ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2023 р. м. ХарківСправа № 922/2009/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.,

розглянувши без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку спрощеного позовного провадження справу № 922/2009/23

за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" (, юридична адреса: 61037, м. Харків, вул. Плеханівська, буд. 126/ адреса для листування: 61057, м. Харків, вул. Гоголя, буд. 10)

до відповідача Харківського національного медичного університету (, юридична адреса: 61022, м. Харків, пр-т Науки, буд. 4)

про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії споживачу від 01.02.2021 № 1-0060С в сумі 440167,72 грн,

ВСТАНОВИВ:

ПрАТ "Харківенергозбут" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою від 12.05.2023 за вих. № 23/722 (вх. № 2009/23 від 17.05.2023) до відповідача - Харківського національного медичного університету (далі по тексту - ХНМУ), в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про постачання електричної енергії споживачу від 01.02.2021 № 1-0060С в сумі 440167,72 грн, а саме: заборгованість за електричну енергію в сумі 234177,10 грн; пеню в сумі 80153,59 грн; 3% річних у сумі 14418,49 грн та інфляційні в сумі 111418,54 грн; а також просить стягнути з відповідача судовий збір у сумі 6602,52 грн, та просить здійснити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Харківською медичною академією післядипломної освіти (правонаступником якої на підставі Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 15.03.2021 № 452 "Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти" є відповідач - ХНМУ) своїх зобов`язань за договором про постачання електричної енергії споживачу від 01.02.2021 № 1-0060С, у зв`язку з чим відповідач, як правонаступник, має погасити наявну перед позивачем заборгованість з оплати за спожиту електричну енергію за період з грудня 2021 року по січень 2022 року, яка станом на 01.03.2023 становить 234177,10 грн, що стало підставою для звернення позивача до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача основної заборгованості в сумі 234177,10 грн, а також пені в сумі 80153,59 грн, 3% річних у сумі 14418,49 грн та інфляційних в сумі 111418,54 грн, які нараховані на підставі п. 8 Комерційної пропозиції № 1 Ф-П (додатку № 2 до зазначеного договору) та ст. 625 ЦК України на суму несплаченої заборгованості за електричну енергію за грудень 2021 року в розмірі 234177,10 грн та на суму невчасно сплаченої заборгованості за електричну енергію за січень 2022 року в розмірі 278921,72 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.05.2023 (з урахуванням виправлення описки ухвалою суду від 16.06.2023) відкрито провадження у справі № 922/2009/23 за вказаною позовною заявою, вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву та заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, та позивачу встановлено 5-денний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив.

Відповідач - ХНМУ 12.06.2023 за вх. № 14965 подав до суду засобами поштового зв`язку відзив на позовну заяву (вих. № 01-13/1126 від 08.06.2023), в якому визнає, що він є правонаступником Харківської медичної академії післядипломної освіти. Водночас, відповідач не погоджується з доводами позивача, викладеними в позовній заяві, просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення пені. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається, зокрема на те, що на підставі Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 15.03.2021 № 452 "Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти" було розпочато процедуру реорганізації Харківської медичної академії післядипломної освіти шляхом приєднання до ХНМУ (відповідача у даній справі). Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, діяльність Харківської медичної академії післядипломної освіти припинено 16.05.2023, про що внесено відповідний запис до зазначеного Реєстру, а тому, як вважає відповідач, лише після зазначеної дати до нього перейшли всі права та обов`язки Харківської медичної академії післядипломної освіти, в т.ч. за договором про постачання електричної енергії споживачу від 01.02.2021 № 1-0060С, у зв`язку з чим позивач не мав правових підстав для зверненння до суду з позовною заявою від 12.05.2023 про стягнення з ХНМУ заборгованості за договором, укладеним з Харківською медичною академією післядипломної освіти. Відповідач не погоджується з нарахуванням пені, з посиланням на те, що Споживач не підписував Комерційну пропозицію № 1 Ф-П до договору про постачання електричної енергії споживачу від 01.02.2021 № 1-0060С, а отже між сторонами не погоджено порядок та розмір нарахування пені, крім того позивачем пропущено строк позовної давності в частині нарахування пені, у зв`язку з чим вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Також відповідач вважає, що позивачем незаконно нараховані відповідачу пеня, 3% річних та інфляційні, оскільки п. 16 на Постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 "Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану" на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування зупинено нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії". Крім того, відповідач зазначає, що ХНМУ є державною установою та фінансується з державного бюджету, Постановою Кабінету Міністрів України від 09.06.2021 № 590, відповідно до якої здійснюється казначейськое обслуговування бюджетних коштів, не передбачено та державним бюджетом не фінансується здійснення видатків відповідних розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів на оплату штрафних санкцій. Вказаний відзив прийнятий судом до розгляду та долучений до матеріалів справи ухвалою суду від 19.06.2023.

Також відповідач - ХНМУ подав до суду доповнення до відзиву на позов (вх. № 15558 від 16.06.2023), в яких наводить додаткові пояснення до своїх заперечень проти нарахованих позивачем пені, 3% річних та інфляційних, зокрема посилається на лист НКРЕКП від 15.06.2023 № 48/17-23, в якому Регулятором, з посиланням на Постанову НКРЕКП від 25.02.2022 № 332, надано висновок щодо неправомірності дій ПрАТ "Харківенергозбут" (позивача у даній справі), а саме: визначено, що позивач має привести свої дії у відповідність до зазначеного нормативно-правового акту та скасувати нараховані ХНМУ пеню, 3% річних та інфляційні за період дії воєнного стану в Україні. Вказані доповнення до відзиву прийняті судом до розгляду та долучені до матеріалів справи ухвалою суду від 19.06.2023.

