ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" липня 2023 р. Справа №914/2914/22

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя Желік М.Б.

судді Орищин Г.В.

Зварич О.В.

розглянувши в письмовому провадженні без повідомлення сторін

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БАУШПАР» №14/02-2023 від 14.02.2023 (вх. №01-05/532/23 від 21.02.2023)

на рішення Господарського суду Львівської області від 25.01.2023 (суддя Мазовіта А.Б., повний текст складено 25.01.2023)

у справі №914/2914/22

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАН-ТРАНС ЕКСПРЕС», с. Тростянець, Львівська область

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «БАУШПАР», м. Львів

про стягнення 220 063,75 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДАН-ТРАНС ЕКСПРЕС» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БАУШПАР» про стягнення 220 063,75 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 22.11.2021 між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки товару №63/41001204, на виконання умов якого 04.02.2022 відповідачу згідно видаткових накладних було передано у власність товар на загальну суму 282 913,20 грн. Однак, відповідач свої зобов`язання щодо оплати вартості отриманого товару виконав частково, заборгованість становить 122 913,20 грн. У зв`язку з порушенням строків оплати вартості товару відповідачу нараховано пеню в сумі 40 709,00 грн, штраф в сумі 24 582,64 грн, інфляційні в сумі 31 858,91 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, становить 220 063,75 грн.

Відповідач, заперечуючи позовні вимоги, стверджував, що 04.11.2022 та 10.11.2022 відповідачем було сплачено 40 000,00 грн., тому розмір заборгованості становить 82 913,20 грн. З огляду на існуючий розмір заборгованості розмір штрафу в разі наявності підстав для його стягнення повинен становити 16 582,64 грн. Окрім того, відсутні підстави для стягнення штрафу, оскільки положенням договору про штраф передбачено його нарахування у разі оплати товару після поставки товару, про що повинно бути погоджено сторонами, а сторонами не погоджувалося нарахування такого виду стягнення у разі здійснення оплати товару після його поставки. Таким чином, позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню у заявленому ним обсязі.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 25.01.2023 у справі №914/2914/22 позов задоволено частково; стягнуто з ТзОВ «БАУШПАР» на користь ТзОВ «ДАН-ТРАНС ЕКСПРЕС» 82 913,20 грн основного боргу, 40 709,00 грн пені, 16 582,64 грн штрафу, 31 858,91 грн інфляційних, 2 581,01 грн судового збору, 5 004,16 грн витрат на професійну правничу допомогу, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач звернувся до Західного апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 25.01.2023 в частині стягнення штрафу в розмірі 16582,64 грн. та 5004,16 грн. витрат на професійну правничу допомогу, судові витрати покласти на позивача.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що оскаржене рішення є незаконним та необгрунтованим в частині стягнення штрафу та витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з чим є підстави для скасування судового рішення частково та ухвалення в цій частині нового рішення. В підтвердження зазначеного апелянт вказує наступні доводи:

- у відповідності до п.6.5. договору поставки підлягає стягненню штраф у розмірі 20 відсотків від суми простроченої заборгованості у разі оплати за товар після його поставки, що повинно бути погоджено сторонами, проте, позивач не надав жодного доказу на підтвердження факту погодження сторонами нарахування такого виду неустойки;

- суд першої інстанції не зазначив на підставі яких доказів зроблено висновок про погодження сторонами сплати штрафу у разі, якщо оплата товару здійснюється після поставки товару в порядку п.6.5. договору поставки, а також не зазначено на підставі яких положень договору або чинного законодавства України не взято до уваги аргументи відповідача щодо відсутності підстав для стягнення штрафу з ТзОВ «БАУШПАР»;

- відповідач не отримував жодного документа, яким позивач обґрунтовує розмір заявлених витрат на професійну правову допомогу, в суд першої інстанції не надав відповідачу можливості реалізувати процесуальне право на доведення необґрунтованості та необхідності зменшення розміру судових витрат, що призвело до порушення принципу змагальності, рівності сторін та диспозитивності господарського судочинства.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.02.2023 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії судді Орищин Г.В., Галушко Н.А.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 19.04.2023, після усунення скаржником недоліків апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Баушпар» №14/02-2023 від 14.02.2023 (вх. №01-05/532/23 від 21.02.2023) на рішення Господарського суду Львівської області від 25.01.2023 у справі №914/2914/22, призначено справу №914/2914/22 до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, встановлено позивачу строк для надання відзиву на апеляційну скаргу до 19.05.2023.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 16.05.2023 задоволено заяву судді Галушко Н.А. від 16.05.2023 про самовідвід від розгляду апеляційної скарги ТзОВ «Баушпар» на рішення Господарського суду Львівської області від 25.01.2023 у справі №914/2914/22, справу передано для здійснення автоматизованого розподілу в порядку, встановленому статті 32 ГПК України.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.05.2023 справу розподілено колегії суддів у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії судді Орищин Г.В., Скрипчук О.С.

