ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2023 року Справа № 902/1221/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Розізнана І.В. , суддя Бучинська Г.Б.

секретар судового засідання Мельников О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Леман Інвест" на рішення Господарського суду Вінницької області від 27 квітня 2023 року та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агромаш-Калина" на додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 12 травня 2023 року по справі №902/1221/22 (суддя - Яремчук Ю.О.)

час та місце ухвалення рішення: 27 квітня 2023 року; м. Вінниця, вул. Пирогова, 29; повний текст рішення складено 8 травня 2023 року

час та місце ухвалення додаткового рішення: 12 травня 2023 року; м. Вінниця, вул. Пирогова, 29; повний текст додаткового рішення складено 22 травня 2023 року

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Леман Інвест"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агромаш-Калина"

про стягнення 1 066 287 грн 94 коп.

за участю представників:

від Позивача - Ковальчук Д.Ю.;

від Відповідача - Базалицький Р.В..

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Леман Інвест" (надалі Позивач) звернулося в Господарський суд Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агромаш-Калина" (надалі Відповідач) у якому просило суд стягнути з Відповідача на користь Позивача: 573230 грн 82 коп. основного боргу, 66575 грн 07 коп. пені, 403944 грн 47 коп. штрафу, 22537 грн 58 коп. інфляційних втрат.

В обґрунтування позову посилається на те, що 26 січня 2021 року між Позивачем та Відповідачем укладено договір поставки № 26/01/2021 (надалі Договір; том 1, а.с. 36-39), за умовами якого Позивач зобов`язався постачати (передавати у власність) Відповідача металопродукцію, а Відповідач прийняти та оплатити даний Товар. За доводами Позивача, Відповідач належним чином виконав умови Договору, натомість Відповідачем в порушення своїх зобов`язань не здійснено повної оплати за поставлений товар.

19 грудня 2022 року від Позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог (том 1, а.с. 233-243), в якій вказано, що Позивачем помилково зазначено підстави виникнення заборгованості, що заборгованість виникла згідно договору № 23/07/2019 від 23 липня 2019 року, в той час як позовні вимоги стосуються вимог за договором 26/01/2021 від 26 січня 2021 року.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 27 квітня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто із Відповідача на користь Позивача борг в сумі 467 889 грн 81 коп., інфляційні втрати в розмірі 22 537 грн 58 коп., штраф в розмірі 40 394 грн 45 коп., пеню в сумі 6657 грн 51 коп.. Також, даним судовим рішенням покладено на Відповідача витрати зі сплати судового збору в розмірі 11658 грн 03 коп.. Повернуто Позивачу з Державного бюджету України 50 % судового збору в сумі 4 262 грн 17 коп.. В стягненні суми боргу в розмірі 4 941 грн відмовлено. Закрито провадження в частині стягнення боргу в сумі 100 400 грн 01 коп..

Приймаючи дане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Відповідачем несвоєчасно проводилася оплата за поставлений товар. Під час розгляду даної справи, судом встановлено, що згідно платіжного доручення № 3749 від 25 листопада 2022 року після подання позову до суду Відповідачем оплачено вартість поставленого Товару згідно видаткової накладної № 213 від 2 вересня 2022 року в сумі 100 400 грн 01 коп., тому, в частині позовних вимог щодо стягнення 100 400 грн 01 коп. основного боргу між сторонами відсутній предмет спору, що є підставою для закриття провадження у справі в цій частині вимог відповідно до пункту 2 статті 231 Господарського процесуального кодексу України. При цьому, місцевим господарським судом встановлено, що видаткова накладна від 27 січня 2022 року № 30 у відповідності до якої поставлено Покупцю товар загальною вартістю 340735 грн 02 коп. оплачена повністю, а саме 9 лютого 2022 року сплачено Постачальнику 335 794 грн 02 коп. та 31 січня 2022 року на суму 232 667 грн по видатковій накладній, тобто на суму 4941 грн більше, тому заборгованість відсутня, що не заперечується та визнається сторонами. З огляду на вищезазначене, враховуючи факт сплати Відповідачем суми основного боргу після подання позову до суду, місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні прийшов висновку про закриття провадження у справі в частині стягнення 100400 грн 01 коп. - заборгованості на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з відсутністю предмету спору в даній сумі та враховуючи, що сплата коштів в розмірі 4941 грн відбулась до відкриття провадження у справі, що тягне за собою відмову в стягненні в цій частині. З врахуванням встановленого місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні прийшов до висновку про задоволення позову в частині стягнення з Відповідача 467 889 грн 81 коп. боргу.