Одночасно з відзивом відповідач - ХНМУ подав до суду заяву про застосування строку позовної давності від 08.06.2023 за вих. № 01-13/1125 (вх. № 14966 від 12.06.2023), в якій на підставі ст. 256, п. 1 ч. 2 ст. 258 ГПК України просить застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення пені в сумі 80153,59 грн за договором про постачання електричної енергії споживачу від 01.02.2021 № 1-0060С та відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині. Вказану заяву прийнято судом до розгляду та долучено до матеріалів справи ухвалою суду від 19.06.2023.

Крім того, відповідач - ХНМУ одночасно з відзивом подав до суду заяву від 08.06.2023 за вих. № 01-13/1124 (вх. № 14967 від 12.06.2023) із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження у справі № 922/2009/23, з якій визнає, що він є правонаступником Харківської медичної академії післядипломної освіти, яку припинено 16.05.2023, але зазначає, що позивач у строк, визначений засновником (Міністерством охорони здоров`я України), не звертався до голови ліквідаційної комісії з кредиторськими вимогами щодо заборгованості по договору про постачання електричної енергії споживачу від 01.02.2021 № 1-0060С, доказів про здійснення ним відповідних заходів суду не надав. Відповідач посилається на те, що дана справа має для нього важливе значення, оскільки він не визнає заявлену позивачем до стягнення суму основного боргу 234177,10 грн та нараховані суми пені, 3% річних та інфляційних, загальний розмір яких (205990,62 грн) майже дорівнює сумі основного боргу і які нараховані всупереч положень Постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 щодо зупинення нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, укладеними відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії", на період дії в Україні воєнного стану. Відповідач зазначає, що ХНМУ є державною установою, яка фінансується за рахунок державного бюджету України та є розпорядником бюджетних коштів, а отже не має можливості сплатити нараховані позивачем штрафні санкції у зв`язку з тим, що державним бюджетом не передбачено фінансування видатків розпорядників бюджетних коштів на оплату штрафних санкцій. Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності в частині вимог про стягнення пені, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині. Вказану заяву ухвалою суду від 19.06.2023 залишено без задоволення.

Позивачем - ПрАТ "Харківенергозбут" подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву (вх. № 16046 від 21.06.2023) та відповідь на відзив з урахуванням доповнень до відзиву (вх. № 16590 від 27.06.2023), в яких заперечує проти доводів відповідача про те, що правонаступництво відбулось лише після внесення 16.05.2023 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про припинення Харківської медичної академії післядипломної освіти. Посилається на те, що 01.12.2022 між відповідачем та АТ «Харківобленерго» укладено додаткову угоду до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 1-0060С від 01.01.2019, якою у зв`язку з реорганізацією Споживача - Харківської медичної академії післядипломної освіти на підставі наказу Міністерства охорони здоров`я України від 15.03.2021 № 452 та відповідно до ст. 104, 106, 107 ЦК України шляхом приєднання до ХНМУ, який є повним правонаступником Споживача, враховуючи п. 2 Постанови НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 та умов договору про постачання електричної енергії № 1-0060С, для впорядкування документації сторони дійшли згоди про зміну Споживача з Харківської медичної академії післядипломної освіти на Харківський національний медичний університет, тобто з 01.12.2022 Споживачем за спірним договором є саме ХНМУ. Позивач вважає, що заборгованість за спожиту електричну енергію за грудень 2021 року в сумі 234177,10 грн та за січень 2022 року в сумі 278921,72 грн підтверджена наданими до позовної заяви доказами, а посилання відповідача на неправомірність нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат, є безпідставними, оскільки Комерційна пропозиція № 1 Ф-П, яка є додатком № 2 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 01.02.2021 № 1-0060С, як і сам договір є публічною та розміщена на сайті Товариства, водночас Харківською медичною академією післядипломної освіти підписано 01.02.2021 Заяву-приєднання до умов вказаного Договору про постачання електричної енергії споживачу на умовах Комерційної пропозиції № 1Ф-П, тому цей Договір вважається укладеним і окремо підписувати Комерційну пропозицію до нього немає необхідності. Також позивач зазначає про необгрунтованість посилання відповідача на незаконність нарахування 3% річних та інфляційних, оскільки положення п. 16 Постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 стосуються виключно нарахування штрафних санкцій - пені та штрафу, в той час як 3% річних та інфляційні втрати мають іншу правову природу і носять компенсаційний характер, адже виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Позивач не погоджується з доводами відповідача щодо пропуску позовної давності в частині вимог про стягнення пені, з посиланням на п. 12 та п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно з якими строки, визначені ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу продовжуються на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) та в період дії в Україні воєнного стану, який введений з 24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 і триває на теперішній час. Враховуючи, що вказані відповідь на відзив на позовну заяву та відповідь на доповнення до відзиву подані позивачем в межах встановленогом судом строку, суд прийняв та долучив їх до матералів справи.

Відповідач - ХНМУ надав заперечення на відповідь на відзив (вх. № 16695 від 28.06.2023), в яких не погоджується з доводами позивача про продовження строків позовної давності на підставі п. 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, з посиланням на те, що позивачем не зазначено жодної поважної причини пропуску процесуальних строків, які дійсно перешкоджали б своєчасному вчиненню процесуальних дій по справі у зв`язку з карантинними обмеженнями та введенням в Україні воєнного стану. Відповідач вважає хибним твердження позивача про відсутність необхідності підписання споживачем Комерційної пропозиції № 1 Ф-П (додаток № 2 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 01.02.2021 № 1-0060С), посилаючись на положення Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018, а також зазначає, що між сторонами не проводились звіряння розрахунків за договором в установленому порядку, позивачем рахунки про нарахування пені, 3% річних та інфляційних за період прострочення виконання грошового зобов`язання не виставлялись. Оскільки вказані заперечення відповідача подані в межах встановленогом судом строку, суд прийняв та долучив їх до матералів справи.

