ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року

м. Київ

cправа № 917/1655/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Вронська Г.О. - головуюча, Губенко Н.М., Студенець В.І.,

за участю секретаря судового засідання Юдицького К.О.,

представників учасників справи:

від позивача: Суцкевер М.В., Берегун Т.М., Остроушко О.Л.,

від відповідача: Скок В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" в особі Миргородської філії Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" та Приватного акціонерного товариства "Миргородський завод продтоварів "Калинка"

на рішення Господарський суд Полтавської області

у складі судді: Безрук Т.М.

від 20.07.2022

та постанову Східного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Слободін М.М., Шутенко І.А. , Гребенюк Н.В.

від 18.01.2023

за позовом Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" в особі Миргородської філії Акціонерного товариства "Полтаваобленерго"

до Приватного акціонерного товариства "Миргородський завод продтоварів "Калинка"

про стягнення 4 078 204, 67 грн,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У жовтні 2021 року Акціонерне товариство "Полтаваобленерго" в особі Миргородської філії Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (далі - Позивач) звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Миргородський завод продтоварів "Калинка" (далі - Відповідач) про стягнення 4 078 204, 67 грн заборгованості з оплати необлікованої електричної енергії.

2. В обґрунтування позову Позивач посилається на те, що під час перевірки було виявлено порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі ПРРЕЕ) у вигляді втручання в роботу засобу вимірювальної техніки, а саме встановлення пристрою випромінювання електромагнітних полів, внаслідок чого спожита електроенергія електролічильником № 8802784 не враховувалася.

Короткий зміст судових рішень

3. Рішенням Господарського суду Полтавської області від 20.07.2022, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 18.01.2023, у позові відмовлено повністю. Стягнуто з Позивача на користь Відповідача 25 000,00 грн відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

4. Рішення судів попередніх інстанцій мотивовано тим, що надані до справи заяви з показами свідків, диски з відеозаписами та фотографіями, не є належними доказами, на підставі яких суд може встановити, наявність чи відсутність порушення, яке зазначено в Акті про порушення від 14.11.2019, оскільки факт втручання споживача в роботу засобів вимірювальної техніки має бути підтверджений лише експертизою проведеною спеціалізованою організацією (підприємством), яка відповідно до законодавства має право на проведення експертизи щодо встановлення факту втручання в роботу засобів вимірювальної техніки. А також суди зазначили, що Відповідач не довів, що не міг передбачити перевищення витрат на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку разом із відзивом на позов, а тому в задоволенні клопотання Відповідача про відшкодування йому 80000,00 грн гонорару успіху судом відмовлено. Крім того, суди дійшли висновків, що вся заявлена сума за надані послуги адвоката (50 000 грн) також не може бути задоволена у цій справі, оскільки вона стосується й інших, непов`язаних із цією справою, правових послуг. Суди попередніх інстанцій враховуючи складність справи, тривалість її розгляду, здійснення розгляду справи в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням сторонами власних технічних засобів, задовольнили вимоги Відповідача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката частково на суму 25 000,00 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

5. Позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення судів попередніх інстанцій, в якій просив їх скасувати і постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Позивача у повному обсязі та відмовити Відповідачу у стягненні на його користь з Позивача витрат на правову допомогу, у тому числі і гонорару успіху, а також розподілити понесені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам.

6. Підставами касаційного оскарження Позивач визначив пункт 1, 2, 3, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України):

- пункт 1: суди попередніх інстанцій застосували статтю 74 ГПК України без урахування висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 05.03.2020 у справі №904/262/19; суд апеляційної інстанції застосував статтю 74 ГПК України без урахування частин 3, 4 статті 13 ГПК України та висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 27.05.2021 у справі №910/702/17; суди попередніх інстанцій не застосували абзац 4 пункту 8.2.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ) та статтю 73 ГПК України та не врахували висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 06.02.2020 у справі №916/2504/18, суд апеляційної інстанції застосував статтю 73 ГПК України без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 05.07.2022 у справі №917/1999/20, від 07.10.2021 у справі №908/3352/20; суд апеляційної інстанції застосував статтю 74 ГПК України без врахування висновку Верховного Суду, викладеного у постанові Верховного Суду від 05.03.2020 у справі №904/262/19 в частині застосування частини 2 статті 614 Цивільного кодексу України; в частині витрат на правову допомогу суд апеляційної інстанції застосував статтю 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та статтю 124 ГПК України без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 01.12.2012 у справі №910/14598/20, від 06.03.2019 у справі №922/1163/18, від 07.09.2020 у справі 910/4201/19; суд апеляційної інстанції застосував пункт 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", частину 1 статті 124 ГПК України, частину 3 статті 126 ГПК України без урахування висновку Верховного Суду, викладеного у постанові Верховного Суду від 06.10.2022 у справі №918/863/20;

- пункт 2: необхідно відступити від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 01.06.2022 у справі №908/859/19, від 16.06.2021 у справі №911/26/20 у частині обов`язкового запрошення Держспоживстандарту України для проведення експертизи;

- пункт 3: відсутній висновок Верховного Суду стосовно застосування абзацу 2 пункту 8.2.5 ПРРЕЕ та пункту 2 Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів у подібних правовідносинах. Крім того, відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування статті 73, частини 1 статті 47 ГПК України;

- пункт 4: суди не надали належну оцінку Акту про порушення ПРРЕЕ від 14.11.2019 №00000327 та надали перевагу поясненням Відповідача перед письмовими доказами Позивача, у тому числі висновку експерта.

7. Відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Полтавської області від 20.07.2022 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.01.2023 в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000, 00 грн та гонорару успіху в розмірі 80 000, 00 грн.

8. Підставами касаційного оскарження Відповідач визначив пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України. Відповідач зазначив, що суди попередніх інстанції неправильно застосували:

- статтю 627 Цивільного кодексу України, статті 27, 30 Закону України " Про адвокатуру та адвокатську діяльність" з порушенням частин 4, 5, 6 статті 126 та частини 5 статті 129 ГПК України без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18, від 15.08.2022 у справі №910/12257/17, від 25.07.2022 у справі №918/1040/20, від 08.12.2021 у справі №922/3783/20, від 29.06.2021 у справі №922/1556/20.

9. Позивач подав до Суду відзив на касаційну скаргу Відповідача, в якому просив відмовити у задоволені його касаційної скарги та відмовити Відповідачу у стягненні на його користь усіх його витрат.

10. Відповідач подав до Суду відзив на касаційну скаргу Позивача, в якому просив касаційну скаргу Позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду по суті залишити без змін.

Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

11. Між ПАТ "Полтаваобленерго" (Позивач, Оператор системи) та ПрАТ "Миргородський завод продтоварів "Калинка" (Відповідач, Споживач) був укладений договір про постачання електричної енергії № 27 від 16.02.2016 (далі Договір про постачання).

12. До зазначеного Договору про постачання сторони уклали додаток № 2 «Порядок розрахунків», додаток № 3 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії та перелік об`єктів і засобів комерційного обліку», додаток № 5 «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії», додатки № 6 А.1, 6.2 «Однолінійні схеми», додаток № 7.2 «Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін».

13. Згідно витягу зі статуту АТ "Полтаваобленерго", затвердженого 17.04.2019, ПАТ "Полтаваобленерго" змінило свою назву на АТ "Полтаваобленерго". Відповідні зміни внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

14. 22 грудня 2017 року ПрАТ "Миргородський завод продтоварів "Калинка" подало до АТ "Полтаваобленерго" заяву-приєднання від 22.12.2017 до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії за особовим рахунком № 21900027 з 01 січня 2019 року на електроустановки Споживача, що знаходяться за адресами: вул. Багачанська, буд.1 (фактично - №2), вул. Гоголя, буд.162, вул. Сорочинська, буд.2 у м.Миргороді Полтавської області (ЕІС код точки комерційного обліку 62Z714, 62Z014, 62Z835, 62Z740).

