ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2023 р. Справа №914/2502/22

м.Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого - судді МАТУЩАКА О.І.

суддів ЖЕЛІКА М.Б.

СКРИПЧУК О.С.

за участю секретаря судового засідання Гулик Н.Г.

представники учасників справи не з`явились.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 б/н від 10.02.2023 (вх.№ЗАГС 01-05/444/23 від 13.02.2023)

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 23.01.2023 (повний текст 01.02.2023, суддя Артимович В.М.)

у справі № 914/2502/22

за заявою: ОСОБА_1 , м.Червоноград

про неплатоспроможність фізичної особи

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.

В жовтні 2022 року на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла заява ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про власну неплатоспроможність.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 17.10.2022 прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність; призначено підготовче засідання суду; зобов`язано ОСОБА_1 надати суду докази на підтвердження укладення кредитних договорів з банками та фінансовими установами, вказаними у списку кредиторів, долученому до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи та надати суду оригінали документів для огляду в судовому засіданні, копії яких приєднано до поданої ним заяви, а також додаткові відомості (за їх наявності), необхідні для вирішення питання про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 23.01.2023 відмовлено у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність боржника.

Ухвала суду обгрнутована тим, що відсутні належні, допустимі та достатні докази наявності будь-якої заборгованості ОСОБА_1 перед вказаними у заяві про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність банками та фінансовими установами (потенційними кредиторами) та відсутні інші обставини, які підтверджують, що найближчим часом боржник не зможе виконати грошові зобов`язання чи здійснювати звичайні поточні платежі (загроза неплатоспроможності).

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 не погодився із постановленою ухвалою та подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити до місцевого господарського суду для продовження розгляду.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги зазначив наступні обставини:

- в ухвалі від 17.10.2022 про прийняття до розгляду заяви про неплатоспроможність суд першої інстанції не зазначав про необхідність надання кредитного звіту, завіреного підписом уповноваженої особи ТОВ «УБКІ», а про таку необхідність зазначив лише в оскаржуваній ухвалі від 23.01.2023;

- 10.02.2023боржник подав заяву до ТОВ «УБКІ» про надання кредитного звіту, засвідченого кваліфікованим електронним підписом ТОВ «УБКІ», який після отримання буде додано до матеріалів справи;

- надання боржником до заяви не може бути підставою для відмови у відкритті провадження про відкриття провадження у справі про власну неплатоспроможність, оскільки боржник повідомив, що надає докази, які є в нього в наявності та звертався до кредиторів із заявами про надання інформації про заборгованість, але кредитори такої інформації не надали;

- на підставі ч.2 ст.117 КУзПБ суд першої інстанції повинен був зобов`язати саме кредиторів зазначених в заяві про відкриття провадження, а не боржника надати докази щодо наявності заборгованості у ОСОБА_1 , її розміру та підтверджуючі документи.

Інших клопотань та заяв в порядку ст. 207 ГПК України у справі подано не було.

Представник боржника в судове засідання не з`явився. При спробі секретаря судового засідання встановити зв`язок з представником боржника для участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції, останній по телефону повідомив, що бере участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції в іншій справі. Клопотання про відкладення розгляду справи не подано.

Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення у відзиві на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника апелянта, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права місцевим господарським судом, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Фактичні обставини справи та оцінка суду.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, в обґрунтування наявності підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржник покликався на те, що у нього наявні невиконані прострочені грошові зобов`язання перед наступними кредиторами, а саме: ТзОВ «Європейська агенція з повернення боргів», ТзОВ «Таліон Плюс», ТзОВ «Фінансова компанія «Верона», ТзОВ «Фінансова компанія «Джобер», ТзОВ «Глобал Кредит», ТзОВ «Веллфін», ТзОВ «КФ.ЮА», ТзОВ «Діджи Фінанс», ТзОВ «Просто позика», ТзОВ «Вердикт Капітал», ТзОВ «Сіті Фактор», ТзОВ «Інновація Компані», ТзОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс», ТзОВ «Фінансова компанія «Нові кредити», ТзОВ «Містер Мані», ТзОВ «Українські фінансові операції», ТзОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал», ТзОВ «Фінансова компанія «Арагон», АТ КБ «ПриватБанк», ТзОВ «Фінтаргет», ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ТзОВ «Таліон Плюс», ТзОВ «Фінансова компанія «Інвеструм», ТзОВ «Європейська агенція з повернення боргів», ТзОВ «Фінансова компанія «Форза», ТзОВ «Сіроко Фінанс», ТзОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс», ТзОВ «Кепітал Консалтинг», ТзОВ «Мілоан», ТзОВ «Безпечне агенство необхідних кредитів», ТзОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал», АТ «Креді Агріколь Банк».