Станом на день винесення судом даного рішення будь-яких інших заяв чи клопотань з процедурних питань сторонами до суду не надано.

За приписами ч. 5 ст. 252 ГПК України, справи в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними в справі матеріалами.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України).

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи на надані позивачем до позовної заяви докази, суд встановив таке.

Як вбачається з матеріалів справи, з 01.01.2019 у зв`язку з відокремленням функції з розподілу електричної енергії від функцій постачання електричної енергії відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" ПрАТ "Харківенергозбут" є постачальником електричної енергії за вільними цінами на підставі Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 19.06.2018 № 505 та постачальником універсальних послуг на території Харківської області у відповідності до Постанови НКРЕКП від 26.10.2018 № 1268.

01.02.2021 Харківською медичною академією післядипломної освіти (Споживачем) підписано Заяву-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу (а.с. 24-25).

З вказаної Заяви-приєднання вбачається, що Споживач, ознайомившись з умовами договору про постачання електричної енергії споживачу на сайті електропостачальника ПрАТ «Харківенергозбут» в мережі Інтернет за адресою www.zbutenergo.kharkov.ua, приєднався до умов Договору на умовах Комерційної пропозиції Постачальника № 1Ф-П.

Відповідно до зазначеної Заяви-приєднання, Споживач, погодившись з цією завою-приєднанням (акцептувавши її), засвідчує вільне волевиявлення щодо приєднання до умов Договору в повному обсязі. З моменту акцептування цієї заяви-приєднання в установленому Правилами роздрібного ринку порядку Споживач та Постачальник набувають всіх прав та обов`язків за Договором і несуть відповідальність за їх невиконання (неналежне виконання) згідно з умовами Договору та чинним законодавством України.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, а також інші юридичні факти.

За змістом ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (чч. 1, 2 ст. 205 ЦК України).

Господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а також як наслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання (ст. 174 ГК України).

Згідно з чч. 1-3 ст. 180 ГК України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За приписами положень ч. 1 ст. 265 ГК України, ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник) зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про ринок електричної енергії", учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.

Відповідно до ч. 2 ст. 56 зазначеного Закону, договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Пунктом 3.2.1 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою НКРЕКП від 14.06.2018 № 312 (далі - Правила) передбачено, що електропостачальники, які постачають електричну енергію споживачам на роздрібному ринку, мають самостійно розробити форму відповідного договору на основі примірного чи типового договору, який є додатком до цих Правил. Розроблені форми договорів електропостачальники мають оприлюднювати на своїх офіційних веб-сайтах.

У відповідності до п. 3.1.7 Правил, електропостачальник має надати письмовий примірник договору, підписаний з його боку лише на вимогу споживача.

Відповідно до п. 3.2.5 Правил, укладення споживачем договору про постачання електричної енергії споживачу відбувається шляхом приєднання споживача до договору на умовах обраної споживачем комерційної пропозиції, для чого споживач подає такому електропостачальнику заяву-приєднання.

Згідно з п. 3.2.10 Правил, за наявності публічних комерційних пропозицій електропостачальник розміщує на веб-сайті та в центрах обслуговування споживачів бланк заяви-приєднання до договору постачання електричної енергії споживачу.

Публічний договір постачання електричної енергії споживачу, комерційні пропозиції та заява-приєднання розміщені на офіційному сайті ПрАТ «Харківенергозбут» www.zbutenergo.kharkov.ua.

На підставі зазначеного, враховуючи, що Харківською медичною академією післядипломної освіти підписано Заяву-приєднання від 01.02.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 1-0060С від 01.02.2021 на умовах Комерційної пропозиції № 1Ф-П, зважаючи на те, що вказаний договір є публічними та разом з усіма додатками до нього, в т.ч. Комерційна пропозиція № 1 Ф-П, яка є додатком № 2 та являється невід`ємною частиною зазначеного договору, розміщений на офіційному сайті позивача, суд дійшов висновку, що між позивачем - ПрАТ «Харківенергозбут», Постачальником, та Харківською медичною академією післядипломної освіти, Споживачем, шляхом підписання Споживачем Заяви-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу від 01.02.2021, тобто у відповідності до вимог чинного законодавства, був укладений договір про постачання електричної енергії споживачу № 1-0060С від 01.02.2021 на умовах Комерційної пропозиції № 1Ф-П (Додатку № 2 до зазначеного договору), а отже окремо підписувати вказану Комерційну пропозицію не було обовязковим. Тому судом відхиляється як безпідставне та необґрунтоване посилання відповідача на те, що Споживачем не підписано Комерційну пропозицію № 1Ф-П до договору про постачання електричної енергії споживачу від 01.02.2021 № 1-0060С.

Як встановлено судом з матеріалів справи та не заперечує відповідач у відзиві на позов, у березні 2021 року на підставі Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 15.03.2021 № 452 "Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти" була розпочата процедура реорганізації Харківської медичної академії післядипломної освіти (ХМАПО) шляхом приєднання до Харківського національного медичного університету (ХНМУ) - відповідача у даній справі.