15. Отже, Відповідач, керуючись статтями 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312, приєднався до умов публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії (далі Договір з розподілу).

16. Згідно зазначеного Договору з розподілу Відповідач - ПрАТ "Миргородський завод продтоварів "Калинка" є споживачем.

17. За умовами Договору з розподілу Позивач, як Оператор системи, взяв на себе обов`язок з 01.01.2019 надавати послуги з розподілу електричної енергії на електроустановки Споживача, вказані у заяві-приєднання, параметри якості якої відповідають показникам, визначеним Кодексом системи передачі, затвердженими постановою НКРЕКП від 16.11.2018 № 1442, а Споживач, взяв на себе обов`язок оплачувати надані послуги з розподілу електричної енергії та здійснювати інші платежі згідно з умовами цього Договору та дотримуватись Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ).

18. За підпунктом 5 пункту 7.1 Договору про постачання Оператор системи (Позивач) має право вимагати від Споживача відшкодування збитків, завданих порушеннями, допущеними Споживачем під час користування електричною енергією, за пп.6 п. 7.1 зазначеного Договору, має право контролювати додержання Споживачем вимог ПРРЕЕ, а за пп.7 цього ж пункту - складати акти про невідповідність дій (бездіяльності) Споживача умовам Договору та порушення вимог законодавства України в електроенергетиці.

19. За п.8.6 Договору про постачання, у разі порушення розрахункового обліку з вини Споживача, Споживач сплачує Оператору системи вартість не облікованої електричної енергії, визначену відповідно до ПРРЕЕ.

20. 14 листопада 2019 року AT Полтаваобленерго провело перевірку об`єкту Відповідача за адресою: вул. Багачанська, буд. 1 (згідно з Договором), вул.Багачанська, 2 (фактична адреса), м. Миргород, Полтавська область, за результатом якої було складено акт про порушення № 00000327 від 14.11.2019 (далі Акт про порушення).

21. У зазначеному Акті про порушення вказано, що під час перевірки виявлено, що Споживач при користуванні електричною енергією порушив п.2.3.4, п.5.5.5.9, п.5.5.5.25, п.8.2.4 ПРРЕЕ, п. 11.9.1, п.11.9.2 КСР, інші дії Споживача, які призвели до зміни показів засобів вимірювальної техніки, що призвело до недообліку електричної енергії, встановлено пристрій випромінювання електромагнітних полів, внаслідок чого спожита електроенергія не враховується. Пристрій випромінювання електромагнітних полів підключено до мережі 220 В. Провід з відгалуженням від пристрою розташований на корпусі лічильника № 8802784. Пристрій випромінювання електромагнітних полів вилучено, укладено у пакет, пакет опломбовано пломбою №С55367131 та вилучено представниками АТ " Полтаваобленерго".

22. Також у Акті про порушення зазначено наступне:

-п.1 відомості про прилад обліку - лічильник № 8802784;

-п. 2 місце, кількість та тавро установлених пломб: клемна кришка с 34829668 - у наявності; випробувальна колодка с 34829669 - у наявності, ввідний рубильник с 23631145 - у наявності, 1259792 у наявності, 2/2017 у наявності, м 11186081, м 11186082, м 11186083 у наявності;

- п. 3 - результати проведення вимірів параметрів схеми електропостачання споживача на дату складання акт: сила струму, що може протікати мідним проводом становить 160; 166; 138 А, сила струму, що може протікати алюмінієвим проводом 160; 166; 138 А; виміри виконані при неповністю включеному навантаженні;

-п. 4 - опломбовані запобіжники (обмежувальні комутуючі пристрої) розраховані на струм 630А;

-п. 5 - Споживач паспортні дані на всі струмоприймачі не надав; не забезпечив допуск для перевірки інформації щодо сумарної максимальної потужності струмоприймача; дозволена потужність споживання відповідно до умов Договору - 571 кВт;

-п. 6 - схема обліку електричної енергії відновлена;

- п. 7 - відключення об`єктів не проводилося;

-п. 9 - прилад обліку знятий, укладений у пакет, пакет опломбований пломбою № с 55367132, та вилучений представниками АТ «Полтаваобленерго», замінений при перевірці, опломбований. Акт про пломбування від 14.11.2019 № б/н.

23. У пункті 9 Акту про порушення зазначено, що комісія з розгляду Акту буде проводити засідання 27.11.2019 з 9-00 год.

24. Акт підписаний чотирма представниками Позивача та уповноваженою особою споживача (Відповідача) Дзьобан О. В.

25. У зауваженні до Акту вказано «повідомляю, що пристрій був куплений 01.10.2019».

26. Також Позивач склав акт технічної перевірки засобів обліку електричної енергії до 1000В від 14.11.2019 (надалі - Акт технічної перевірки).

27. Як додатки до акту про порушення представники Позивача склали:

- схему електроживлення Споживача від 14.11.2019;

- акт тимчасового збереження речового доказу від 14.11.2019, в якому вказано про те, що при проведенні вказаної перевірки представниками Позивача було вилучено пристрій випромінення електромагнітних полів;

- акт тимчасового збереження речового доказу від 14.11.2019, в якому вказано про те, що при проведенні вказаної перевірки представниками Позивача було вилучено лічильник НІК 2303 АRT. 1000. М, 1 № 8802784 з пломбами на корпусі. Речовий доказ порушення споживачем Правил роздрібного ринку електричної енергії запаковано та опломбовано пломбою оператора системи с 55367132.

28. Позивач склав акт-вимогу від 14.11.2019 про необхідність встановлення лічильника інтегрального типу з вбудованим датчиками впливу дії магнітних та електромагнітних полів; е/лічильник встановити в шафу обліку з можливістю опломбування та оглядовим вікном для зняття показів; забезпечення можливості опломбувати облікових кіл; лічильник № 10434164 повернути у власність АТ «ПОЕ».

29. 27 листопада 2019 року на засідання Комісії з розгляду актів про порушення ПРРЕЕ Миргородської філії АТ «Полтаваобленерго» представник Відповідача за довіреністю № 164 від 25.11.2019 року Дзьобан О. В. подала комісії заяву про відкладення засідання комісії з розгляду Акту для надання можливості Споживачу скористатися юридичною допомогою адвоката, та для досконального вивчення нормативної документації, що стосується розрахунку вартості необлікованої електроенергії.

30. Згідно з Протоколом засідання комісії по розгляду акту про порушення споживачем ПРРЕЕ № 60 від 27.11.2019, комісія прийняла рішення відкласти засідання на 10.01.2020 за заявою представника Споживача.

31. Представник Відповідача Дзьобан О.В. отримала «Запрошення на засідання комісії по розгляду Актів» за вих. №13-17-01-2/2807 від 27.11.2019 року.

32. Згідно з рішенням засідання комісії Миргородської філії АТ «Полтаваобленерго» від 10.01.2020 по розгляду Акту про порушення, оформленого Протоколом № 00000327 (надалі - Протокол № 00000327 від 10.01.2020), та на підставі вищевказаного Акту про порушення, Відповідачу здійснено нарахування за необліковану активну електричну енергію у сумі 4 853 787 грн 85 коп. з ПДВ за загальний не облікований обсяг активної електроенергії 1783766 кВт-годин за період 365 календарні дні та не облікований обсяг перетікання реактивної електроенергії у сумі 199 798,72 грн (з 14.11.2018 по 14.11.2019).

