РІШЕННЯ

Іменем України

26 липня 2023 року м. Чернігівсправа № 927/731/23

Господарський суд Чернігівської області, в складі судді Романенко А.В., за участю секретаря судового засідання Мігди Р.Ю., за правилами загального позовного провадження в відкритому судовому засіданні розглянув справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта", вул. Свіштовська, 3, м. Кременчук, Полтавська область, 39610, e-mail: ; ІНФОРМАЦІЯ_1;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Деналі Оіл";

вул. М. Коцюбинського, 49-А, кімната 208, м. Чернігів, 14000,

предмет спору: про стягнення 6335950,23 грн

за участю повноважних представників сторін:

від позивача: Демиденко В.А. - адвокат, ордер на надання правничої (правової) допомоги серія ВІ № 1155683, виданий 13.07.2023;

від відповідача: не прибув.

У судовому засіданні 26.07.2023, Господарський суд Чернігівської області, на підставі частини 1 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

24.05.2023, надійшов позов Публічного акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Деналі Оіл" про стягнення 6335950,23 грн заборгованості за поставлений товар (нафтопродукти) за договором поставки нафтопродуктів № 264/2/2118 від 29.02.2020 (далі - Договір). Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов Договору в частині оплати за поставлений товар.

Суд прийняв дану позовну заяву до розгляду; відкрив провадження в справі № 927/731/23 за правилами загального позовного провадження; підготовче судове засідання призначив на 12.07.2023 об 11:30; установив учасникам справи строки для подачі до суду заяв по суті заявлених вимог (ухвала від 29.05.2023).

19.06.2023, від відповідача, засобами поштового зв`язку, надійшов відзив на позов (направлений у належний строк), яким проти позову заперечив. Підтвердив факт виконання позивачем зобов`язань з поставки спірного товару. Проте посилаючись на дію форс-мажорних обставин (введення в країні воєнного стану), просив звільнити його від відповідальності за порушення договірних зобов`язань. Звертав увагу на неналежне оформлення позивачем рахунків-фактур по Договору, оскільки графа для підпису відповідальної особи заповнена прізвищем « ОСОБА_1 » та не містить підпису; докази на підтвердження повноважень указаної особи на формування та підпис рахунків - фактури позивач до позовної заяви також не надав, вважає звернення позивача до суду з позовом про стягнення заборгованості передчасним.

30.06.2023, засобами поштового зв`язку, надійшла відповідь на відзив (направлена в належний строк) у якій позивач зазначив, що наявність форс-мажорних обставин (введення в країні воєнного стану) не є підставою для відмови покупця від оплатити за фактично отриманий товар. Товар поставлений відповідачу в 2021 році. Спростовуючи доводи відповідача, зазначив, що обов`язок розрахуватись за отриманий товару виникає в силу закону (статей 655, 692, 712 Цивільного кодексу України) та не залежить від факту виставлення рахунків-фактури. Звертав увагу, що рахунки-фактури, пред`явлені відповідачу до сплати, містять усі необхідні дані, що в тому числі дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь в їх оформленні, а саме бухгалтера Товариства ОСОБА_1

11.07.2023, відповідач подав клопотання про витребування в позивача, на підставі статті 81 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), документів на підтвердження повноваження та особистий підпис бухгалтера, прізвище та ініціали якого зазначені в рахунках-фактурах: № 90749010 від 30.04.2021, № 90749012 від 30.04.2021, № 90761916 від 31.05.2021, № 90761919 від 31.05.2021, № 90761921 від 31.05.2021, № 90773873 від 30.06.2021, № 90789581 від 31.07.2021, № 90789582 від 31.07.2021, № 90789585 від 31.07.2021 по договору поставки нафтопродуктів № 264/2/2118 від 29.02.2020, а саме - ОСОБА_1; оригіналів документів, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі перераховані рахунки-фактури (для огляду в судовому засіданні).

12.07.2023, у підготовче засідання прибули повноважні представники обох сторін, участь представника позивача забезпечена в режимі відеоконференції (ухвала від 09.06.2023).

У підготовчому засіданні представник відповідача підтримав заявлене клопотання про витребування доказів у порядку статті 81 ГПК України.

Відповідно до частини 1 статті 81 ГПК України учасник справи в разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах 2 та 3 статті 80 цього Кодексу, зокрема відповідач має заявити таке клопотання разом з поданням відзиву (частина 3 статті 80 ГПК України). Якщо таке клопотання заявлене з пропуском установленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання в установлений строк з причин, що не залежали від неї.

Суд установив, що відповідач заявив клопотання про витребування документів з пропуском установленого законом строку; клопотання про його поновлення, з обґрунтуванням поважності причин, до суду не заявив.