Пунктом 2 Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 15.03.2021 № 452 (а.с. 73-75) встановлено, що ХНМУ є правонаступником усіх майнових і немайнових прав та обов`язків ХМАПО та використовує в своїй діяльності ліцензії на надання освітніх послуг до переоформлення ліцензій в установленому порядку.

Відповідно до п. 3 та пп. 7, 8 п. 4 зазначеного Наказу, утворено комісію з реорганізації ХМАПО та затверджено її склад. Зобов`язано Голову комісії з реорганізації забезпечити передачу ХНМУ майна, майнових прав та обов`язків ХМАПО, що припиняється, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами, правовстановлюючих документів ХМАПО, справ згідно з актом приймання-передачі. Після затвердження акта приймання-передачі Міністерством охорони здоров`я України подати державному реєстратору документи, передбачені ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» для проведення державної реєстрації припинення ХМАПО.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 27.12.2022 № 2343 (а.с. 121) затверджено Акт прийому-передачі Харківської медичної академії післядипломної освіти до складу Харківського національного медичного університету в зв`язку з реорганізацією шляхом приєднання від 09.12.2022, закріплено цілісний майновий комплекс ХМАПО на праві оперативного управління за Харківським національним медичним університетом згідно з актом приймання-передачі.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, запис про припинення Харківської медичної академії післядипломної освіти було внесено до зазначеного Реєстру 16.05.2023, її правонаступником є Харківський національний медичний університет, (відповідач у даній справі), що підтверджується наданим відповідачем до відзиву на позовну заяву Витягом із зазначеного Реєстру від 17.05.2023 (а.с. 127-136).

Відповідач визнає у відзиві на позовну заяву, що він є правонаступником Харківської медичної академії післядипломної освіти, але заперечує проти задоволення вимог позивача, оскільки вважає, що моментом переходу до нього як до правонаступника прав та обов`язків ХМАПО, в т.ч. за спірним договором про постачання електричної енергії споживачу від 01.02.2021 № 1-0060С, є дата внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (16.05.2023).

Суд не погоджується таким твердженням відповідача, зважаючи на таке.

Частиною 1 ст. 56 ГК України передбачено, що суб`єкт господарювання (господарська організація) може бути утворена за рішенням власника (власників) майна або уповноваженого ним (ними) органу, а у випадках, спеціально передбачених законодавством, також за рішенням інших органів, організацій і фізичних осіб шляхом заснування нової господарської організації, злиття, приєднання, виділу, перетворення діючої (діючих) господарської організації (господарських організацій) з додержанням вимог законодавства.

Відповідно до ч. 1 та 5 ст. 104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно з ч. 3 ст. 105 ЦК України, учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

Суд зазначає, що при реорганізації юридичної особи відбувається універсальне правонаступництво, тобто правонаступництво, при якому все майно особи як сукупність прав та обов`язків, які їй належать, переходить до правонаступника чи правонаступників, при цьому переходять усі окремі права та обов`язки, які належали на момент правонаступництва правопопереднику незалежно від їх виявлення на той момент.

Ухвалюючи рішення про реорганізацію, уповноважений орган юридичної особи спрямовує свою волю на передачу не окремого майна, прав або обов`язків, а усієї їх сукупності.

За приписами ст. 107 ЦК України, якою закріплено порядок припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу та перетворення, передбачено право (а не обов`язок) кредитора вимагати від юридичної особи, що припиняється, виконання зобов`язань якої не забезпечено, припинення або дострокового виконання зобов`язання, або забезпечення виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом. Після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами. Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом. Порушення положень ч. 2, 3 цієї статті є підставою для відмови у внесенні до єдиного державного реєстру запису про припинення юридичної особи та державній реєстрації створюваних юридичних осіб - правонаступників.

Отже, з аналізу положень ст. 107 ЦК України вбачається, що при реорганізації (злитті, приєднанні або перетворенні) юридичних осіб перехід прав і обов`язків до новоутвореної юридичної особи відбувається на підставі передавального акта. При цьому, правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при таких видах реорганізації неможливий. А тому при реорганізації шляхом приєднання (як у даній справі) немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків, адже правонаступник лише один, що унеможливлює виникнення будь-яких спорів щодо переходу майна, прав чи обов`язків.

Як зазначалося вище, Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 15.03.2021 № 452 "Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти" було розпочато процедуру реорганізації Харківської медичної академії післядипломної освіти (ХМАПО) шляхом приєднання до Харківського національного медичного університету (ХНМУ) - відповідача у даній справі.

Акт прийому-передачі Харківської медичної академії післядипломної освіти до складу Харківського національного медичного університету в зв`язку з реорганізацією шляхом приєднання від 09.12.2022 затверджено Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 27.12.2022 № 2343 (а.с. 121).

Водночас, запис про припинення Харківської медичної академії післядипломної освіти (ХМАПО) до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено лише 16.05.2023, що підтверджується наданим відповідачем до відзиву на позовну заяву Витягом із зазначеного Реєстру від 17.05.2023 (а.с. 127-136).

Отже, ХМАПО перебувала в процесі припинення більше 2-х років.

Якщо припустити, що правонаступництво настає лише з моменту державної реєстрації припинення юридичної особи, то це призведе до можливостей порушення прав кредиторів, які протягом значного періоду часу не зможуть звернутися з вимогами до новоствореної юридичної особи, яка отримає все майно правопопередника, але не буде нести відповідальність за його зобов`язаннями (Аналогічний висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 910/5953/17 (провадження № 12-98гс19)).