33. Представник Відповідача 10.01.2020 на розгляд Акту про порушення не з`явився.

34. Протокол № 00000327 від 10.01.2020, розрахунок обсягу і вартості не облікованої електричної енергії та рахунок-фактура на оплату були направлені Відповідачу листом за вих. № 14-17-03-1/103 від 10.01.2020 року.

35. Зазначені документи вручено 14.01.2020 за юридичною адресою Відповідача, що підтверджується поштовим повідомлення № 512 про вручення.

36. У лютому 2020 року АТ «Полтаваобленерго» подало до суду позов до ПАТ "Миргородський завод продтоварів "Калинка" про стягнення 4 853 787 грн 85 коп. вартості не облікованої електроенергії та 199 798,72 грн вартості не облікованого обсягу перетікання реактивної електроенергії.

37. Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 24.02.2020 у справі №917/301/20 зазначений позов був повернутий Позивачу в зв`язку з відкликанням його заявником.

38. У березні 2020 року АТ «Полтаваобленерго» в особі Миргородської філії АТ «Полтаваобленерго» подало до Господарського суду Полтавської області позовну заяву до ПАТ «МЗП «Калинка» про стягнення вартості необлікованої електричної енергії в сумі 5 053 586,57 грн.

39. Ухвалою від 09 червня 2020 року у справі № 917/380/20 суд залишив зазначений позов без розгляду.

40. На звернення Відповідача Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) листом за №3154/20/7-20 від 18.03.2020 повідомила Відповідача та Позивача про те, що за результатом розгляду рішення комісії, яке оформлене протоколом № 00000327 від 10.01.2020, зокрема встановлено, що AT «Полтаваобленерго» не підтверджено факту впливу електромагнітного випромінювання на роботу засобу обліку типу НІК2303 ART 1000М11 за результатами експертного дослідження, AT «Полтаваобленерго» не мало підстав для застосування положень глави 8.4 розділу VIII ПРРЕЕ для здійснення на підставі Акту про порушення розрахунку обсягу та вартості не облікованої електричної енергії. Також вказано, що у цьому випадку ПРРЕЕ не передбачає здійснення нарахувань обсягу та вартості необлікованої реактивної електроенергії.

41. 11 березня 2020 року AT «Полтаваобленерго» звернулось до ТОВ «Незалежного інституту судових експертиз» з заявою вих. №04-33/4525 для проведення експертного електротехнічного дослідження (експертизи).

42. 14 серпня 2020 року експерт ТОВ «Незалежного інституту судових експертиз» Пампуха Г.Г. склав висновок № 9551 за результатами проведення електротехнічного дослідження (далі Експертний висновок № 9551 від 14.08.2020), в якому зазначив, зокрема, наступне:

1) пристрій у чорному полімерному корпусі, що наданий на дослідження разом з лічильником - електричної енергії типу NIK 2303 ART. 100.М.14 № 8 року випуску, є високочастотним генератором з робочою частотою вихідного сигналу 545,2212 МГц, який за допомогою дипольної антени створює високочастотне випромінювання значної потужності;

2) при підключенні наданого на дослідження пристрою частотного випромінювання, який розміщений в полімерному корпусі чорного кольору, до джерела змінного струму напругою 220 В та частотою 50Гц, при положенні потенціономеру регулювання потужності у положенні максимуму (крайнє праве положення) і при розміщенні його робочої частини (коаксіального кабелю з відгалуженнями) біля лицьової частини прозорої кришки лічильника електричної енергії типу NIK 2303 ART.100.M.11 № 8 року випуску, здійснюється високочастотний вплив на лічильник електричної енергії, а саме повне блокування обліку електроенергії на протязі усього періоду впливу;

3) лічильник електричної енергії типу NIK 2303 ART. 100.М.11 № 8802784 має вбудований датчик магнітного поля (датчик електромагнітного випромінювання відсутній у даній модифікації лічильника), тому виявити сліди впливу від дії даного приладу частотного випромінювання на лічильник електричної енергії не представляється можливим.

43. Листом від 28.08.2020 за № 14-17-01-5/1784 Позивач повідомив Відповідача про надходження експертного висновку та запросив на повторне засідання комісії Позивача для перегляду Акту про порушення на 25.09.2020.

44. З листом за № 14-17-01-5/1952 від 22.09.2022 Позивач направив представнику Відповідача копію експертного висновку № 9551 від 14.08.2020 та повідомив про засідання комісії 25.09.2020 з повторного розгляду Акту про порушення.

45. Представник Відповідача 25.09.2020 подав голові комісії Позивача клопотання про перенесення засідання комісії, в якому просив надати час для підготовлення обґрунтування та заперечення на висновок. Це клопотання не було задоволено Позивачем.

46. Згідно з рішенням засідання комісії Миргородської філії АТ «Полтаваобленерго», оформленого Протоколом № 00000327 від 25.09.2020, по розгляду Акту про порушення споживачем ПРРЕЕ, комісія встановила причетність Споживача до виявленого порушення ПРРЕЕ та провела перерахунок обсягу та вартості необлікованої електричної енергії на загальну суму 4 078 204 грн 67 коп.

47. Протокол засідання комісії № 00000327 від 25.09.2020, розрахунок кількості недоврахованої електроенергії та рахунки-фактур на оплату були вручені Відповідачу 25.09.2020.

48. На звернення Відповідача НКРЕКП листом за № 12609/20/7-20 від 25.11.2020 повідомила Відповідача та Позивача про те, що Позивач має право у спірних відносинах застосовувати розділ 8.4 ПРРЕЕ, а спірні питання можуть бути вирішені у судовому порядку.

49. Позивач зазначає, що Відповідач кошти за необліковану електричну енергію в сумі 4 078 204,67 грн не сплатив, в зв`язку з чим Позивач звернувся до суду з цим позовом.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА

50. Цивільний кодекс України

Стаття 15. Право на захист цивільних прав та інтересів

1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

2. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16. Захист цивільних прав та інтересів судом

1. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

2. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Стаття 525. Недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання

1. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 526. Загальні умови виконання зобов`язання

1. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 614. Вина як підстава відповідальності за порушення зобов`язання

1. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

2. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Стаття 627. Свобода договору

1. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 901. Договір про надання послуг

1. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

2. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

51. Господарський кодекс України

Стаття 217. Господарські санкції як правовий засіб відповідальності у сфері господарювання

1. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

2. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

3. Крім зазначених у частині другій цієї статті господарських санкцій, до суб`єктів господарювання за порушення ними правил здійснення господарської діяльності застосовуються адміністративно-господарські санкції.

4. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин, а адміністративно-господарські санкції - уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

52. Закон України "Про ринок електричної енергії" (в редакції, чинній станом на 14.11.2019)

Стаття 77. Відповідальність за порушення законодавства, що регулює функціонування ринку електричної енергії

1. Учасники ринку, які порушили нормативно-правові акти, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, несуть відповідальність згідно із законом.

2. Правопорушеннями на ринку електричної енергії є, зокрема:

18) несанкціоноване втручання в роботу об`єктів електроенергетики.

3. У разі скоєння правопорушення на ринку електричної енергії до відповідних учасників ринку можуть застосовуватися санкції у виді:

1) попередження про необхідність усунення порушень;

2) штрафу;

3) зупинення дії ліцензії;

4) анулювання ліцензії.

53. Правила роздрібного ринку електричної енергії, затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312 (ПРРЕЕ).

1.1.1. Ці Правила регулюють взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначеними цими Правилами.

Учасниками роздрібного ринку є: електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, у тому числі оператори малих систем розподілу, споживачі, основні споживачі, субспоживачі, виробники електричної енергії, які підпадають під визначення розподіленої генерації, та інші учасники ринку, які надають послуги, пов`язані з постачанням електричної енергії споживачу з метою використання ним електричної енергії на власні потреби.