Що ж стосується позовних вимог про стягнення з Відповідача пені в розмірі 66 575 грн 07 коп., штрафу в розмірі 403 944 грн 47 коп. та інфляційних втрат в розмірі 22 537 грн 58 коп., то місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні вказав, що перевіривши здійснений Позивачем розрахунок пені та відсотків річних за допомогою програми "ЛІГА.ЗАКОН" місцевий господарський суд прийшов висновку про обґрунтованість нарахування пені в розмірі 66 575 грн 07 коп., штрафу в розмірі 403 944 грн 47 коп. та інфляційних втрат в розмірі 22 537 грн 58 коп..

Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні оцінюючи клопотання про зменшення розміру заявлених до стягнення сум, вказав, що правила статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд констатував, що може зменшити загальний розмір штрафу та пені як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання. З огляду на господарську діяльність Відповідача, відсутність у матеріалах справи доказів понесення Позивачем збитків внаслідок прострочення оплати, та не співмірність заявлених до стягнення сум із вартістю поставленого товару, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні прийшов до висновку, що аргументи викладені Відповідачем у клопотанні про зменшення розміру пені, штрафу, є підставними та обгрунтованими, а тому суд першої інстанції вважав за можливе зменшити розмір нарахованої пені, штрафу на 90 %.

2 травня 2023 року до Господарського суду Вінницької області надійшла заява представника Позивача про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі з підтверджуючими доказами таких витрат.

Додатковим рішенням Господарського суду Вінницької області заяву Позивача про ухвалення додаткового рішення у справі №902/1221/22 - задоволено частково. Стягнути з Відповідача на користь Позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 51 873 грн 50 коп.. В решті в задоволенні заяви відмовлено.

Місцевий господарський суд в оскаржуваному додатковому рішенні вказав, що вивчивши надані Позивачем докази понесених ним судових витрат на правничу допомогу, з урахуванням матеріалів справи, її категорії та складності, суд прийшов висновку про те, що Позивачем доведено факт надання послуг правничої допомоги на суму 25 000 грн, про що надав суду документальне підтвердження із зазначенням вартості кожної наданої послуги.

Також суд першої інстанції в оскаржуваному додатковому рішенні вказав, що за встановлених обставин щодо обсягу, вартості та співрозмірності заявлених до компенсації витрат на правову допомогу, оцінивши витрати позивача з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також час, який міг би витратити адвокат на вивчення договору та підготовку позовної заяви як кваліфікований фахівець, сукупний час, витрачений на опрацювання спірних правовідносин, зважаючи на заперечення Відповідача стосовно розміру витрат на правничу допомогу, суд прийшов до висновку, що справедливою та співрозмірною є сума компенсації витрат Позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 26873 грн 50 коп. (50% від суми 53 747).

Не погоджуючись з винесеним судом першої інстанції рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу (том 2, а.с. 219-222), в якій з підстав, висвітлених у ній, просить скасувати рішення Господарського суду Вінницької області в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу у сумі 363550 грн 02 коп., пені у сумі 59917 грн 56 коп., ухваливши в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Зокрема, мотивуючи апеляційну скаргу, Позивач звертає увагу апеляційного господарського суду на те, що висновок суду про наявність підстав для зменшення розміру нарахованого Позивачем штрафу та пені на 90% з огляду на господарську діяльність Відповідача, відсутність у матеріалах справи доказів понесення Позивачем збитків внаслідок прострочення оплати, та не співмірність заявлених до стягнення сум із вартістю поставленого товару, вчинений з порушенням частини З статті 551 Цивільного кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України, та не відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду. За твердженням Позивача при зменшенні штрафних санкцій на 90% суд першої інстанції не врахував ступеню виконання Відповідачем зобов`язань з оплати вартості поставленого Товару.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 6 червня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Позивача на рішення Господарського суду Вінницької області від 27 квітня 2023 року (том 3, а.с. 1).