На підставі викладеного, враховуючи, що процес реорганізації ХМАПО відбувався за рішенням органу державної влади - Міністерства охорони здоров`я України на підставі Наказу від 15.03.2021 № 452 "Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти", яке є вольовою дією органу управління державним майном, та те, що ХМАПО передано свої права та обов`язки правонаступнику - ХНМУ (відповідачу у справі) на підставі Акта прийому-передачі від 09.12.2022, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 27.12.2022 № 2343, суд вважає, що датою виникнення універсального правонаступництва відповідача - ХНМУ щодо ХМАПО слід вважати дату прийняття вказаного рішення органу державної влади в обсязі переданих до правонаступника прав і обов`язків, які були визначені цим рішенням органу державної влади, а також затвердженим ним актом прийому-передачі.

За таких обставин, відповідач - Харківський національний медичний університет став єдиним правонаступником ХМАПО та прийняв усе її майно та всі зобов`язання, в тому числі зобов`язання за спірним договором про постачання електричної енергії споживачу № 1-0060С від 01.02.2021, ще до внесення 16.05.2023 запису про припинення ХМАПО до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, тому відповідач безпідставно посилається на те, що права та обов`язки ХМАПО перейшли до нього як до правонаступника лише після внесення до Реєстру запису про припинення ХМАПО .

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 01.12.2022 між відповідачем - Харківським національним медичним університетом (Споживачем) та АТ «Харківобленерго» (Оператор системи розподілу електричної енергії) було укладено додаткову угоду до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 1-0060С від 01.01.2019 (а.с. 78-79), відповідно до якої у зв`язку з реорганізацією Споживача - Харківської медичної академії післядипломної освіти (ХМАПО) на підставі наказу Міністерства охорони здоров`я України від 15.03.2021 № 452 та відповідно до положень ст. ст. 104, 106, 107 ЦК України шляхом приєднання до Харківського національного медичного університету (ХНМУ), який є повним правонаступником Споживача, враховуючи положення п. 2 Постанови НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 та умов договору про постачання електричної енергії № 1-0060С, для впорядкування документації дійшли згоди щодо зміни найменування Споживача "Харківська медична академія післядипломної освіти" (2) на нове найменування Споживача Харківський національний медичний університет ().

Тобто, підписавши вказану додаткову угоду від 01.12.2022, відповідач визнав, що він є повним правонаступником Споживача - Харківської медичної академії післядипломної освіти (ХМАПО), а отже визнав, що станом на дату підписання цієї додаткової угоди він є Споживачем за спірним договором про постачання електричної енергії споживачу № 1-0060С від 01.02.2021.

Згідно з п. 2.1 договору про постачання електричної енергії споживачу № 1-0060С від 01.02.2021 (далі по тексту - Договір), Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Відповідно до п. 5.5 Договору, розрахунковий період зазначений у комерційній пропозиції та, як правило, становить календарний місяць, і відповідає розрахунковому періоду за договором Споживача з оператором системи розподілу/передачі.

Пунктами 5.6, 5.10 Договору передбачено, що оплата вартості електричної енергії здійснюється споживачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника. Споживач здійснює оплату за послугу з розподілу (передачі) електричної енергії або через Постачальника, або безпосередньо оператору системи. Спосіб оплати за послугу з розподілу(передачі) електроенергії зазначається в комерційній пропозиції, яка є додатком до цього Договору.

Споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього Договору (п. 6.2 Договору).

За невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством (п. 9.1 Договору).

Умовами п. 4 Комерційної пропозиції № 1Ф-П, яка є додатком до зазначеного Договору, передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата електричної енергії та послуг з розподілу електричної енергії здійснюється Споживачем один раз за фактичний обсяг спожитої електричної енергії, визначений за показами розрахункових засобів обліку або розрахунковим шляхом, на підставі виставленого рахунка Споживачу, в якому зазначаються суми до сплати за спожиту електричну енергію. У разі відсутності графіка погашення заборгованості та при відсутності в платіжному документі в реквізиті "Призначення платежу" посилань на період, за який здійснюється оплата, або перевищення суми платежу, необхідної для цього періоду, ці кошти, перераховані Споживачем за електричну енергію, Постачальник має право зарахувати як погашення існуючої заборгованості Споживача з найдавнішим терміном її виникнення. У разі зміни тарифу надлишок (переплата) оплаченої, але не спожитої електричної енергії, зараховується Споживачу на його особовий рахунок як попередня оплата за новими тарифами в наступному розрахунковому періоді.

Відповідно до п. 5 Комерційної пропозиції № 1Ф-П, рахунок за спожиту електричну енергію надається Споживачу до 12 числа (включно) місяця, наступного за розрахунковим. Рахунок за спожиту електричну енергію має бути оплачений протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка Споживачем. Рахунки на оплату надаються Споживачу у відповідних структурних підрозділах Постачальника. В разі неотримання Споживачем рахунків Постачальник направляє рахунки Споживачу поштовим зв`язком. У такому випадку рахунки вважаються отриманими Споживачем з дня їх відправлення. Оплата вартості електричної енергії здійснюється Споживачем на поточний рахунок із спеціальним режимом використання.

Пунктом 6 Комерційної пропозиції № 1Ф-П встановлено, що звіряння фактичного обсягу спожитої електричної енергії здійснюється шляхом оформлення між Споживачем та Постачальником Актів прийому-передачі електричної енергії, сформованого згідно з даними на останній день розрахункового періоду споживача.