Ці Правила є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку.

1.1.2. У цих Правилах терміни вживаються в таких значеннях:

акт про порушення - документ установленої форми, який складається для фіксації факту порушення на об`єкті споживача цих Правил та який є підставою для визначення обсягу та вартості необлікованої електричної енергії;

електрична енергія (активна) - енергія, що виробляється на об`єктах електроенергетики і є товаром, призначеним для купівлі-продажу;

електрична енергія (реактивна) - технологічно шкідлива циркуляція електричної енергії між джерелами електропостачання та приймачами змінного електричного струму, викликана електромагнітною незбалансованістю електроустановок;

об`єкт - електрифікована споруда (сукупність електрифікованих споруд на одній території) або частина електрифікованої споруди, що належить суб`єкту господарювання або фізичній особі на праві власності або користування.

5.5.5. Споживач електричної енергії зобов`язаний:

1) користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів);

2) сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів;

4) здійснювати оплату рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих Правил та умов договору;

5) дотримуватися правил технічної експлуатації, правил безпеки під час експлуатації власних електроустановок, нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та умов укладених договорів;

6) забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок та електроприладів згідно з вимогами нормативно-технічних документів та нормативно-правових актів України;

12) забезпечувати доступ представникам оператора системи (після пред`явлення ними службових посвідчень) до об`єкта споживача для проведення технічної перевірки засобу комерційного обліку (засобів вимірювальної техніки), електроустановок та електропроводки, вимірювання показників якості електричної енергії, контролю за рівнем споживання електричної енергії, а також для виконання відключення та обмеження споживання електричної енергії споживачу (субспоживачу) відповідно до встановленого цими Правилами порядку та виконувати їх обґрунтовані письмові вимоги щодо усунення виявлених порушень, якщо це обумовлено умовами договору;

20) не допускати безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача, а також відшкодовувати збитки, завдані оператору системи та/або споживачу (основному споживачу), у разі виявлення безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача.

8.2.5. У разі виявлення під час контрольного огляду або технічної перевірки уповноваженим представником оператора системи, від якого споживач одержує електричну енергію, порушень цих Правил, у тому числі фактів безоблікового споживання електричної енергії, на місці виявлення порушення у присутності споживача (представника споживача) або іншої особи, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки (за умови посвідчення цієї особи), оформлюється акт про порушення згідно з формою, наведеною в додатку 8 до цих Правил.

Акт про порушення складається представниками оператора системи, які мають таке право згідно з посадовою інструкцією, пройшли відповідне навчання та інструктаж, після пред`явлення ними службових посвідчень.

В акті про порушення мають бути зазначені зміст виявленого порушення з посиланням на відповідні пункти цих Правил та всі необхідні для визначення обсягу та вартості необлікованої електричної енергії параметри, що характеризують електроустановку споживача, схему підключення електроустановки споживача та її графічне зображення із зазначенням:

меж балансової належності;

перерізів та матеріалу всіх проводів (кабелів), наявних у схемі підключення;

номінальної сили струму спрацювання комутаційних апаратів, задіяних у схемі підключення;

фазування лічильника на дату оформлення акта про порушення.

Споживачі, представники оператора системи, інші особи, присутні при перевірці, під час здійснення перевірки електроустановок мають право здійснювати фото- та відеозйомку для фіксації виявлених порушень та/або відмови споживача (представника споживача або іншої особи, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки) підписувати акт про порушення, про що зазначається в акті про порушення.

В акті про порушення заповнюються всі графи та рядки без пропусків. Виправлення чи підчищення не допускаються. Текст повинен бути однозначним, без можливості подвійного тлумачення.

В акті зазначаються заходи, яких було вжито або яких необхідно вжити для усунення допущених порушень.

Акт про порушення складається у двох примірниках, один з яких передається або надсилається споживачеві.

Акт про порушення підписується представником (представниками) оператора системи, який (які) брали участь у перевірці, та споживачем (представником споживача) або іншою особою, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки (за умови посвідчення цієї особи).

У разі відмови споживача (представника споживача або іншої особи, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки) підписати акт про порушення в ньому робиться запис про відмову. У цьому разі акт про порушення вважається дійсним, якщо його підписали більше одного уповноваженого представника оператора системи та незаінтересована особа (представник житлово-експлуатаційної організації, балансоутримувача або управителя будинку, виборна особа будинкового, вуличного, квартального чи іншого органу самоорганізації населення або представник органу місцевого самоврядування, інший споживач тощо) за умови посвідчення цієї особи або більше одного уповноваженого представника оператора системи, а відмова споживача (представника споживача або іншої особи, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки) підписувати акт про порушення підтверджується відеозйомкою.

До акта про порушення сторонами можуть бути додані пояснення, зауваження та докази, перелік яких (за наявності) зазначається в цьому акті.

Представники оператора системи перед складанням акта про порушення зобов`язані повідомити споживача про його право внести пояснення та зауваження до акта, викласти мотиви своєї відмови від його підписання або підписати його без зауважень.

Облік бланків актів про порушення ведеться оператором системи у пронумерованому, прошнурованому та скріпленому печаткою журналі.

Акти про порушення та документи, що підтверджують факт їх отримання споживачем, повинні зберігатися оператором системи протягом трьох років з дня оформлення акта про порушення.

8.2.6. На підставі акта про порушення уповноваженими представниками оператора системи під час засідань комісії з розгляду актів про порушення визначаються обсяг необлікованої електричної енергії та сума завданих споживачем збитків.

Комісія з розгляду актів про порушення створюється оператором системи і має складатися не менше ніж з 3 уповноважених представників оператора системи.

Споживач має право бути присутнім на засіданні комісії з розгляду актів про порушення.

Акт про порушення, не розглянутий у визначеному цими Правилами порядку протягом 60 календарних днів від дня його складення, вважається недійсним та підлягає скасуванню (крім випадків необхідності проведення експертизи пломб, індикаторів та/або засобу вимірювальної техніки електричної енергії для встановлення факту порушення). Якщо для розгляду акта про порушення необхідні результати експертного дослідження, зазначений термін розгляду відраховується з дати їх отримання оператором системи від експертної установи.

Комісія з розгляду актів про порушення може повторно розглянути акт про порушення в порядку, встановленому цими Правилами, на підставі звернення споживача, на вимогу Регулятора, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в галузі електроенергетики, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики в електроенергетичному комплексі, або за рішенням суду. За рішенням оператора системи у зв`язку з отриманням результатів експертизи чи інших даних, які не були відомі на момент ухвалення рішення комісією, але мають суттєве значення, рішення комісії може бути переглянуте у порядку, встановленому цими Правилами, протягом 1 року, починаючи з дня, наступного за днем його прийняття.

Рішення комісії оформлюється протоколом, копія якого видається споживачу.

У разі причетності споживача до порушення цих Правил у протоколі зазначаються відомості щодо обсягу та вартості необлікованої електричної енергії. В такому разі разом з протоколом споживачу надаються розрахунок обсягу та вартості необлікованої електричної енергії з посиланням на відповідні пункти глави 8.4 цього розділу та розрахункові документи для оплати необлікованої електричної енергії та/або збитків.

8.2.7. Кошти за необліковану електричну енергію та суми збитків перераховуються споживачем на поточний рахунок оператора системи.

Споживач має оплатити розрахункові документи за необліковану електричну енергію протягом 30 календарних днів від дня отримання рахунка (у випадку неотримання споживачем рахунка у поштовому відділенні упродовж 5 робочих днів з дня надходження рахунка до поштового відділення споживача рахунок вважається отриманим споживачем на 5 робочий день).