В той же час, на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду 15 червня 2023 року надійшов відзив від Відповідача, в котрому Відповідач заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Відповідач вказав, що Позивач здійснив нарахування штрафних санкцій, а саме пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, штрафу у розмірі 20% від розміру заборгованості, інфляційних нарахувань за порушення строків оплати, що вказані у специфікаціях. Також Відповідач вказав, що, Позивач здійснив нарахування штрафів та пені за товар, що на момент звернення до суду був оплачений, хоча й із порушенням строків, обумовлених у специфікації, що пов`язано із непередбачуваними обставинами, а саме обставини пов`язані із військовою агресією російської федерації проти України (том 3, а.с. 4-5).

В той же час, не погоджуючись з винесеним судом першої інстанції додатковим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу (том 2, а.с. 13-15), в якій з підстав, висвітлених у ній, просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Вінницької області та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.

Зокрема, мотивуючи апеляційну скаргу, Відповідач звертає увагу апеляційного господарського суду на те, що стягнення додатково до обрахованої правової допомоги у розмірі 25000 грн ще 50% гонорару у розмірі 26 873 грн 50 коп. не обгрунтовано через те, що весь об`єм наданої у справі правової допомоги обрахований та складає згідно Акту приймання наданої правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги від 14 листопада 2022 року 25000 грн.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13 червня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача на додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 12 травня 2023 року (том 3, а.с. 22). Запропоновано Позивачу в строк протягом 7 днів з дня вручення даної ухвали надати до канцелярії суду відзив на апеляційну скаргу з доказами його (доданих до нього документів) надсилання в порядку частини 2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України. Об`єднано апеляційну скаргу Позивача на рішення Господарського суду Вінницької області від 27 квітня 2023 року та апеляційну скаргу Відповідача на додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 12 травня 2023 року по справі №902/1221/22 в одне апеляційне провадження для спільного розгляду.

На адресу Північно-західного апеляційного господарського суду 22 червня 2023 року надійшов відзив від Позивача, в котрому Позивач заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив залишити додаткове рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу Відповідача без задоволення. Просив стягнути з Відповідача на користь Позивача витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у сумі 20000 грн. Позивач вказав, що посилання представника Відповідача на ту обставину, що дана справа є нескладною, є необгрунтованими, дана справа стосується стягнення заборгованості та штрафних санкцій за великою кількістю поставок товару (10 видаткових накладних) по кожній з яких була необхідність здійснити окремий розрахунок суми заборгованості та штрафних санкцій. По кожній видатковій накладній Відповідач надавав свої заперечення стосовно позовних вимог по штрафним санкціям, що мало необхідність так само надавати Позивачем свої контраргументи в підтвердження наявності підстав для стягнення штрафних санкцій та їх розміру (том 3, а.с. 30-32). Також, Позивач вказав, що 15 червня 2023 року між Позивачем та адвокатом Ковальчуком Денисом Юрійовичем укладено договір про надання правничої допомоги № 5, за умовами якого Адвокат зобов`язався надавати Позивачу правничу допомогу з питань захисту прав та законних інтересів Клієнта в Північно-Західному апеляційному господарському суді по справі № 902/1221/22 за апеляційною скаргою Відповідача на додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 12 травня 2023 року, а Позивач зобов`язався прийняти та оплатити правничу допомогу на умовах, передбачених даним Договором. Згідно пункту 5.1 Договору, вартість правничої допомоги адвоката, що визначена пунктом 1.1 Договору становить 20000, виходячи з вартості 1 години - 2000 грн.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26 червня 2023 року в справі №902/1221/22 проведення підготовчих дій закінчено, розгляд апеляційних скарг призначено на 19 липня 2023 року об 15:00 год (том 1, а.с. 46).

28 червня 2023 року на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про закриття апеляційного провадження на підставі пункту 2 частини 1 статті 264 Господарського процесуального кодексу України, обгрунтоване не зазначенням в наданому Відповідачем ордері інформації про номер посвідчення адвоката та ким і коли воно видане (том 3, а.с. 48-50).

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30 червня 2023 року клопотання Позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено; призначено розгляд справи в режимі відеоконференції у приміщенні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.

14 липня 2023 року на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від Відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу Позивача, обгрунтоване тим, що апеляційна скарга Відповідача на додаткове рішення суду першої інстанції стосується стягнення з Відповідача витрат на правову допомогу (гонорару успіху) у розмірі 26873 грн 50 кп.. Отже Відповідач вважає, що заява Позивача щодо розподілу витрат на професійну (правничу) допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 20000 грн не відповідає критерію розумності, такі витрати не мають характеру необхідних, не співрозмірні із виконаною роботою по складанню відзиву на апеляційну скаргу на додаткове рішення суду першої інстанції, не співрозмірні з ціною апеляційної скарги на додаткове рішення (оскаржується сума 51873 грн 50 коп.), а їх відшкодування за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини цієї справи матиме надмірний характер (том 3, а.с. 68).