Відповідно до п. 8 Комерційної пропозиції № 1Ф-П, у разі порушення Споживачем строків оплати електричної енергії передбачених п. 5 комерційної пропозиції Постачальник проводить нарахування за весь час прострочення: пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюються нарахування, від суми боргу, за кожен день прострочки; 3% річних з простроченої суми. При цьому сума грошового зобов`язання за договором повинна бути оплачена Споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції. Суми пені, 3% річних, інфляційних зазначаються у розрахунковому документі окремим рядком та повинні бути оплачені протягом 5 робочих днів від дня його отримання Споживачем. Суми пені, 3% річних та інфляційних оплачуються Споживачем на поточний рахунок Постачальника.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було сформовано та виставлено Споживачу - Харківській медичній академії післядипломної освіти рахунки на оплату за спожиту електричну енергію за Договором, а саме:

- за грудень 2021 року за електроенергію обсягом 45365 кВт*год на суму 234177,10 грн, в т.ч. ПДВ 20% в сумі 39029,52 грн (а.с. 58);

- за січень 2022 року за електроенергію обсягом 51060 кВт*год на суму 278921,72 грн, в т.ч. ПДВ 20% в сумі 46486,95 грн (а.с. 61).

У відповідності до умов п. 6 Комерційної пропозиції № 1Ф-П між позивачем - ПрАТ «Харківенергозбут» (Постачальником) та ХМАПО (Споживачем) був складений Акт приймання-передачі електричної енергії за Договором за грудень 2021 року, згідно з яким у грудні 2021 року Споживачу поставлено електроенергію обсягом 45365 кВт*год на суму 234177,10 грн, в т.ч. ПДВ 20% в сумі 39029,52 грн (а.с. 59). Вказаний Акт підписаний уповноваженою особою Споживача та засвідчений печаткою ХМАПО без зауважень та заперечень.

Отже, підписавши Акт приймання-передачі електричної енергії за Договором за грудень 2021 року, Споживач (ХМАПО) тим самим підтвердив факт споживання протягом грудня 2021 року електроенергії обсягом 45365 кВт*год на суму 234177,10 грн та наявність у нього зобов`язання щодо сплати за спожиту електроенергію у вказаному розмірі відповідно до умов договору про постачання електричної енергії споживачу № 1-0060С від 01.02.2021 та Комерційної пропозиції № 1Ф-П до зазначеного договору.

Докази сплати заборгованості первісним Споживачем (ХМАПО) чи його правонаступником (ХНМУ) за спожиту електричну енергію по рахунку за грудень 2021 року на суму 234177,10 грн станом на момент ухвалення судом цього рішення в матеріалах справи відсутні.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За приписами ст. 525-526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 57 Закону України «Про ринок електричної енергії», електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів.

Споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів (п. 1 ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії»).

На підставі зазначеного, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надані докази погашення заборгованості перед позивачем за спожиту електричну енергію по рахунку за грудень 2021 року на суму 234177,10 грн, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за електричну енергію в сумі 234177,10 грн є обґрунтованими та доведеними належними і допустимими доказами, тому задовольняє позовні вимоги в цій частині в повному обсязі.

Разом з тим, на момент ухвалення судом даного рішення в матеріалах справи відсутні, а позивачем не надані суду належні докази на підтвердження обсягу електроенергії, спожитої ХМАПО в січні 2022 року, який зазначений у виставленому позивачем рахунку на оплату за січень 2022 року, а саме: 51060 кВт*год на суму 278921,72 грн.

Як зазначає позивач у позовній заяві, 15.12.2022 Споживачем - ХМАПО було сплачено 278921,72 грн заборгованості по платіжному дорученню № 115 від 15.12.2022 (копію якого надано до позовної заяви), яку зараховано позивачем в рахунок погашення заборгованості за січень 2022 року.

Проте, судом вставлено, що відповідно до призначення платежу, зазначеного в наданій до позовної заяви копії платіжного доручення № 115 від 15.12.2022 на суму 278921,72 грн (а.с. 28), Споживачем - ХМАПО по цьому платіжному дорученню було сплачено 278921,72 грн, в т.ч. ПДВ в сумі 46486,72 грн, за електроенергію «за 03/2022р, зг.дог № 16-02/2022 від 11/02/2022р, зг.акту № 3 від 05/12/2022», тобто вказану суму Споживачем внесено за іншим договором та за інший період, а отже це платіжне доручення не стосується спірного договору про постачання електричної енергії споживачу № 1-0060С від 01.02.2021, тому не може бути прийняте судом в якості належного доказу на підтвердження сплати за електричну енергію по виставленому позивачем рахунку за оплату за січень 2022 року на суму 278921,72 грн за договором про постачання електричної енергії споживачу № 1-0060С від 01.02.2021 (а.с. 61).

Суд також не приймає в якості належного доказу надані позивачем до позовної заяви Акт приймання-передачі електричної енергії за договору про постачання електричної енергії споживачу № 1-0060С від 01.02.2021 за січень 2022 року (а.с. 62), оскільки вказаний акт не підписаний з боку Споживача, а тому не є належним доказом в розумінні вимог чинного законодавствав, який би свідчив про споживання електричної енергії по рахунку на оплату за січень 2022 року на суму 278921,72 грн.

Остаточний Акт звіряння розрахунків за договором про постачання електричної енергії споживачу № 1-0060С від 01.02.2021, на який посилається позивач, також не підписаний ні первісним Споживачем, ні його правонаступником (відповідачем у справі), тому також не приймається судом в якості належного доказу.

Інших доказів щодо обсягу електроенергії, спожитої ХМАПО в січні 2022 року, позивачем до матеріалів справи не надано.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача пені в сумі 80153,59 грн, нарахованої у зв`язку порушенням виконання грошового зобов`язання за період прострочення з 25.01.2022 по 25.08.2022, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з ч. 1 ст. 610 та п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Початком відліку періоду прострочення зобов`язання (моментом прострочення) у відповідності до ст. 253 ЦК України, є день, наступний після визначеної (кінцевої) дати виконання цього зобов`язання.