На підтвердження наявності невиконаних кредитних зобов`язань перед вищевказанми кредиторами, заявник подав кредитну історію, складену Українським бюро кредитних історій на момент подання заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність до суду першої інстанції.

Водночас, суд першої інстанції в ухвалі від 07.12.2022 зазначив, що в поясненнях на виконання вимог ухвали Господарського суду Львівської області від 17.10.2022 у справі №914/2502/22 представник боржника з приводу витребування доказів на підтвердження укладення кредитних договорів з банками та фінансовими установами, вказаними у списку кредиторів ОСОБА_1 , долученому до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника фізичної особи стверджував, що боржник додав до цієї заяви лише ті документи про підстави виникнення відповідної заборгованості відповідної заборгованості та про поточний стан, якими володіє на теперішній час: копії кредитних договорів, паспортів споживчих кредитів, заяв-анкет, тощо. Інші документи, в тому числі розрахунки щодо заборгованості за кредитними договорами, мають знаходитись у кредиторів. Тому, в зазначеній ухвалі суд першої інстанції звернув увагу боржника та його представника, що з огляду на матеріали справи та зазначений у заяві про відкриття провадження про неплатоспроможність опис документів, які додані до цієї, боржником (представником) не додано жодного кредитного договору, паспорту споживчого кредиту чи заяви-анкети, як про це стверджував представник боржника у поясненнях.

Окрім цього, у вказаній ухвалі від 07.12.2022 суд першої інстанції також зазначав, що до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність долучено лише копію супровідного листа заступника генерального директора ТОВ «ЮрЦЗБ» Мельничука А.Ю. від 01.08.2022, в якому зазначене товариство вимагало у ряду фінансових установ та банків надати кредитні договори (договори позики) та інформацію про поточну заборгованість щодо боржника ОСОБА_1 . Проте, вказаний супровідний лист не був підписаний та не був засвідчений жодним чином. Також суд першої інстанції встановив, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження повноважень ТОВ «Юридичний центр захисту боржників» на представництво та захист інтересів боржника Шамбори А.І.

Наведені обставини не заперечуються та не спростовані апелянтом в поданій апеляційній скарзі.

При цьому, аналізом поданих представником боржника в суді першої інстанції пояснень встановлено, що всупереч вимог суду першої інстанції, представник боржника не навів обґрунтованих причин неможливості подання відповідних документів на підтвердження обставин, зазначених у поданій по суду заяви у цій справі та не повідомив про вжиття будь-яких заходів з метою виконання відповідних вимог суду, натомість намагався довести безпідставність не обґрунтованість вимог суду у вищевказаних ухвалах суду, оскільки на його думку подані докази достатні для відкриття провадження у цій справі про неплатоспроможність фізичної особи.

Разом з тим, судова колегія зазначає, що скаржником в апеляційній скарзі не спростовано висновку суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі про відмову у відкритті провадження у цій справі про неплатоспроможність фізичної особи.

Докази додані скаржником до апеляційної скарги апеляційним судом не досліджуються в силу вимог ст.269 ГПК України, адже всупереч вищеописаних вимог суду першої інстанції такі не були подані до проведення підготовчого засідання у цій справі, а відтак не можуть спростовувати або підтверджувати обставини, які не були предметом розгляду та оцінки суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно із ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Із введенням в дію 21.10.2019 Кодексу України з процедур банкрутства запроваджено новий правовий інститут, який застосовується щодо врегулювання питання неплатоспроможності фізичної особи, у тому числі фізичної особи-підприємця, та є відмінним (наділеним особливостями) за метою і механізмом реалізації від інституту банкрутства юридичних осіб.

З пояснювальної записки до проекту Кодексу України з процедур банкрутства вбачається, що метою запровадження інституту неплатоспроможності фізичних осіб було визначено врегулювання відносин щодо відновлення платоспроможності боржників, які опинилися в скрутній фінансовій ситуації та потребують допомоги з боку держави.

Також у преамбулі Кодексу України з процедур банкрутства закріплено, що цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

За цим підходом, на відміну від банкрутства юридичних осіб, у назві та за змістом положень Книги четвертої Кодексу України з процедур банкрутства - "Відновлення платоспроможності фізичних осіб" законодавець закцентував на пріоритеті реабілітаційної процедури щодо боржника, який залежно від власної волі та обставин справи може отримати звільнення від боргів за результатами судових процедур у справі про неплатоспроможність фізичних осіб.