У разі незгоди споживача з фактом безоблікового споживання електричної енергії та відмови від сплати вартості необлікованої електричної енергії оператор системи звертається з позовом до суду для підтвердження факту безоблікового споживання електричної енергії та стягнення вартості необлікованої електричної енергії.

Спірні питання, які виникають між сторонами при складанні акта про порушення та/або визначенні обсягу та вартості необлікованої електричної енергії, вирішуються Регулятором, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики в електроенергетичному комплексі, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в галузі електроенергетики відповідно до компетенції, енергетичним омбудсменом та/або судом.

Якщо судом прийнято рішення, яким спростовано факт безоблікового споживання електричної енергії споживачем та/або відмовлено оператору системи в задоволенні позову щодо стягнення зі споживача вартості необлікованої електричної енергії, розрахованої на підставі акта про порушення, та за умови набрання рішенням суду законної сили оператор системи скасовує відповідний акт про порушення.

54. Господарський процесуальний кодекс України

Стаття 13. Змагальність сторін

3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

4. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Стаття 47. Участь у справі кількох позивачів або відповідачів

1. Позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо іншої сторони діє в судовому процесі самостійно.

Стаття 73. Докази

1. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

2. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Стаття 74. Обов`язок доказування і подання доказів

1. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Стаття 86. Оцінка доказів

1. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

2. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

3. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 123 частина 3

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Стаття 124 частини 1, 3

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Стаття 126

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Стаття 129 частина 5

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Стаття 300. Межі розгляду справи судом касаційної інстанції

1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

55. Виходячи з положень статті 300 ГПК України, Суд переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої та/або апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Щодо доводів викладених в касаційній скарзі Позивача

56. Як зазначено судом вище, першою підставою касаційного оскарження Позивач визначив пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 05.03.2020 у справі №904/262/19, від 27.05.2021 у справі №910/702/17, від 06.02.2020 у справі №916/2504/18, від 05.07.2022 у справі №917/1999/20, від 07.10.2021 у справі №908/3352/20; від 01.12.2012 у справі №910/14598/20, від 06.03.2019 у справі №922/1163/18, від 07.09.2020 у справі 910/4201/19, та від 06.10.2022 у справі №918/863/20.

57. Згідно з частиною шостою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

58. Водночас, для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі недостатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з подібними правовідносинами у справі, що переглядається.

59. Суд зазначає, що процесуальний кодекс та інші законодавчі акти не містять визначення поняття "подібні правовідносини", а також будь-яких критеріїв визначення подібності правовідносин з метою врахування відповідного висновку, тому для розуміння відповідних термінів слід звертатися до правових висновків, що викладені у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду.

60. Задля юридичної визначеності в застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин (подібність відносин), Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 (пункт 39) конкретизувала свої висновки щодо подібності правовідносин, зазначивши таке.

61. На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то в такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

62. Подібність правовідносин може мати місце не лише у разі тотожності (аналогічності), тобто ідентичності (однаковості) суб`єктного, об`єктного і змістовного критеріїв, але й також у разі їх схожості, що визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

63. Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду, як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.

64. Так, у справі №904/262/19, яка наведена Скаржником у касаційній скарзі, предметом позову були вимоги про визнання незаконними та скасування рішень комісії по розгляду актів про порушення правил роздрібного ринку електричної енергії, оформлених протоколами про нарахування оперативно-господарської санкції за необліковану електричну енергію. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду скасовуючи постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.10.2019 та передаючи справу №904/262/19 на новий розгляд до апеляційного суду, зазначив таке:

"Суд апеляційної інстанції, посилаючись на частину 2 статті 614 Цивільного кодексу України, зазначив, що саме на споживача покладається обов`язок доведення відсутності своєї вини. Водночас, як вбачається з матеріалів справи, споживач, намагаючись спростувати обставини, викладені в актах про порушення, заявляв клопотання про призначення комплексної судової електротехнічної експертизи. Його клопотання було задоволено судом першої інстанції, натомість, суд апеляційної інстанції за апеляційної скаргою відповідача зазначив про відсутність підстав для призначення такої експертизи у справі, вказавши, що низка поставлених господарським судом перед експертами питань (не зазначивши яких саме), не вимагають спеціальних знань та досліджень, їх вирішення віднесене до компетенції суду."

65. Отже, висновок, на який посилається Позивач у касаційній скарзі, який нібито зроблений Верховним Судом, насправді є висновком суду апеляційної інстанції, з яким Верховний Суд не погодився, скасувавши постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.10.2019 та передавши справу №904/262/19 на новий розгляд до апеляційного суду.

66. У справі №910/702/17 предметом позову були вимоги товариства про визнання частково недійсним рішення Антимонопольного комітету України. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, в межах перегляду справи в касаційному порядку, зазначив, що суди попередніх судових інстанцій безпідставно не надали оцінки висновку експертів «Дослідження ринку роздрібної торгівлі світлими нафтопродуктами через мережу автозаправних станцій в період з січня 2013 року по січень 2016 року», який складений експертами державного підприємства «Укрпромзовнішекспертиза». За таких обставин Верховний Суд вказав, що висновки господарських судів за наслідками розгляду спору є передчасними у зв`язку з чим постанову апеляційного суду та рішення суду першої інстанції скасував, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції.

67. Натомість, у справі що розглядається судами попередніх інстанцій надано оцінку наявному в матеріалах справи висновку експерта ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» Пампухи Г.Г. Проте, судами зазначений висновок визнано неналежним доказом у справі на підставі якого суд може встановити наявність чи відсутність порушення, яке зазначено в Акті про порушення, оскільки відповідно до п. 8.4.4. ПРРЕЕ факт втручання споживача в роботу засобів вимірювальної техніки, має бути підтверджений лише експертизою проведеною спеціалізованою організацією (підприємством), яка має право на її проведення відповідно до законодавства.

68. Отже, зазначений Позивачем висновок Верховного Суду у справі №910/702/17 викладено в не подібних до цієї справи правовідносинах, а тому такий висновок Верховного Суду у справі №910/702/17 не підлягає застосуванню та врахуванню під час розгляду цієї справи №917/1655/21.

69. У справі №916/2504/18 предметом позову були вимоги підприємця до товариства про визнання недійсним рішення комісії товариства з розгляду актів про порушення споживачем ПРРЕЕ про нарахування підприємцю оперативно - господарської санкції за перетікання реактивної електричної енергії. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, в межах перегляду справи в касаційному порядку, відхилив твердження скаржника про те, що без висновку експертизи факт втручання споживача в роботу приладу обліку є недоведеним, оскільки акт про порушення у зазначеній справі підписаний уповноваженим представником споживача без жодних зауважень. Водночас, факт пошкодження установлюється експертизою, у разі незгоди споживача із зафіксованим в акті про порушення фактом пошкодження пломб та/або приладів обліку. Інкриміноване Підприємцю правопорушення не пов`язане з пошкодженням пломб та/або приладів обліку.

70. Суд зазначає, що відповідно до пункту 8.4.4 ПРРЕЕ факт пошкодження пломб та/або індикаторів, та/або засобів вимірювальної техніки, факт втручання споживача в роботу засобів вимірювальної техніки, крім випадків спрацювання індикаторів (фіксації індикаторами впливу фізичних полів), має бути підтверджений експертизою, проведеною спеціалізованою організацією (підприємством), яка має право на її проведення відповідно до законодавства (далі - експертиза). У разі визнання споживачем факту пошкодження пломб та/або індикаторів, та/або засобів вимірювальної техніки, факту втручання в роботу засобів вимірювальної техніки, про що окремо зазначається в акті про порушення, письмової відмови споживача від проведення експертизи або ненадання власником засобів вимірювальної техніки чи споживачем оператору системи документів, що підтверджують передачу засобів вимірювальної техніки на експертизу (з винесенням, у тому числі, питань від оператора системи) протягом встановленого цим пунктом строку (якщо оператором системи були передані засоби вимірювальної техніки їх власнику для направлення на експертизу), обсяг та вартість необлікованої електричної енергії визначається оператором системи відповідно до положень цієї глави без проведення відповідної експертизи.