Водночас, як установлено судом, клопотання відповідача про витребування доказів заявлене з порушенням вимог до його змісту, що встановлені частиною 2 статті 81 цього Кодексу, зокрема в даному клопотанні повинно бути зазначено: обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно; докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

З урахуванням наведеного, суд, керуючись частинами 1, 2 статті 81 ГПК України, відмовив у задоволенні клопотання відповідача про витребування документів (протокол судового засідання від 12.07.2023).

Суд, враховуючи сумніви відповідача щодо належного оформлення документів первинного бухгалтерського обліку, які підтверджують факт вчинення сторонами спірних господарських операцій, зобов`язав позивача надати для огляду в судове засідання оригінали наступних документів: договору поставки нафтопродуктів № 264/2/2118 від 29.02.2020, додаткової угоди від 18.12.2020 до нього, специфікацій на поставку товару від 01.04.2021, від 02.05.2021, від 04.06.2021, від 20.07.2021, від 25.07.2021, актів приймання-передачі нафтопродуктів № 1/04 від 30.04.2021, № 1/05 від 31.05.2021, № 1/06 від 30.06.2021, № 1/07 від 31.07.2021 до Договору № 264/2/2118 від 29.02.2020 (протокол судового засідання 12.07.2023).

12.07.2023, за результатами підготовчого засідання, суд, керуючись п. 3 частини 2 статті 185 ГПК України, постановив закрити підготовче провадження та призначив справу № 927/731/23 до розгляду по суті на 26.07.2023.

20.07.2023, від позивача, засобами поштового зв`язку, на виконання вимог суду надійшли оригінали документів для їх огляду в судовому засіданні.

26.07.2023, у судове засідання прибув повноважний представник позивача, участь якого забезпечена в режимі відеоконференції (ухвала від 24.05.2023); відповідач до суду не прибув, повноважного представника не направив, натомість, клопотав відкласти розгляд справи на іншу дату.

Згідно з частиною 1 статті 202 ГПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема в разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 частини 3 статті 202 цього Кодексу).

Суд відмовив у задоволенні клопотання відповідачу про відкладення розгляду справи на іншу дату, оскільки він не обґрунтував та не підтвердив документально наявність поважних причин, що зумовили неможливість участі його представника в призначеному засіданні (протокол судового засідання від 26.07.2023).

Суд розпочав розгляд справи по суті та заслухав повноважного представника позивача.

Представник позивача позов підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у позові та в письмовій відповіді на відзив.

У судовому засіданні суд оглянув оригінали договору поставки нафтопродуктів № 264/2/2118 від 29.02.2020, додаткової угоди від 18.12.2020 до нього, специфікацій на поставку товару від 01.04.2021, від 02.05.2021, від 04.06.2021, від 20.07.2021, від 25.07.2021 та актів приймання-передачі нафтопродуктів № 1/04 від 30.04.2021, № 1/05 від 31.05.2021, № 1/06 від 30.06.2021, № 1/07 від 31.07.2021, що складені сторонами в двосторонньому порядку.

Господарський суд розглянув подані документи і матеріали, заслухав повноважного представника позивача, з`ясував фактичні обставини справи, дослідив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, та

ВСТАНОВИВ:

29.02.2020, ПАТ «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» (постачальник, позивач) та ТОВ «Деналі Оіл» (покупець, відповідач) уклали договір поставки нафтопродуктів № 264/2/2118, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язався поставити покупцю нафтопродукти (далі - товар), а покупець зобов`язався їх прийняти і оплатити в асортименті, кількості та за ціною, узгодженими сторонами в Додатках (Специфікаціях) до даного Договору.

Поставка товару здійснюється постачальником автомобільним транспортом. Базис поставки - DDP (резервуари АЗС, вказані покупцем у заявці і належать покупцеві на праві власності або використовуються ним на інших правових підставах) згідно з «Інкотермс 2010». Правила ІСС з використання термінів для внутрішньої та міжнародної торгівлі». Поставка товару здійснюється відповідно до заявки покупця, в якій визначаються всі необхідні для здійснення відвантаження реквізити для організації поставки товару до пункту призначення.

Передача товару здійснюється партіями на підставі актів приймання-передачі нафтопродуктів, підписаних сторонами. Зобов`язання постачальника по поставці товару вважаються виконаними, право власності на товар та ризики по його втраті (псуванню) переходять від постачальника до покупця з моменту підписання акту приймання - передачі нафтопродуктів. Строк поставки: березень 2020 року - грудень 2021 року (пункти 3.1. - 3.3 Договору, з урахуванням редакції додаткової угоди від 18.12.2020).