В судовому засіданні від 19 липня 2023 року, яке проведено в режимі відеоконференції, представник Позивача підтримав доводи поданої ним апеляційної скарги та просив скасувати рішення Господарського суду Вінницької області в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу у сумі 363550 грн 02 коп. та пені у розмірі 59917 грн 56 коп., ухваливши в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог. Представник Позивач вказав, що висновок суду про наявність підстав для зменшення розміру нарахованого Позивачем штрафу та пені на 90% з огляду на господарську діяльність Відповідача, відсутність у матеріалах справи доказів понесення Позивачем збитків внаслідок прострочення оплати, та не співмірність заявлених до стягнення сум із вартістю поставленого товару, вчинений з порушенням частини З статті 551 Цивільного кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України не відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду. Представник зазначив, що при зменшенні штрафних санкцій на 90% суд першої інстанції не врахував ступеню виконання Відповідачем зобов`язань з оплати вартості поставленого Товару. Що ж стосується апеляційної скарги Відповідача, то представник Позивача просив залишити додаткове рішення без задоволення, а апеляційну скаргу Відповідача без змін. При цьому вказав, що дана справа стосується стягнення заборгованості та штрафних санкцій за великою кількістю поставок товару - 10 видаткових накладних, по кожній з яких була необхідність здійснити окремий розрахунок суми заборгованості та штрафних санкцій. По кожній видатковій накладній Відповідач надавав свої заперечення стосовно позовних вимог по штрафним санкціям, що мало необхідність так само надавати Позивачем свої контраргументи в підтвердження наявності підстав для стягнення штрафних санкцій та їх розміру. Також, представник Позивача вказав, що 15 червня 2023 року між Позивачем та адвокатом Ковальчуком Денисом Юрійовичем укладено договір про надання правничої допомоги №5, за умовами якого Адвокат зобов`язався надавати Позивачу правничу допомогу з питань захисту прав та законних інтересів Клієнта в Північно-Західному апеляційному господарському суді по справі №902/1221/22 за апеляційною скаргою Відповідача на додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 12 травня 2023 року, а Позивач зобов`язався прийняти та оплатити правничу допомогу на умовах, передбачених даним Договором. Окрім того, представник Позивача просив стягнути з Відповідача на користь Позивача витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 20000 грн, понесених Позивачем за подання апеляційної скарги Відповідачем.

В судовому засіданні від 19 липня 2023 року, яке проведено в режимі відеоконференції, представник Відповідача підтримав доводи поданої ним апеляційної скарги та просив скасувати додаткове рішення Господарського суду Вінницької області та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви Позивача про стягнення витрат на правничу допомогу. Вказавши, що стягнення додатково до обрахованої правової допомоги у розмірі 25000 грн ще 50% гонорару у розмірі 26 873 грн 50 коп. не обгрунтовано через те, що весь об`єм наданої у справі правової допомоги обрахований та складає згідно Акту приймання наданої правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги від 14 листопада 2022 року 25000 грн.

Заслухавши пояснення представника Позивача, Відповідача (частково) дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційних скарг Позивача та Відповідача стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, відзивів на апеляційні скарги, колегія суддів Північнозахідного апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що апеляційну скаргу Позивача слід задоволити частково, рішення суду змінити в частині стягнення пені та штрафу, виклавши пункти 2 та 4 резолютивної частини рішення в редакції резолютивної частини постанови, в решті рішення суду залишити без змін; апеляційну скаргу Відповідача задоволити частково, додаткове рішення Господарського суду Вінницької області змінити виклавши пункт 2 резолютивної частини рішення в редакції даної постанови; заяву Позивача про стягнення витрат на правничу допомогу задоволити частково. При цьому колегія апеляційного господарського суду виходила з наступного.