З огляду на виключне право лише боржника - фізичної особи на ініціювання справи про свою неплатоспроможність (стаття 116 Кодексу України з процедур банкрутства), Верховний Суд зауважив, що цим Кодексом запроваджено "добровільне банкрутство" боржника - фізичної особи, що є правом, яким боржник, у разі дотримання певних вимог, може скористатися задля реструктуризації боргів, їх часткового чи повного прощення (списання), за результатом чого отримати звільнення від боргів і відновити свою платоспроможність.

Така правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, викладеним у пунктах 44-51 постанови від 26.05.2022 у справі № 903/806/20.

Особливості застосування процедури банкрутства до боржника - фізичної особи передбачено Книгою четвертою "Відновлення платоспроможності фізичної особи" Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до ст. 113 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Підстави для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи визначені ч. 2 ст. 115 Кодексу України з процедур банкрутства (в редакції чинній, на момент звернення до суду із заявою про відкриття провадження і цій справі про неплатоспроможність фізичної особи) за якою боржник має право звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у такій справі у разі.

Частиною 1 ст.119 Кодексу України з процедур банкрутства регламентовано, що у підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, з`ясовує наявність підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, а також вирішує інші питання, пов`язані з розглядом заяви.

Отже, завданням підготовчого засідання господарського суду у розгляді заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи є перевірка підтвердження належними та допустимими доказами обставин, що вказані боржником як ознаки його неплатоспроможності чи її загрози.

Водночас при ініціюванні справи про неплатоспроможність фізичної особи наявність заборгованості чи можливість невиконання грошових зобов`язань найближчим часом має підтверджуватися доказами у відповідному обсязі, виходячи з правової природи правовідносин між боржником та кредитором/кредиторами. Такими доказами можуть бути, серед іншого, судові рішення, правочини, первинні бухгалтерські документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення (зокрема банківські виписки, платіжні доручення, видаткові накладні, довідки, листи, протоколи) та будь-які інші докази, що доводять факт невиконання боржником своїх зобов`язань, а у випадку загрози неплатоспроможності - потенційну можливість такого невиконання.

За наслідками підготовчого засідання господарський суд постановляє ухвалу про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність або про відмову у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність відповідно до ч.3 ст. 119 Кодексу України з процедур банкрутства.

За змістом ст. 3 Закону України "Про організацію формування та обігу кредитних історій" бюро кредитних історій - це юридична особа, виключною діяльністю якої є збір, зберігання, використання інформації, яка складає кредитну історію (надалі - бюро); ведення кредитної історії - це діяльність бюро із збирання, оброблення, зберігання, захисту, використання інформації, яка складає кредитну історію; "кредитна історія" - це сукупність інформації про юридичну або фізичну особу, що її ідентифікує, відомостей про виконання нею зобов`язань за кредитними правочинами, іншої відкритої інформації відповідно до Закону; користувач бюро - це юридична або фізична особа - суб`єкт господарської діяльності, яка укладає кредитні правочини та відповідно до договору надає та має право отримувати інформацію, що складає кредитну історію; кредитний звіт - це сукупність інформації про суб`єкта кредитної історії, яка є повним або частковим відображенням його кредитної історії; кредитний правочин - це правочин, за яким виникає, змінюється або припиняється зобов`язання фізичної або юридичної особи щодо сплати грошових коштів Користувачу протягом певного часу в майбутньому (в тому числі договір страхування або купівлі-продажу майна з відстроченням платежу).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про організацію формування та обігу кредитних історій" джерелами формування кредитних історій є відомості, що надаються Користувачем до Бюро за письмовою згодою суб`єкта кредитної історії відповідно до цього Закону; відомості державних реєстрів, інформація з інших баз даних публічного користування, відкритих для загального користування джерел за винятком відомостей (інформації), що становлять державну таємницю.

Статтею 7 Закону України "Про організацію формування та обігу кредитних історій" визначено перелік інформації, що містить кредитна історія, а саме, - це, серед іншого, наступна інформація про грошове зобов`язання суб`єкта кредитної історії: відомості про кредитний правочин (номер і дата укладання правочину, сторони, вид правочину), суму зобов`язання за укладеним кредитним правочином, вид валюти зобов`язання, строк і порядок виконання кредитного правочину, відомості про розмір погашеної суми та остаточну суму зобов`язання за кредитним правочином, дату виникнення прострочення зобов`язання за кредитним правочином, його розмір та стадія погашення, відомості про припинення кредитного правочину та спосіб його припинення (у тому числі за згодою сторін, у судовому порядку, гарантом тощо), відомості про визнання кредитного правочину недійсним і підстави такого визнання.