Згідно з п. 4.1. Договору ціна товару за одну метричну тонну вказується сторонами в відповідних Додатках (Специфікаціях) до даного Договору.

Відповідно до п. 4.2 Договору оплата товару може бути здійснена покупцем як на умовах попередньої оплати, так і після поставки товару. В останньому випадку, оплата повинна бути здійснена покупцем у строк, вказаний в листі-вимозі постачальника про оплату, а в випадку відсутності такої вимоги - не пізніше 60 календарних днів від дати передачі товару згідно з актом приймання - передачі нафтопродуктів. Оплата товару може здійснюватися частинами. Підставою для перерахування оплати за товар є рахунок постачальника. В рахунку постачальник вказує вартість товару виходячи з ціни товару, зазначеної в відповідному Додатку до даного Договору. Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, який вказаний в рахунку.

Строк дії Договору з моменту підписання сторонами по 31 грудня 2021 року, а в частині розрахунків - до повного їх здійснення. Будь-яка зі сторін має право в односторонньому порядку розірвати даний договір, повідомивши про це іншу сторону не менше, ніж за 14 календарних днів до передбачуваної дати розірвання (пункти 7.1, 7.2 Договору, з урахуванням редакції додаткової угоди від 18.12.2020).

Виходячи з правової природи укладеного правочину суд дійшов висновку, що між ПАТ «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» та ТОВ «Деналі Оіл» склались відносини з поставки товару, які врегульовані §1 Глави 54 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Суд, виходячи з умов п.7.1. Договору встановив, що на момент вирішення спору цей Договір є чинним.

Предметом позову в даній справі є стягнення вартості товару, поставленого за Договором.

Тобто до обставин, які входять до предмету доказування в даній справі, належить наявність між сторонами договірних правовідносин; факт поставки товару, погодженого сторонами; порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо своєчасної оплати за поставлений та отриманий ним товар.

На виконання умов Договору, 01.04.2021, сторонами складена Специфікація на поставку товару (додаток № 1/04 до Договору), якою погоджені найменування, кількість та ціну товару, що постачається, загальною вартістю 3080740,60 грн (з ПДВ).

02.05.2021, сторонами складена Специфікація на поставку товару (додаток № 1/05 до Договору), якою погоджені найменування, кількість та ціну товару, що постачається, загальною вартістю 4087611,64 грн (з ПДВ).

04.06.2021, сторонами складена Специфікація на поставку товару (додаток № 1/06 до Договору), якою погоджені найменування, кількість та ціну товару, що постачається, загальною вартістю 1336098,00 грн (з ПДВ).

20.07.2021, сторонами складена Специфікація на поставку товару (додаток № 1/07 до Договору), якою погоджені найменування, кількість та ціну товару, що постачається, загальною вартістю 84723,00 грн (з ПДВ).

25.07.2021, сторонами складена специфікація на поставку товару (додаток № 2/07 до Договору), якою погоджені найменування, кількість та ціну товару, що постачається, загальною вартістю 185364,00 грн (з ПДВ).

За приписами статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати в установлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його в підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлене договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач за актами приймання - передачі нафтопродуктів до Договору: № 1/04 від 30.04.2021 на суму 3080740,60 грн, № 1/05 від 31.05.2021 на суму 4087611,64 грн, № 1/06 від 30.06.2021 на суму 1336098,00 грн, № 1/07 від 31.07.2021 на суму 270087,00 грн передав, а відповідач отримав товар загальною вартістю 8774537,24 грн.

Перелічені акти складені за підписом обох сторін та завірені печатками юридичних осіб (оригінали оглянуті в судовому засіданні 26.07.2023).

Відповідач факт поставки товару не спростовував.

Позивач на оплату поставленого товару виставив наступні рахунки-фактури: № 90749010 від 30.04.2021, № 90749012 від 30.04.2021, № 90761916 від 31.05.2021, № 90761919 від 31.05.2021, № 90761921 від 31.05.2021, № 90773873 від 30.06.2021, № 90789581 від 31.07.2021, № 90789582 від 31.07.2021, № 90789585 від 31.07.2021.

Перелічені рахунки складені бухгалтером позивача ОСОБА_1 та засвідчені печаткою Товариства, направлені за адресою реєстрації відповідача 11.04.2023 (номер поштового відправлення: 127).