Що стосується клопотання Позивача про закриття апеляційного провадження на підставі пункту 2 частини 1 статті 264 Господарського процесуального кодексу України, обгрунтованого відсутністю в наданому Відповідачем ордері інформації про номер посвідчення адвоката та ким і коли воно видане, то колегія суддів відхиляє його, з огляду на те, що відповідно до частини 2 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими Законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Отже ордер, який видано відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката. Надання договору про правничу допомогу, його копії або витягу разом із ордером чинна редакція Господарського процесуального кодексу України не вимагає (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року в справі №П/9901/736/18 (провадження №11-989заі18)). З огляду на викладене, для підтвердження повноважень представника у господарському процесі достатньо ордеру, за наявності якого суд не повинен перевіряти повноваження представника на підставі договору про надання правової допомоги, навіть за клопотанням іншої сторони (тим більшн з огляду на відсутність заперечень щодо такого представництва саме з боку особи, яку вказаний адвокат представляє). Окрім того, ордер аналогічно змісту поданий був представником Відповідача і під час розгляду справи місцевим господарським судом, однак, у представника Позивача в суді першої інстанції не виникало будь-яких заперечень чи питань з приводу такого ордеру, які вже виникли в нього в суді апеляційної інстанції.

Що ж стосується оспорення основного рішення місцевого господарського суду по суті, суд апеляційної інстанції констатує наступне.

Колегією суддів із досліджуваних матеріалів справи встановлено наступне, що 26 січня 2021 року між Позивачем та Відповідачем укладено Договір за умовами якого Позивач зобов`язався постачати (передавати у власність) Відповідачу металопродукцію, а Відповідач прийняти та оплатити даний Товар.

Умовами пункту 1.2 Договору сторони погодили, що кожна партія товару визначається Специфікацією, що є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток №1) в якій зазначається: найменування (асортимент, номенклатура за сортами, марками, типами, розмірами) кількість, ціна за одиницю, загальна сума товару, що поставляється за цим Договором, а також умови, терміни поставки та оплати.

Пунктом 1.3 Договору передбачено, що Позивач гарантує, що є власником товару, що постачається за цим Договором і товар будь-яким способом не відчужений, не закладений, не перебуває в спорі і під арештом, прав щодо нього у третіх осіб не має.

Згідно пункту 1.4 Договору, товар може поставлятися частинами (партіями) в межах Специфікації. Під партією розуміється: автомобільна норма або інша норма, що вказана в одному товарно- транспортному документі.

За пунктом 1.5 Договору Відповідачу на усну чи письмову вимогу може бути надано послугу різання металопрокату та послуги транспортування металопрокату. Вартість таких послуг вноситься до рахунку на оплату Відповідача.

Пунктом 2.1 Договору визначено, що кількість товару обумовлюється в Специфікаціях до Договору.

Відповідно пунктів 4.2, 4.3 Договору, продаж (поставка) товару за цим Договором здійснюється автотранспортом на умовах ЕХW (або на умовах узгоджених сторонами у Специфікації) відповідно до Міжнародних правил тлумачення торгових термінів «Інкотермс 2010», які застосовуються з урахуванням особливостей, які випливають із умов цього Договору. Приймання товару за найменуванням, кількість здійснюється сторонами на складі Відповідача за адресою: Криворізьке шосе 1, вул. Базова 4 або згідно умов поставки, відповідно до чинного законодавства та умов цього Договору.

Як визначено пунктом 4.4 Договору, право власності на товар, а також ризик випадкової загибелі та/або пошкодження товару переходять від Позивача до Відповідача з моменту передачі-приймання товару на складі Відповідача або передачі товару перевізнику. Факт передачі засвідчується підписанням сторонами видаткової накладної. Дата отримання партії товару Відповідачем вказується в накладній, та у товарно-транспортній накладній при передачі товару вантажоперевізнику Відповідача.

Згідно пункту 4.6 Договору, при наявності товару на складі Позивача передача товару Відповідачу здійснюється протягом 3 робочих днів з моменту отримання передоплати за поставлений товар, якщо інше не узгоджено сторонами в Специфікації до цього Договору.

Пунктами 5.1-5.2 Договору визначено, що ціна товару визначається на підставі узгодженої сторонами у Специфікації і може бути змінена за попереднім узгодженням сторін в Специфікації до цього Договору. Загальна сума цього Договору визначається сумою вартостей всіх партій товару, поставленого на підставі рахунку - фактури та Специфікації до цього Договору.

Відповідно до пункту 8.2 Договору, у разі невиконання або неналежного виконання Відповідачем зобов`язань по оплаті за цим Договором він несе відповідальність у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період її нарахування, за кожен день прострочення з дня виникнення заборгованості до дня фактичної оплати, сплачує заборгованість з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також сплачує штраф у розмірі 20% відсотків від суми заборгованості.