18.05.2023 на електронну адресу суду надійшов відзив ТзОВ «ДАН-ТРАНС ЕКСПРЕС» на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та стягнути з ТзОВ «БАУШПАР» на користь ТзОВ «ДАН-ТРАНС ЕКСПРЕС» судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката. У відзиві позивач наводить наступні аргументи на спростування доводів апелянта:

- суд встановив і не оспорюється сторонами, що відповідач допустив прострочення виконання зобов`язання за договором поставки товару №63/41001204 від 22.11.2021 щодо оплати вартості товару, що в свою чергу є підставою для стягнення суми боргу, а також застосування стосовно відповідача засобів господарсько-правової відповідальності;

- відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження здійснення попередньої оплати вартості товару, при цьому встановлено, що позивач передав відповідачу товар без дотримання вимоги про попередню оплату, таким чином, сторони відступили від положень п.6.5. договору та погодились провести розрахунки після отримання відповідачем товару, а суд зробив єдино правильний висновок, що згідно положень п.6.5. договору ТзОВ «БАУШПАР» несе відповідальність у виді сплати штрафу в розмірі 20% від суми простроченої заборгованості;

- твердження апелянта про те, що відповідачеві не надавались докази понесення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не відповідають фактичним обставинам, адже в матеріалах справи наявні дані поштового відправлення, з якого вбачається, що 26.12.2022 на адресу відповідача цінним листом з повідомленням скеровувалось клопотання про приєднання до матеріалів справи письмових доказів та акт про виконані роботи №2 від 20.12.2022 на суму 6400,00 грн, опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, платіжне доручення №466 від 21.12.2022 на суму 6400,00 грн., всі решта докази скеровувались відповідачу разом з позовною заявою, про що свідчать дані поштового відправлення;

- докази понесення судових витрат надійшли на адресу відповідача ще 28.12.2022, проте були забрані відповідачем з поштового відділення лише 14.01.2023 (про що свідчать дані відстеження (трекінгу) поштового відправлення №62), однак, відповідач не скористався правом щодо спростування співмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката та не виконав свого обов`язку ні разом з відзивом на позовну заяву, ні окремо, у відповідності до положень ч.6 ст.126 ГПК України, не подав клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

На підставі розпорядження №287 від 17.07.2023 виконуючого обов`язки керівника апарату Максіної В.В. у зв`язку з перебуванням у відпустці судді-члена колегії Скрипчук О.С. проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями та введено до складу колегії суддю Зварич О.В.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, господарський суд першої інстанції вірно встановив наступні фактичні обставини спору:

22.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДАН-ТРАНС ЕКСПРЕС» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БАУШПАР» (покупець) було укладено договір поставки №63/41001204.

За цим договором постачальник (позивач) зобов`язується проводити поставку (продаж) покупцю у власність товар, окремими партіями, відповідно до замовлення покупця, а покупець (відповідач) зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах цього договору (п. 1.1. договору).

На виконання умов вищевказаного договору, позивач передав відповідачу згідно з видатковими накладними №48 від 04.02.2022, №47 від 04.02.2022, №46 від 04.02.2022, №45 від 04.02.2022 товар на загальну суму 282 913,20 грн.

Відповідно до п.5.1. договору оплата товару покупцем здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника на умовах 100% попередньої оплати за товар.

Згідно з п. 6.5. договору при простроченні оплати товару, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику суму боргу з урахуванням пені, нарахованої на суму заборгованості, у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період прострочення платежу, за кожен день прострочення від суми заборгованості, без обмеження строків її нарахування та звернення до суду за її стягненням, а також штраф у розмірі 20 відсотків від суми простроченої заборгованості. Дана відповідальність застосовується у разі оплати за товар після його поставки, що повинно бути погоджено сторонами.

Як ствердив позивач, відповідач частково у розмірі 130 000,00 грн оплатив вартість товару, у зв`язку з чим розмір заборгованості станом на дату подання позову згідно його даних становив 122 913,20 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків щодо оплати вартості товару, позивач просив суд стягнути з відповідача 122 913,20 грн основного боргу, 40 709,00 грн пені, 24 582,64 грн штрафу, 31 858,91 грн інфляційних.

04.11.2022 та 10.11.2022 відповідач оплатив вартість товару в сумі 40 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №2146 від 04.11.2022 та №2175 від 10.11.2022.

В оскарженому рішенні суд першої інстанції встановив, що сплачені відповідачем кошти в сумі 40 000,00 грн було перераховано позивачу до дати, коли позивачем позовну заяву було надіслано до суду та до відкриття провадження у даній справі (ухвала суду від 25.11.2022), таким чином, вимога позивача в частині стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 40 000,00 грн є безпідставною та до задоволення не підлягає. Відтак розмір простроченої заборгованості на момент пред`явлення позову становив 82 913,20 грн. і сума основного боргу у вазаному розмірі підлягає стягненню з відповідача. Враховуючи встановлену суму основного боргу, суд здійснив перерахунок заявлених позивачем до стягнення пені та інфляційних втрат та визначив, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 40 709,00 грн пені та 31 858,91 грн інфляційних втрат.

В цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача передбаченого у п.6.5. договору штрафу колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що з умов договору випливає узгодження сторонами поставки товару на умовах попередньої оплати.

Так, відповідно до п.6.5. договору оплата товару покупцем здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника на умовах 100% попередньої оплати за товар.

Водночас, відповідачем не було здійснено попередню оплату вартості товару, позивач передав товар відповідачу без дотримання вимоги про попередню оплату, що підтверджується видатковими накладними №48 від 04.02.2022, №47 від 04.02.2022, №46 від 04.02.2022, №45 від 04.02.2022 та товаро-транспортними накладними №Р26 від 04.02.2022, №Р25 від 04.02.2022, №Р24 від 04.02.2022, №Р23 від 04.02.2022, підписаними та скріпленими печатками обох сторін. Факт прийняття товару апелянтом не заперечується.

Таким чином, сторони відступили від положень п.6.5. договору та погодились провести розрахунки після отримання відповідачем товару.

Частиною другою статті 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну товару (ч.1 ст.692 ЦК України).

З огляду на викладене, обов`язок по оплаті поставленого товару виникає у відповідача безпосередньо із самого факту поставки. Таким чином, відповідач має право вимагати у відповідача оплати вартості товару одразу після його отримання відповідачем, а відповідач зобов`язаний сплати вартість товару.

Відповідно до частини 5 ст.626 ЦК України, договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст.193 ГК України.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст.612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (ч.2 ст.193, ч.1 ст.216 та ч. 1 ст.218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч.2 ст.217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч.1 ст.230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч.4 ст.231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено ч.3 ст.549 ЦК України, ч.6 ст.231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та ч.6 ст.232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 ст.231 ГК України. У п.6.5. договору сторони визначили, що при простроченні оплати товару, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику суму боргу з урахуванням пені, нарахованої на суму заборгованості, у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період прострочення платежу, за кожен день прострочення від суми заборгованості, без обмеження строків її нарахування та звернення до суду за її стягненням, а також штраф у розмірі 20 відсотків від суми простроченої заборгованості.

Дана відповідальність застосовується у разі оплати за товар після його поставки, що повинно бути погоджено сторонами.

В спірному випадку дії сторін щодо поставки товару без попередньої оплати та щодо прийняття товару без зауважень, свідчать, що сторони дійшли згоди про оплату товару після його поставки. Відтак безпідставними є доводи апелянта про те, що суд першої інстанції необґрунтовано застосував до відповідача штраф у передбаченому договором розмірі.

Із врахуванням часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення суми основного боргу, колегія суддів здійснила перевірку проведеного судом першої інстанції розрахунку штрафу і встановила його правильність. Отже, оскаржене рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача 16 582,64 грн. є законним та обґрунтованим.

Щодо доводів апелянта про позбавлення його процесуального права надати суду заперечення на заяву позивача про стягнення судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

В позовній заяві ТзОВ «ДАН-ТРАНС ЕКСПРЕС» просило стягнути з ТзОВ «БАУШПАР» судові витрати, попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку з розглядом справи, на професійну правничу допомогу адвоката становить 9000,00 грн.

До позовної заяви додано копію договору №20/ЮО/2021 про надання правової допомоги від 20.12.2021, укладеного ТзОВ «ДАН-ТРАНС ЕКСПРЕС» з адвокатом Дячуком В.В.

26.12.2022 позивач подав суду клопотання про приєднання до матеріалів справи письмових доказів - копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ №000582 від 19.04.2017, ордеру ВС №1157467 від 16.09.2022, акту про виконані роботи №2 від 20.12.2022 на суму 6 400,00 грн, опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, а також докази направлення відповідачу вказаного клопотання листом з описом вкладення (поштове відправлення №962).

У відповіді на відзив позивач просив суд стягнути витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 6 400,00 грн. та надав суду копію платіжного доручення №466 від 21.12.2022 на суму 6 400,00 грн., до відповіді на відзив додано докази направлення копії документів на електронну адресу представника відповідача.

Таким чином, копії доказів, поданих позивачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, були завчасно надіслані відповідачу, а твердження апелянта про позбавлення його процесуального права та можливості подати заперечення щодо розміру заявлених до стягнення витрат не відповідають дійсності.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст.126 ГПК України).

Згідно ч.2 ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч.3 ст.126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 ст.126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.126 ГПК України).

Відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази понесення судових витрат, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 400,00 грн є співмірними із складністю справи та виконаною адвокатом роботою.

Відповідно до п.3 ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що позов було задоволено частково, місцевий господарський суд правильно поклав витрати на професійну правничу допомогу на відповідача у розмірі, пропорційному до задоволених вимог.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскаржуване рішення вказаним вимогам відповідає.

Враховуючи встановлені обставини справи, зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, беручи до уваги межі перегляду оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

В порядку положень ст. 129 ГПК України судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, слід покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «БАУШПАР» №14/02-2023 від 14.02.2023 (вх. №01-05/532/23 від 21.02.2023) - відмовити.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 25.01.2023 у справі №914/2914/22 залишити без змін.

3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.

суддя Зварич О.В.