71. У справі що розглядається, ані суд першої інстанції, ані суд апеляційної інстанції не встановив, що споживач визнав факт втручання в роботу приладу обліку електричної енергії. Отже, відповідно до вимог п.8.4.4. ПРРЕЕ факт втручання споживача в роботу засобу вимірювання техніки, факт пошкодження засобу вимірювальної техніки, як правильно зазначено судами попередніх інстанцій має бути підтверджений експертизою проведеною спеціалізованою організацією (підприємством), яка має право на її проведення відповідно до законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 26.01.2022 у справі № 927/307/21 та від 01.06.2022 у справі №908/859/19.

72. Також Суд зазначає, що постанови Верховного Суду від 26.01.2022 у справі №927/307/21 та від 01.06.2022 у справі №908/859/19 за часом прийняті пізніше ніж постанова від 06.02.2020 у справі №916/2504/18, на яку Позивач посилається в касаційній скарзі, а тому до спірних правовідносин застосуванню підлягають саме висновки Верховного Суду, викладені в постановах, які за часом прийняті пізніше.

73. За таких обставин, суди попередніх інстанцій, у справі що розглядається, дійшли правильних висновків, що з огляду на невизнання споживачем факту втручання його в роботу засобу вимірювання техніки, відповідно до вимог п.8.4.4. ПРРЕЕ, факт втручання споживача в роботу засобу вимірювання техніки, факт пошкодження засобу вимірювальної техніки, як правильно зазначено судами попередніх інстанцій має бути підтверджений саме експертизою проведеною спеціалізованою організацією (підприємством), яка має право на її проведення відповідно до законодавства.

74. У справі №917/1999/20, яка наведена Скаржником у касаційній скарзі, предметом позову були вимоги про визнання незаконними та скасування рішень комісії по розгляду актів про порушення правил роздрібного ринку електричної енергії, оформлених протоколами про нарахування оперативно-господарської санкції за необліковану електричну енергію. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду скасував судові рішення попередніх інстанцій та передав справу №917/1999/20 на новий розгляд до суду першої інстанції, з тих підстав, що судом першої інстанції у порушення вимог статей 86, 236, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України належним чином не з`ясовано й не перевірено обставин справи щодо здійснення перевірки правильності розміру нарахування за недовраховану електроенергію, визначену у рішенні комісії з розгляду актів про порушення Кременчуцької філії Акціонерного товариства "Полтаваобленерго", оформленим протоколом № 000002693 від 26.11.2020, не зважаючи на те, що як у позовній заяві, так і у відповіді на відзив, позивач посилався на неправильність здійснення комісією електропередавальної організації розрахунку обсягу необлікованої електричної енергії, зокрема, неправильне визначення тривалості роботи обладнання споживача протягом доби - 24 год, замість вірного визначення - 8 год.

75. Суд зазначає, що у вищезазначеній Скаржником постанові від 05.07.2022 у справі №917/1999/20 Верховний Суд не формував жодних висновків щодо застосування норм права, натомість скасував судові рішення попередніх інстанцій та направив справу на новий розгляд, що не означає остаточного вирішення справи. Слід також зазначити, що за результатами нового розгляду справи фактично - доказова база в ній може істотно змінитися, адже й сам новий розгляд став наслідком порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин у зазначеній справі, а така зміна, у свою чергу, може вплинути на правові висновки у справі. Отже, посилання Скаржника на вказану постанову Верховного Суду від 05.07.2022 у справі №917/1999/20 відхиляються Судом.

76. У справі №908/3352/20 предметом позову були вимоги про скасування рішення комісії відповідача оформленого протоколом з розгляду акту про порушення товариством ПРРЕЕ. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, в межах перегляду справи в касаційному порядку, зазначив таке:

"Разом з тим для встановлення обставини щодо вчинення споживачем такого порушення як безоблікове користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача визначальним є дослідження наслідків встановлення шунтуючої перемички у вторинні кола трансформатору струму, що і було зроблено при експертному дослідженні приладу обліку типу «НІК 2303 АРК1» заводський номер №0222950 та шунтуючої перемички та встановлено, що при такому підключенні шунтуючої перемички во вторинних колах трансформатору струму по фазі «В» не повністю враховується електроенергія лічильником по фазі «В». З огляду на зазначене, відсутні підстави для передачі на експертизу огородження трансформатора струму. Крім того, в акті про порушення зазначено, що огородження трансформатора струму доопломбовано. Верховним Судом відхиляються доводи позивача щодо натурного обстеження об`єкта за адресою: о. Хортиця, вул. Будинок відпочинку, 4, оскільки помилкове зазначення номера 4, замість 42 не впливає на висновки щодо вчинення дій безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача."

77. Отже, висновок, на який посилається Позивач у касаційній скарзі, зроблений Верховним Судом щодо фактичних обставин конкретної справи №908/3352/20, який жодним чином не суперечить висновкам судів попередніх інстанцій, у справі що розглядається, оскільки фактичні обставини зазначених справ є різними.

78. У справах №910/14598/20, №922/1163/18, №910/4201/19, та №918/863/20 Верховним Судом викладено висновок, що визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з нормами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

79. У справі що розглядається, суди попередніх інстанцій врахували, що згідно з умовами п. 1 додаткової угоди від 08.11.2021 до договору про надання правової допомоги від 12.02.2021 до фіксованої суми гонорару у розмірі 50 000,00 грн, крім послуг у справі № 917/1655/22, включено також надання адвокатом доручень, визначених у пункті 1.2 зазначеного договору від 12.02.2021 (тобто представлення інтересів Клієнта перед фізичними і юридичними особами, включаючи установи, організації, підприємства всіх форм власності, підпорядкування та організаційно-правових форм, в тому числі в правоохоронних органах, судах, та інших установах). При цьому у акті приймання-передачі наданих послуг від 18.04.2022 вартість послуг, наданих у справі № 917/1655/21, сторонами не визначена. Тому суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що вся сума гонорару не може бути задоволена до відшкодування у цій справі, оскільки вона стосується й інших, непов`язаних із справою, правових послуг. Суди попередніх інстанцій, враховуючи викладене, а також складність справи, тривалість її розгляду, здійснення розгляду справи в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням сторонами власних технічних засобів, задовольнили вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката Відповідача у справі у сумі 25 000,00 грн.

80. Суд зазначає, що у разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 01.12.2012 у справі №910/14598/20, від 06.03.2019 у справі №922/1163/18, від 07.09.2020 у справі 910/4201/19, та від 06.10.2022 у справі №918/863/20.

81. Отже, висновки судів попередніх інстанцій про часткове задоволення заяви Відповідача в частині відшкодування йому витрат понесених на професійну правничу допомогу, у справі що розглядається, не тільки не суперечать, а повністю відповідають висновкам Верховного Суду у справах №910/14598/20, №922/1163/18, №910/4201/19, та №918/863/20.

82. Таким чином, Всі наведені Позивачем у касаційній скарзі постанови Верховного Суду, які стали підставою для відкриття касаційного провадження за його касаційною скаргою за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, жодним чином не суперечать висновкам судів, які покладені в основу оскаржуваних судових рішень першої та апеляційної інстанції.