11 січня 2022 року між сторонами було укладено додаткову угоду до Договору якою продовжено строк дії Договору до 31 грудня 2022 року.

На виконання умов Договору між сторонами підписано ряд Специфікацій, а саме:

· специфікацію №17 від 11 серпня 2022 року, якою сторонами визначено найменування товару, кількість, ціну, а також узгоджені наступні договірні умови: загальна вартість товару, що поставляється за цією Специфікацією складає 284 550 грн; умови оплати: відтермінування 30 календарних днів з моменту поставки на склад Відповідача; умови поставки: FCA, згідно з правилами Інкотермс 2020; строк поставки: Позивач зобов`язався здійснити поставку Товару протягом 30 робочих днів з дати підписання даної Специфікації; дана Специфікація є невід`ємною частиною Договору і вступає в силу з дати її підписання сторонами.

· специфікацію №19 від 26 серпня 2022 року, якою сторонами визначено найменування товару, кількість, ціну, а також узгоджені наступні договірні умови: загальна вартість товару, що поставляється за цією Специфікацією складає 411 050 грн 02 коп.; умови оплати: відтермінування 30 календарних днів з моменту поставки на склад Відповідача; умови поставки: FCA, згідно з правилами Інкотермс 2020; строк поставки: Позивач зобов`язався здійснити поставку Товару протягом 30 робочих днів з дати підписання даної Специфікації; дана Специфікація є невід`ємною частиною Договору і вступає в силу з дати її підписання сторонами; Толеранс: +/-10%.

· специфікацію №18 від 1 вересня 2022 року, якою сторонами визначено найменування товару, кількість, ціну, а також узгоджені наступні договірні умови: загальна вартість товару, що поставляється за цією Специфікацією складає 47 844 грн; умови оплати: відтермінування 30 календарних днів з моменту поставки на склад Відповідача; умови поставки: FCA, згідно з правилами Інкотермс 2020; строк поставки: Позивач зобов`язався здійснити поставку Товару протягом 30 робочих днів з дати підписання даної Специфікації; дана Специфікація є невід`ємною частиною Договору і вступає в силу з дати її підписання сторонами; Толеранс: +/-10%.

· специфікацію №20 від 8 вересня 2022 року, якою сторонами визначено найменування товару, кількість, ціну, а також узгоджені наступні договірні умови: загальна вартість товару, що поставляється за цією Специфікацією складає 43 286 грн; умови оплати: відтермінування 30 календарних днів з моменту поставки на склад Відповідача; умови поставки: FCA, згідно з правилами Інкотермс 2020; строк поставки: Позивач зобов`язався здійснити поставку Товару протягом 30 робочих днів з дати підписання даної Специфікації.; дана Специфікація є невід`ємною частиною Договору і вступає в силу з дати її підписання сторонами; Толеранс: +/-10%.

· специфікацію №21 від 15 вересня 2022 року, якою сторонами визначено найменування товару, кількість, ціну, а також узгоджені наступні договірні умови: загальна вартість товару, що поставляється за цією Специфікацією складає 34 016 грн 40 коп.; умови оплати: відтермінування 30 календарних днів з моменту поставки на склад Відповідача;

умови поставки: FCA, згідно з правилами Інкотермс 2020; строк поставки: Позивач зобов`язався здійснити поставку Товару протягом 30 робочих днів з дати підписання даної Специфікації; дана Специфікація є невід`ємною частиною Договору і вступає в силу з дати її підписання сторонами; Толеранс: +/-10%.

· Специфікацію №22 від 29 вересня 2022 року, якою сторонами визначено найменування товару, кількість, ціну, а також узгоджені наступні договірні умови: загальна вартість товару, що поставляється за цією Специфікацією складає 91 079 грн 80 коп; умови оплати: відтермінування 30 календарних днів з моменту поставки на склад Відповідача; умови поставки: FCA, згідно з правилами Інкотермс 2020; строк поставки: Позивач зобов`язався здійснити поставку Товару протягом 30 робочих днів з дати підписання даної Специфікації; дана Специфікація є невід`ємною частиною Договору і вступає в силу з дати її підписання сторонами; Толеранс: +/-10%.