Виходячи з умов п. 4.2 Договору за отриманий товар відповідач мав розрахуватися на протязі 60 календарних днів від дати передачі товару згідно з актами приймання-передачі нафтопродуктів, тобто по акту № 1/04 від 30.04.2021 до 29.06.2021, по акту № 1/05 від 31.05.2021 до 30.07.2021, № 1/06 від 30.06.2021 до 30.08.2021 (29.08.2021 - неділя, вихідний день, тому за правилами частини 5 статті 254 ЦК України, останній день оплати - перший робочий день, 30.08.2021), по акту № 1/07 від 31.07.2021 до 29.09.2021. Отже, прострочення виконання зобов`язань відповідача по оплаті вартості отриманого товару починається з 30.06.2021, 31.07.2021, 31.08.2021, 30.09.2021 відповідно.

Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідач здійснив часткову оплату за поставлений товар. Наразі за ним обліковується прострочена заборгованість у розмірі 6335950,23 грн, що відповідачем не спростовано.

Суд відхилив заперечення відповідача щодо наявності форс-мажорних обставин (введення в країні воєнного стану з 24.02.2022), як підстави для звільнення його від відповідальності.

Обов`язок по розрахунку за отриманий товар настав ще в 2021 році, тобто до указаних ним обставин. При цьому, з огляду на зміст статей 617 ЦК України, частини 2 статті 218 ГК України, дія форс-мажорних обставин є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірних зобов`язань, натомість не звільняє від обов`язку розрахуватись за фактично отриманий товар (як вірно звертає увагу позивач).

Водночас суд вважає за доцільне зауважити, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі №915/531/17, від 26.05.2020 у справі №918/289/19, від 17.12.2020 у справі №913/785/17, від 30.11.2021 у справі №913/785/17.

Суд відхилив як необґрунтовані доводи відповідача щодо неналежного оформлення рахунків-фактури. За своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним бухгалтерським документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто носить інформаційний характер. Наведене відповідає правовому висновку Верховного Суду в постанові від 29.04.2020 у справі № 915/641/19.

Обов`язок відповідача-покупця оплатити вартість поставленого йому позивачем товару виникає в силу закону (статей 655, 692, 712 ЦК України, частини 1 статті 265 ГК України) та не залежить від факту виставлення позивачем-постачальником рахунку-фактури на оплату відповідачем-покупцем вартості здійсненої поставки товару.

Ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою в розумінні статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 ЦК України, водночас відсутність рахунку-фактури не звільняє покупця від обов`язку з оплати поставленого товару. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду у справі № 923/712/17 від 22.05.2018, № 925/2028/15 від 21.01.2019, № 918/537/18 від 02.07.2019.

У досудовому порядку спір сторонами не врегульований.

На момент ухвалення судового рішення за відповідачем обліковується заборгованість у сумі 6335950,23 грн за товар, отриманий по спірному Договору. Відповідач належних доказів оплати наявного боргу до суду не надав.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлений позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він заперечує проти позову.

За приписами частин 2 та 3 статті 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Обов`язок доказування і подання доказів установлений статтею 74 ГПК України, за якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частина 3 статті 74 ГПК України).

Відповідно до частини 4 статті 74 ГПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви в добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, установлених цим Кодексом (частина 1 статті 14 ГПК України).

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З огляду на зміст статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Стаття 76 даного Кодексу визначає, що належними доказами є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 78, 79 ГПК України встановлено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними ніж докази, надані на її спростування.

За приписами частин 1 та 2 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Тобто, виходячи зі змісту статей 13, 74 ГПК України, кожна сторона на підставі належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів повинна довести правомірність заявлених нею вимог або заперечень.

Суд дослідив наявні матеріали справи та встановив, що позивач, на підставі належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів, у їх сукупності, довів порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо розрахунку за отриманий товар на суму 6335950,23 грн.

З урахуванням зазначеного, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

При ухваленні рішення в справі, суд у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам. Оскільки заявлений позов підлягає задоволенню в повному обсязі, за рахунок відповідача має бути відшкодований судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову в сумі 95039,25 грн.

Керуючись статтями 13, 14, 42, 46, 73 - 80, 86, 129, 165 - 167, 178, 184, 202, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» (вул. Свіштовська, 3, м. Кременчук, Полтавська область, 39610; ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Деналі Оіл» (вул. М. Коцюбинського, 49-А, кімната 208, м. Чернігів, 14000; ) про стягнення 6335950,23 грн, задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Деналі Оіл» (вул. М. Коцюбинського, 49-А, кімната 208, м. Чернігів, 14000; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» (вул. Свіштовська, 3, м. Кременчук, Полтавська область, 39610; код ЄДРПОУ 00152,23 грн та 95039,25 грн судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасоване, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови в відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні були оголошені лише вступна та резолютивна частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду в порядку визначеному статтею 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складене 31.07.2023

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя А.В. Романенко