У статті 11 Закону України "Про організацію формування та обігу кредитних історій" визначено підстави та порядок надання кредитного звіту, а саме: бюро надають інформацію з кредитних історій у формі кредитних звітів; кредитні звіти містять усю інформацію з кредитної історії, якщо інші обсяги інформації не передбачені Положенням бюро або договором (частина 1), бюро надають інформацію, яка складає кредитні історії, виключно користувачам та іншим бюро на підставах, передбачених цим Законом (частина 3), бюро надають кредитні звіти користувачам за їх запитами на паперовому або електронному носіях на умовах, передбачених цим Законом та договором (частина 4), кредитні звіти надаються користувачам без права передачі їх або інформації, що міститься в них, третім особам (частина 5).

Відповідно до ч.4 ст. 13 Закону України "Про організацію формування та обігу кредитних історій" суб`єкт кредитної історії має право ознайомитися з інформацією, що міститься у його кредитній історії, а саме: кредитним звітом та інформацією з реєстру запитів (частина 1); суб`єкт кредитної історії має право ознайомитися з інформацією, що передбачена частиною першою цієї статті, шляхом звернення до бюро у порядку, визначеному Положенням про бюро (частина 2); бюро зобов`язане надати суб`єкту кредитної історії інформацію протягом двох робочих днів з дня отримання від нього відповідного запиту.

За загальним правилом оформлення документації в частині підтвердження відповідності інформації, яку містить певний (конкретний) документ, відомостям, на підставі яких такий документ складений, відповідним належним підтвердженням є підписання документа відповідальною посадовою особою.

Відповідно до положень ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства обов`язок подання документів, на підставі яких виникла заборгованість заявника, покладений на заявника.

Звертаючись до господарського суду із заявою про відкриття справи про неплатоспроможність фізична особа - боржник повинна розкрити повну та вичерпну інформацію про загальну суму заборгованості та строк виконання зобов`язань, а також документально підтвердити таку інформацію належними та допустимими доказами у розумінні вимог статті 76-77 Господарського процесуального кодексу України, що також передбачено пунктами 3, 14 частини третьої статті 116 Кодексу України з процедур банкрутства.

Окрім того, положення Кодексу України з процедур банкрутства визначають обов`язок боржника у своїй заяві про відкриття справи навести всі обставини неплатоспроможності та документально їх підтвердити.

Враховуючи те, що у цьому випадку заявник не довів наявності зазначеної ним підстави для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, суд першої інстанції в цьому випадку дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08.11.2022 у справі №909/937/21.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що роздруківка кредитної історії, яка надана боржником в підтвердження наявності договірних зобов`язань, не підписана ані письмово, ані електронним цифровим підписом відповідною посадовою особою Кредитного бюро, а тому не може вважатися доказом у справі, який би підтверджував наявність кредитних зобов`язань, як про те стверджує боржник та не може бути належним та допустимим доказом наявності невиконаних грошових зобов`язань в силу ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оскільки обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Зрештою, наведені обставини з огляду на доводи апеляційної скарги не заперечуються скаржником, але зводяться до намагання не виконувати вищеописані приписи Кодексу процедур з банкрутства у взаємозв`язку із процесуальним законодавством та перекласти обов`язок доказування обставин, які входять до предмету доказування у цій справі на суд, шляхом витребування тих чи інших доказів у кредиторів, наявність правового зв`язку з якими повинен насамперед довести боржник у спосіб подання належних та допустимих доказів, адже виходячи із правової позиції Верховного Суду у наведеній постанові, мету інституту неплатоспроможності фізичної особи може бути досягнуто лише у випадку активної, відповідальної та добросовісної процесуальної поведінки боржника, який є виключним ініціатором процедури власної неплатоспроможності.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

Відповідно ст. ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, оскаржувану ухвалу суду належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи зазначене, судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає залишенню за апелянтом.

Керуючись ст. ст. 129, 269-270, 275 - 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу Господарського суду Львівської області від 23.01.2023 у справі №914/2502/22 без змін.

2. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок оскарження постанови встановлено Господарським процесуальним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства.

Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Повний текст постанови складено 01.08.2023.

Головуючий (суддя-доповідач) О.І. МАТУЩАК

Судді М.Б. ЖЕЛІК

О.С. СКРИПЧУК