83. Отже, доводи Позивача про наявність передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України підстави касаційного оскарження є необґрунтованими, а наявність такої виключної підстави для касаційного перегляду судових рішень є недоведеною.

84. Другою підставою касаційного оскарження Позивач визначив відповідно до частини другої статті 287 ГПК України пункт 2, зазначивши про необхідність відступити від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 01.06.2022 у справі №908/859/19 та від 16.06.2021 у справі №911/26/20 в частині обов`язкового запрошення Держспоживстандарту України для проведення експертизи.

85. Суд зазначає, що пунктом 3 Порядку визначення розміру і відшкодування збитків, завданих енергопостачальнику внаслідок викрадення електричної енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.2006 № 122, визначено, що факти пошкодження приладів (систем) обліку, пломб на приладах, а також факти втручання в їх роботу, що призвели до заниження показань, встановлюються спеціалізованими організаціями (підприємствами), які мають право на проведення відповідної перевірки, із залученням представників Держспоживстандарту.

86. Таким чином, враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків, що на виконання п. 3 Порядку визначення розміру і відшкодування збитків, завданих енергопостачальнику внаслідок викрадення електричної енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.2006 №122, під час проведення електротехнічного дослідження, результати якого оформлені Висновком експерта від 14.08.2020 № 9551, в обов`язковому порядку повинні були залучались представники Держспоживстандарту або його правонаступника.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 01.06.2022 у справі №908/859/19 та від 16.06.2021 у справі №911/26/20. На думку Позивача, від цієї позиції необхідно відступити у цій справі.

87. Суд зазначає, що доводи Позивача про те, що Держспоживстандарт не має правонаступників, а тому на спірні правовідносини не поширюються дія постанови Кабінету Міністрів України № 122 від 08.02.2006 є безпідставними та спростовуються висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 01.06.2022 у справі №908/859/19 та від 16.06.2021 у справі № 911/26/20.

88. Також Суд зазначає, що Указом Президента України від 01.10.2002 №887/2002 «Про Державний комітет України з питань технічного регулювання та споживчої політики» перетворено Державний комітет стандартизації, метрології та сертифікації України у Державний комітет України з питань технічного регулювання та споживчої політики. Установлено, що Державний комітет України з питань технічного регулювання та споживчої політики є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом. Визначено, що основними завданнями Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики є забезпечення реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, стандартизації, метрології та сертифікації, здійснення управління в цій сфері, а також міжгалузевої координації та функціонального регулювання питань захисту прав споживачів, стандартизації, метрології та сертифікації.

89. Указом Президента України від 13.04.2011 № 465/2011 затверджено Положення про Державну інспекцію України з питань захисту прав споживачів.

90. Згідно п.п. 4 п. 4 Положення Держспоживінспекція України відповідно до покладених на неї завдань здійснює у межах своєї компетенції державний нагляд за додержанням технічних регламентів, стандартів, норм і правил.

91. Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» утворено Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, до якої приєднано Державну інспекцію з питань захисту прав споживачів.

92. Таким чином, як правильно зазначено судом апеляційної інстанції, станом на 17.03.2020 (дата призначення Позивачем електротехнічного дослідження ) функцію Державної інспекції з питань захисту прав споживачів виконувала Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів.

93. Суд зазначає, що відступленням від висновку є повна відмова Верховного Суду від свого попереднього висновку на користь іншого або ж конкретизація попереднього висновку із застосуванням відповідних способів тлумачення юридичних норм (пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №823/2042/16).

94. Основним завданням Верховного Суду відповідно до частини 1 статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечення сталості та єдності судової практики. Відтак, для відступу від правової позиції, раніше сформованої Верховним Судом, необхідно встановити, що існує об`єктивна необхідність такого відступу саме у конкретній справі.

95. Обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду є, зокрема, 1) зміна законодавства (існують випадки, за яких зміна законодавства не дозволяє суду однозначно дійти висновку, що зміна судової практики можлива без відступу від раніше сформованої правової позиції); 2) ухвалення рішення Конституційним Судом України; 3) нечіткість закону (невідповідності критерію "якість закону"), що призвело до різного тлумаченням судами (палатами, колегіями) норм права; 4) винесення рішення ЄСПЛ, висновки якого мають бути враховані національними судами; 5) зміни у праворозумінні, зумовлені: розширенням сфери застосування певного принципу права; зміною доктринальних підходів до вирішення складних питань у певних сферах суспільно-управлінських відносин; наявністю загрози національній безпеці; змінами у фінансових можливостях держави.

96. Отже, причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту. Водночас, з метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Верховного Суду суд повинен мати ґрунтовні підстави: попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання (такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.09.2018 у справі №823/2042/16).

97. За таких обставин, необхідність відступу від правових позицій Верховного Суду повинна мати тільки важливі підстави, реальне підґрунтя, суд не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності вагомої для цього причини, а метою відступу може слугувати виправлення лише тих суперечностей (помилок), що мають фундаментальне значення для правозастосування.

98. За результатами розгляду касаційної скарги наявності зазначених умов Судом не встановлено та Позивачем не доведено, тому правові підстави для відступу від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 01.06.2022 у справі №908/859/19 та від 16.06.2021 у справі №911/26/20, відсутні.

99. Таким чином, наведена Позивачем підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 2 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження.

100. Наступною підставою касаційного оскарження Позивач визначив відповідно до частини другої статті 287 ГПК України пункт 3, зазначивши в касаційній скарзі, що відсутній висновок Верховного Суду стосовно застосування абзацу 2 пункту 8.2.5 ПРРЕЕ та пункту 2 Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів у подібних правовідносинах. Крім того, відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування статті 73, частини 1 статті 47 ГПК України.

101. Відповідно до п.8.2.5. ПРРЕЕ акт про порушення складається представниками оператора системи, які мають таке право згідно з посадовою інструкцією, пройшли відповідне навчання та інструктаж, після пред`явлення ними службових посвідчень.

102. Тобто в зазначеній нормі визначено вимоги, за наявності яких особа вважається представником оператора системи у розумінні ПРРЕЕ, із повноваженнями щодо складення акту про порушення.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.05.2022 у справі №910/18902/20, від 21.12.2021 у справі № 9147/393/21, від 03.08.2021 у справі № 910/5998/20, від 20.09.2021 у справі № 911/1122/20, від 21.06.2022 у справі № 912/1133/21.

103.Таким чином, Суд зазначає, що станом на сьогодні вже існує стала та однозначна практика Верховного Суду стосовно застосування абзацу 2 пункту 8.2.5 ПРРЕЕ та судами попередніх інстанцій правильно застосовано зазначену норму матеріального права в спірних правовідносинах та відповідно до вищевказаних висновків Верховного Суду.

104. Отже, підстави для надання висновку Верховного Суду, у справі що розглядається, стосовно застосування абзацу 2 пункту 8.2.5 ПРРЕЕ відсутні.

105. Щодо доводів Позивача про відсутність висновку Верховного Суду з питань застосування вимог пункту 2 Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів у подібних правовідносинах, то Суд зазначає, таке.

106. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

107. Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

108. Таким чином, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання неправильного застосування судом норм матеріального права та необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.

Аналогічний правовий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 07.10.2020 у справі № 910/1168/19, від 08.04.2021 у справі № 910/18668/19.

109. Суд зазначає, що суди попередніх інстанцій правильно не застосовували пункт 2 Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів, у справі що розглядається, та Позивачем не доведено необхідності застосування такої правової норми для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.

110. Отже, підстави для надання висновку Верховного Суду, у справі що розглядається, стосовно застосування пункту 2 Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів також відсутні.