· Специфікацію №11 від 6 липня 2022 року, якою сторонами визначено найменування товару, кількість, ціну, а також узгоджені наступні договірні умови: загальна вартість товару, що поставляється за цією Специфікацією складає 402 386 грн 58 коп.; умови оплати: відтермінування 30 календарних днів з моменту поставки на склад Відповідача; умови поставки: FCA, згідно з правилами Інкотермс 2020; строк поставки: Позивач зобов`язався здійснити поставку Товару протягом 30 робочих днів з дати підписання даної Специфікації; дана Специфікація є невід`ємною частиною Договору і вступає в силу з дати її підписання сторонами; Толеранс: +/-10%.

· Специфікацію №10 від 31 травня 2022 року, якою сторонами визначено найменування товару, кількість, ціну, а також узгоджені наступні договірні умови: загальна вартість товару, що поставляється за цією Специфікацією складає 901589 грн 53 коп.; умови оплати: відтермінування 30 календарних днів з моменту поставки на склад Відповідача; умови поставки: FCA, згідно з правилами Інкотермс 2020; строк поставки: Позивач зобов`язався здійснити поставку Товару протягом 30 робочих днів з дати підписання даної Специфікації; дана Специфікація є невід`ємною частиною Договору і вступає в силу з дати її підписання сторонами; Толеранс: +/-10%.

18 серпня 2022 року згідно видаткової накладної № 189 та товарно-транспортної накладної № Р189 від 18 серпня 2022 року поставлено Відповідачу товар загальною вартістю 278310 грн. Матеріалами справи стверджується, Відповідач сплатив Позивачу за вказаний Товар 278310 грн. 2 вересня 2022 року згідно видаткової накладної № 213 та товарно-транспортної накладної № Р213 від 2 вересня 2022 року поставлено Покупцю товар загальною вартістю 401600 грн 02 коп..

Як вказує Позивач в позовній заяві, Відповідачем не сплачено вартість поставленого товару взагалі, і відповідно заборгованість за поставлений товар становить 401 600 грн 02 коп..

2 вересня 2022 року згідно видаткової накладної № 214 та товарно-транспортної накладної № Р214 від 2 вересня 2022 року поставлено Відповідачу товар загальною вартістю 46043 грн 20 коп..

18 листопад 2022 року Відповідач з порушенням встановленого строку оплатив Позивач вартість поставленого товару на суму 46043 грн 20 коп. згідно платіжного доручення №3719. 13 вересня 2022 року згідно видаткової накладної № 219 поставлено Відповідачу товар загальною вартістю 41593 грн 60 коп..

Позивач зазначає, що Відповідачем не сплачено повністю вартість поставленого товару та відповідно заборгованість за поставлений товар становить 41593 грн 60 грн.

6 липня 2022 року згідно видаткової накладної № 140 та товарно-транспортної накладної № Р140 від 6 липня 2022 року поставлено Відповідачу товар загальною вартістю 402386 грн 58 коп.

19 вересня 2022 року згідно видаткової накладної № 225 поставлено Відповідачу товар загальною вартістю 34016 грн 40 коп.

Як вказує Позивач, Відповідачем не сплачено вартість поставленого товару взагалі, і відповідно заборгованість за поставлений товар становить 34016 грн 40 коп..

Як вказано Позивачем в позовній заяві, вказаний Товар оплачений Відповідачем з порушенням встановленого строку, а саме 18 серпня 2022 року в сумі 112386 грн 58 коп.. згідно платіжного доручення № 2743, 31 серпня 2022 року у сумі 290000 грн, згідно платіжного доручення № 2887.

30 вересня 2022 року згідно видаткової накладної № 241 поставлено Відповідачу товар загальною вартістю 91079 грн 80 коп..

Як вказує Позивач, Відповідачем не сплачено вартість поставленого товару взагалі, і відповідно заборгованість за поставлений товар становить 91079 грн 80 коп..

2 червня 2022 року згідно видаткової накладної № 109 та товарно-транспортної накладної № Р109 поставлено Відповідачу товар загальною вартістю 867 933 грн 54 коп.

