разі її задоволення, не обмежує покупця у прийнятті схожих рішень.

Крім того, за статтею 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

З огляду на викладене, позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити товариству з обмеженою відповідальністю «Арматрейд» (ARMATRADE SPOLKA Z OGRANIZCONA OTPOWEIDZIALNOSCIA) у позові до державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом».

Покласти судові витрати на товариство з обмеженою відповідальністю «Арматрейд» (ARMATRADE SPOLKA Z OGRANIZCONA OTPOWEIDZIALNOSCIA).

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Північного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено 20.07.2023.

Суддя С. А. Ковтун