111. Також Судом відхиляються доводи Позивача щодо необхідності надання у цій справі висновку Верховного Суду щодо застосування статті 73, частини 1 статті 47 ГПК України, оскільки зазначені норми є загальними, Скаржником не доведено неправильного застосування судом таких норм у справі та необхідності їх застосування для вирішення цього спору, зокрема, з огляду на те, що частина 1 статті 47 ГПК України передбачає участь у справі кількох позивачів або відповідачів, а у справі що розглядається один позивач та один відповідач.

112. Отже, вищевказані доводи Позивача про наявність передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України підстави касаційного оскарження є необґрунтованими, а наявність такої виключної підстави для касаційного перегляду судового рішення є недоведеною.

113. Наступною підставою касаційного оскарження Позивач визначив відповідно до частини другої статті 287 ГПК України пункт 4: суди не надали належну оцінку Акту про порушення ПРРЕЕ від 14.11.2019 №00000327 та надали перевагу поясненням Відповідача перед письмовими доказами Позивача, у тому числі висновку експерта.

114. Верховний Суд наголошує на тому, що звертаючись до суду, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини перша та третя статті 74 ГПК України).

115. При цьому відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

116. Відповідно до частини 1 статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

117. Згідно зі статтею 77 ГПК України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

118. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина 2 статті 86 ГПК України).

119. Розглядаючи справу, суди попередніх інстанцій з`ясували істотні обставини із застосуванням передбачених статтею 86 ГПК України критеріїв дослідження доказів щодо оцінки кожного такого доказу окремо і їх сукупності в цілому та забезпечили дотримання стандартів доказування, визначених процесуальним законом. Дотримання вимог статті 86 ГПК України свідчить про прийняття законного і обґрунтованого судового рішення у справі відповідно до вимог статті 236 ГПК України, а незгода Позивача з таким рішенням суду за результатом розгляду справи не свідчить про прийняття судового рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

120. Отже, посилання Позивача на пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України, як на підставу для скасування судових рішень, Судом відхиляються.

121. Суд відхиляє інші аргументи Позивача, що викладені у його касаційній скарзі, оскільки такі не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, а зводяться до переоцінки доказів, тоді як Суд, в силу частини 2 статті 300 ГПК України наголошує, що переоцінка вже оцінених судами доказів виходить за межі повноважень касаційного суду.

122. Зважаючи на викладене, Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги Позивача.

Щодо доводів викладених в касаційній скарзі Відповідача

123. Як зазначено Судом вище, Відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Полтавської області від 20.07.2022 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.01.2023 в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000, 00 грн та гонорару успіху в розмірі 80 000, 00 грн.

124. Підставою касаційного оскарження Відповідач, відповідно до частини другої статті 287 ГПК України визначив пункт 1, зазначивши, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували статтю 627 ЦК України, статті 27, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" з порушенням частин 4, 5, 6 статті 126 та частини 5 статті 129 ГПК України без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18, від 15.08.2022 у справі №910/12257/17, від 25.07.2022 у справі №918/1040/20, від 08.12.2021 у справі №922/3783/20, від 29.06.2021 у справі №922/1556/20.

125. Суд виходить з того, що у Відповідача наявне право на відшкодування здійснених ним судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, що закріплено у пункті 2 частини 4 статті 129 ГПК України.

126. Із змісту положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

127. Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

128. При цьому, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19).

129. Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

130. Виходячи із змісту статті 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

131. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

132. Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 зазначеного Кодексу).

133. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

134. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (надання послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

135. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

136. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частини перша, друга статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

137. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 цього Кодексу).

138. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

139. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

140. Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

141. Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

142. При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

143. У справі що розглядається, судами попередніх інстанцій правильно встановлено, що згідно з умовами п. 1 додаткової угоди від 08.11.2021 до Договору про надання правової допомоги від 12.02.2021 до фіксованої суми гонорару у розмірі 50000,00 грн, крім послуг у справі №917/1655/22, включено також надання адвокатом доручень, визначених у пункті 1.2 цього договору від 12.02.2021 (тобто представлення інтересів клієнта перед фізичними і юридичними особами, включаючи установи, організації, підприємства всіх форм власності, підпорядкування та організаційно-правових форм, в тому числі в правоохоронних органах, судах, та інших установах). При цьому у акті приймання-передачі наданих послуг від 18.04.2022 вартість послуг, наданих у справі №917/1655/21, сторонами не визначена.

144. За таких обставин, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що вся заявлена сума за надані послуги адвоката (50 000 грн) не може бути задоволена у цій справі, оскільки вона стосується й інших, непов`язаних із цією справою, правових послуг.

145. Отже, враховуючи викладене, а також складність справи, тривалість її розгляду, здійснення розгляду справи в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням сторонами власних технічних засобів, висновок судів попередніх інстанцій про часткове задоволення вимог в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката Відповідача у справі що розглядається у сумі 25 000,00 грн є законним та обґрунтованим.

146. Також Суд зазначає, що у справі що розглядається, судами попередніх інстанцій правильно встановлено, що Відповідач у попередньому орієнтованому розрахунку судових витрат не зазначав про будь-які домовленості між клієнтом та адвокатом щодо можливості сплати додаткового гонорару за прийняття позитивного рішення на користь клієнта, розмір такого гонорару. Умовами Договору про надання правової допомоги від 12.02.2021 сторонами не визначено такого виду гонорару як «гонорару успіху». Не передбачено такої умови і в додатковій угоді від 08.11.2021 до Договору від 12.03.2020.

147. У частині 6 статті 129 ГПК України вказано, якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

148. Враховуючи, що Відповідач не довів, що не міг передбачити перевищення витрат на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку разом із відзивом на позов, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що клопотання Відповідача в частині відшкодування йому 80 000,00 грн гонорару успіху задоволенню не підлягає.

149. Крім того, Суд, проаналізувавши постанови Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18, від 15.08.2022 у справі №910/12257/17, від 25.07.2022 у справі №918/1040/20, від 08.12.2021 у справі №922/3783/20, від 29.06.2021 у справі №922/1556/20, на які послався Скаржник у касаційній скарзі, зазначає, що висновки в оскаржуваних судових рішеннях попередніх інстанцій, не суперечать висновкам, викладеним у зазначених постановах касаційного суду.

150. Також Суд зазначає, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише цитування у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

151. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суди попередніх інстанцій, посилаючись на норму права, застосували її інакше, ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

152. Тому посилання Відповідача на неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18, від 15.08.2022 у справі №910/12257/17, від 25.07.2022 у справі №918/1040/20, від 08.12.2021 у справі №922/3783/20, від 29.06.2021 у справі №922/1556/20 не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду справи.

153. Таким чином, Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах наведених у касаційній скарзі Відповідача доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження за його касаційною скаргою, вважає, що оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій ухвалені із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх зміни чи скасування відсутні.

154 З огляду на зазначене, оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій слід залишити без змін, а касаційні скарги Позивача та Відповідача без задоволення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

155. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

156. Відповідно до частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судові рішення, переглянуті в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

157. Зважаючи на викладене, Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні касаційних скарг Позивача та Відповідача.

158. Рішення суду першої інстанції та постанову апеляційної інстанції слід залишити без змін.

Судові витрати

159. Понесені Скаржниками у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на Скаржників, оскільки касаційні скарги залишаються без задоволення.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" в особі Миргородської філії Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" та Приватного акціонерного товариства "Миргородський завод продтоварів "Калинка" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Полтавської області від 20.07.2022, постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.01.2023 у справі №917/1655/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуюча Г. Вронська

Судді Н. Губенко

В. Студенець