За приписами п. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частинами 1-3 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Пунктом 1 частини 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

За приписами ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Тобто, за змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред`явлення позову особою, право якої порушене.

Якщо стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, а господарським судом визнано позовні вимоги обґрунтованими, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення ст. 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

Матеріалами справи підтверджено факт порушення відповідачем прав позивача внаслідок нездійснення погашення заборгованості за спожиту електричну енергію по рахунку за грудень 2021 року на суму 234177,10 грн.

Відповідно до п. 8 Комерційної пропозиції № 1Ф-П до Договору, в разі порушення Споживачем строків оплати електричної енергії, передбачених п. 5 комерційної пропозиції, Постачальник проводить нарахування за весь час прострочення: пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюються нарахування, від суми боргу, за кожен день прострочки; 3% річних з простроченої суми. При цьому сума грошового зобов`язання за договором повинна бути оплачена Споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Відповідач - ХНМУ звернувся до суду з заявою про застосування строку позовної давності в порядку ст. 256, п. 1 ч. 2 ст. 258 ГПК України, в якій просив застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення пені в сумі 80153,59 грн за договором про постачання електричної енергії споживачу від 01.02.2021 № 1-0060С.

Розглянувши заяву відповідача про застосування строку позовної давності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, зважаючи на таке.

У зв`язку з поширення гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» від 11.03.2020 № 211 встановлено на території України карантин з 12.03.2020 по 03.04.2020. У подальшому дію карантину було неодноразово продовжено, зокрема Постановою Кабінету Міністрів України від № 383 від 25.04.2023 дію карантину продовжено до 30.06.2023.

Запровадження карантинних заходів обумовило внесення змін до норм матеріального права щодо перебігу строку позовної давності.

Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ (який набрав чинності з 02.04.2020) Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено п. 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан з 24.02.2022 відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". В подальшому відповідними указами президента України воєнний стан неодноразово продовжувався, зокрема Указом Президента України від 1 травня 2023 року № 254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» воєнний стан в Україні продовжено з 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

У зв`язку з введенням воєнного стану також були внесені зміни до норм чинного законодавства щодо перебігу строку позовної давності.

Так, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено п. 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Таким чином, відповідно до вищезазначених норм, строк спеціальної позовної давності, визначений п. 1 ч. 2 ст. 258 ГПК України, щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) були продовжені на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) та на період дії в Україні воєнного стану, який введений з 24.02.2022 Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 та триває по теперішній час. Тому суд дійшов висновку про безпідставність доводів відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності в частині вимог про нарахування пені, оскільки такий строк продовжено на підставі закону, у зв`язку з чим подана відповідачем заява про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки позивачем строк позовної давності не було пропущено внаслідок його продовження.

Разом з тим, суд враховує положення п. 16 Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 25.02.2022 № 332 "Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану", яким встановлено, що на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування зупинено нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії".

На підставі викладеного, перевіривши наданий позивачем до позовної заяви розрахунок пені, суд дійшов висновку, що позивачем з порушенням вимог п. 16 Постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 було нараховано відповідачу пеню в розмірі 76304,1 грн за період з 24.02.2023 по 25.08.2022 за період дії воєнного стану в Україні, тому суд відмовляє в задоволенні вимог в цій частині.

Розрахунок пені в частині стягнення пені в сумі 3849,49 грн, нарахованої за період з 25.01.2022 по 23.02.2022 (до введення воєнного стану в Україні) на прострочену заборгованість за грудень 2021 року в розмірі 234177,10 грн, є обґрунтованим та здійснений вірно, тому суд позовні вимоги в цій частині задовольняє.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у сумі 14418,49 грн та інфляційні в сумі 111418,54 грн, нарахованих у зв`язку порушенням виконання грошового зобов`язання щодо сплати заборгованості за спожиту електричну енергію.

Суд не погоджується з посиланням відповідача на неправомірність нарахування 3% річних та інфляційних, оскільки положення п. 16 Постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 "Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану" щодо зупинення нарахування та стягнення штрафних санкцій на період дії в Україні воєнного стану стосуються виключно нарахування та стягнення штрафних санкцій.

Відповідно до п. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 1-3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Водночас, 3% річних та інфляційні втрати мають іншу правову природу ніж штраф та пеня та порядок їх нарахування регулюється ст. 625 ЦК України.

Частиною 1 ст. 625 ЦК визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, з аналізу ст. 625 ЦК України вбачається, що право на звернення з позовними вимогами про стягнення коштів на підставі ч. 2 зазначеної статті виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання.

За змістом ч. 3 ст. 11, ч. 1 ст. 13 ЦК України, цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює в межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Частиною 2 ст. 4 ЦК України передбачено, що цей Кодекс є основним актом цивільного законодавства України.

Відповідно до правового висновку, сформульованого Великою Палатою Верховного Суду, зокрема в постановах: від 09.02.2021 у справі № 520/17342/18, від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц та від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не мають характеру штрафних санкцій і є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних, навіть, якщо умовами договору не передбачено стягнення інфляційних та річних.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та проценти річних відповідно до ст. 625 ЦК України входять до складу грошового зобов`язання та є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки носять компенсаційний характер та виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

З урахуванням зазначеного, враховуючи, що матеріалами справи підтверджено факт порушення відповідачем прав позивача внаслідок нездійснення погашення заборгованості перед позивачем за спожиту електричну енергію по рахунку за грудень 2021 року на суму 234177,10 грн, з огляду на положення ст. 625 ЦК України та умови п. 8 Комерційної пропозиції № 1Ф-П до Договору, суд дійшов висновку, що у позивача виникло право вимагати сплати відповідачем сум інфляційних нарахувань та процентів річних, нарахованих на суму вказаної простроченої заборгованості, тому відповідач безпідставно вважає неправомірним нарахування 3% річних та інфляційних, посилаючись на п. 16 Постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332.

Стосовно наданого відповідачем до відзиву на позовну заяву листа НКРЕКП від 15.06.2023 № 48/17-23, в якому Регулятором, з посиланням на Постанову НКРЕКП від 25.02.2022 № 332, надано висновок щодо неправомірних дій ПрАТ "Харківенергозбут" (позивача у даній справі), а саме: визначено, що позивач має привести свої дії щодо зазначеного нормативно-правового акту та скасувати нараховані ХНМУ (відповідачу уданій справі) 3% річних та інфляційні на період дії воєнного стану в Україні, суд зазначає, що висновок НКРЕКП у вказаній частині суперечить вимогам чинного законодавства, а сам лист від 15.06.2023 № 48/17-23 має рекомендаційний характер, тобто не є обов`язковим для виконання, у зв`язку з чим висновки, викладені в зазначеному листі не підлягають застосуванню судом.

Як вбачається з наданих позивачем розрахунків інфляційних та 3% річних, позивачем нараховані 3% річних в сумі 14418,49 грн та інфляційні в сумі 111418,54 грн на заборгованість за спожиту електричну енергію за грудень 2021 року в розмірі 234177,10 грн за період прострочення з 25.01.2022 по 28.02.2023 та на заборгованість за спожиту електричну енергію за січень 2022 року в розмірі 278921,72 грн за період прострочення з 26.02.2022 по 15.12.2022.

Проте, враховуючи, що заборгованість за спожиту електричну енергію за січень 2022 року в розмірі 278921,72 грн позивачем не доведена та не знайшла свого підтвердження матеріалами справи, перевіривши вищезазначені розрахунки позивача та здійснивши власний розрахунок інфляційних та 3% річних, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних у сумі 7698,97 грн та інфляційних в сумі 62900,44 грн, які нараховано на заборгованість за електричну енергію за грудень 2021 року в розмірі 234177,10 грн.

У задоволенні вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних у сумі 6719,52 грн та інфляційних в сумі 48518,10 грн, нарахованих на заборгованість за електричну енергію за січень 2022 року в розмірі 278921,72 грн, суд відмовляє, оскільки позивачем не доведено заборгованість за січень 2022 року в розмірі 278921,72 грн, а отже відсутні підстави для нарахування 3% річних та інфляційних на вказану заборгованість.

Суд відхиляє посилання відповідача - ХНМУ на неможливість здійснити сплату пені, 3% річних та інфляційних у зв`язку з тим, що Постановою Кабінету Міністрів України від 09.06.2021 № 590 здійснення видатків на оплату штрафних санкцій не передбачене та державним бюджетом не фінансується, оскільки відповідно до приписів ч. 2 ст. 617 ЦК України, та зважаючи на вимоги ст. 629 ЦК України щодо обов`язковості виконання договору сторонами, відсутність у відповідача необхідних коштів, в тому числі внаслідок відсутності бюджетного фінансування, не може бути підставою для звільнення його від відповідальності за неналежне виконання зобов`язань за договором про постачання електричної енергії споживачу від 01.02.2021 № 1-0060С.

Аналогічного висновку дійшов Європейський Суд з прав людини в рішеннях у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005 та у справі «Бакалов проти України» від 30.11.2004, вказавши, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74, ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77, ст. 78, 79 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку посилається сторона, як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Здійснюючи розподіл судових витрат суд зазначає наступне.

За приписами п. 5 ч. 1 ст. 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно зі ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір, що складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на зазначене, враховуючи, що позовні вимоги судом задоволені частково на загальну суму 308626,00 грн (234177,10 грн основного боргу + 3849,49 грн пені + 7698,97 грн 3% річних + 62900,44 грн інфляційних), у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України на відповідача покладаються витрати щодо сплати судового збору в розмірі 4629,39 грн, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ст. 2, ч. 3 ст. 13, ст. 73-74, 76-79, 86, п. 2 ч. 1 ст. 129, ст. 236-242, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Харківського національного медичного університету (, юридична адреса: 61022, м. Харків, пр-т Науки, буд. 4) на користь Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" (, юридична адреса: 61037, м. Харків, вул. Плеханівська, буд. 126/ адреса для листування: 61057, м. Харків, вул. Гоголя, буд. 10) заборгованість за електричну енергію в сумі 234177,10 грн на п/р НОМЕР_1 у ХОУ АТ "Ощадбанк", МФО 351823.

3. Стягнути з Харківського національного медичного університету (, юридична адреса: 61022, м. Харків, пр-т Науки, буд. 4) на користь Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" (, юридична адреса: 61037, м. Харків, вул. Плеханівська, буд. 126/ адреса для листування: 61057, м. Харків, вул. Гоголя, буд. 10) пеню в сумі 3849,49 грн, 3% річних в сумі 7698,97 грн, інфляційні в сумі 62900,44 грн та судовий збір в сумі 4629,39 грн на п/р НОМЕР_2 у ХОУ АТ "Ощадбанк", МФО 351823.

4. Відмовити у стягненні пені в сумі 76304,1 грн, 3% річних у сумі 6719,52 грн та інфляційних в сумі 48518,10 грн.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено і підписано 21.07.2023.

Суддя Н.А. Новікова