Як зазначає Позивач, вказаний Товар з порушенням встановленого строку оплачений Відповідачем, а саме: 1 червня 2022 року в сумі 225397 грн. 38 коп., згідно платіжного доручення № 1990; 30 червня 2022 року в сумі 62536 грн 16 коп., згідно платіжного доручення № 2335; 6 липня 2022 року в сумі 370000 грн, згідно платіжного доручення № 2381; 7 липня 2022 року 10000 грн, згідно платіжного доручення №2401; 29 липня 2022 року в сумі 20000 грн, згідно платіжного доручення № 2581; 2 серпня 2022 року в сумі 20000 грн, згідно платіжного доручення № 2618; 9 серпня 2022 року в сумі 20000 грн, згідно платіжного доручення № 2665; 18 серпня 2022 року в сумі 140 000 грн, згідно платіжного доручення №2741.

На виконання умов вищевказаного Договору між Сторонами було підписано специфікацію № 2; загальна вартість товару, що поставляється за цією Специфікацією складає 355 575 грн 02 коп.; умови оплати: відтермінування 30 календарних днів з моменту поставки на склад Відповідача; умови поставки: FCA, згідно з правилами Інкотермс 2020; строк поставки: Позивач зобов`язався здійснити поставку Товару протягом 30 робочих днів з дати підписання даної Специфікації; дана Специфікація є невід`ємною частиною Договору і вступає в силу з дати її підписання сторонами; Толеранс: +/-10%.

27 січня 2022 року, згідно видаткової накладної № 30 та товарно-транспортної накладної № Р30 поставлено Відповідачу товар загальною вартістю 340735 грн 02 коп..

Дана видаткова накладна оплачена повністю, а саме 9 лютого 2022 року сплачено Позивачу 335 794 грн 02 коп. та 27 січня 2022 року сплачено 4941 грн внаслідок сплати більше грошових коштів за видатковою накладною від 31 січня 2022 року (що не заперечується та визнається сторонами).

24 вересня 2021 року між Сторонами було підписано специфікацію № 21, за умовами якої Позивач повинен поставити Товар загальною вартістю 296 688 грн 01 коп. Умови оплати - протягом 30 календарних днів з дня поставки товару.

29 вересня 2021 року згідно видаткової накладної № 467 та товарно-транспортної накладної № Р467 поставлено Відповідачу товар загальною вартістю 293002 грн 81 коп..

Позивач вказує, що Відповідач оплатив поставлений товар Позивачу, але з порушенням строків, а саме 14 грудня 2021 року в сумі 53002 грн 81 коп. згідно платіжного доручення № 7691; 14 січня 2022 року в сумі 240000 грн, згідно платіжного доручення № 116.

При цьому, Позивачем не було враховано сплату коштів згідно платіжного доручення № 3749 від 25 листопада 2022 року вартості поставленого Товару згідно видаткової накладної № 213 від 2 вересня 2022 року в сумі 100 400 грн.

За доводами Позивача отриманий товар Відповідач розрахувався лише частково і за ним станом на день розгляду справи в суді рахується заборгованість в сумі 467 889 грн 81 коп. (573 230 грн 82 коп.-100 400 грн 01 коп. (проплата 25 листопада 2022 року платіжне доручення №3749)-(видаткова накладна від 31 січня 2022 року на суму 227726 грн оплачена на суму 232667 грн тобто на 4971 грн більше, тому заборгованість по видатковій накладній №30 від 27 січня 2022 року відсутня).

Посилаючись на неналежне виконання Відповідачем зобов`язань за Договором щодо своєчасного проведення оплати за товар, Позивачем заявлено вимоги про стягнення з Відповідача 573230 грн 82 коп. основного боргу, 66575 грн 07 коп. пені, 403944 грн 47 коп. штрафу, 22537 грн 58 коп. інфляційних втрат.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до вимог статтей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Статтею 193 Господарського України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд прийшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно статтей 173, 174, 175 Господарського кодексу України, статтей 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно статті 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як встановлено місцевим господарським судом під час розгляду даної справи, згідно платіжного доручення № 3749 від 25 листопада 2022 року після подання позову до суду Відповідачем оплачено вартість поставленого Товару згідно видаткової накладної № 213 від 2 вересня 2022 року в сумі 100 400 грн 01 коп., відповідно в частині позовних вимог щодо стягнення 100 400 грн 01 коп. основного боргу між сторонами відсутній предмет спору, що стало підставою для закриття провадження в справі в цій частині вимог відповідно до пункту 2 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, судом також встановлено, що видаткова накладна від 27 січня 2022 року № 30 у відповідності до якої поставлено Відповідачу товар загальною вартістю 340 735 грн 02 коп. оплачена повністю, а саме 2 вересня 2022 року сплачено Відповідачу 335 794 грн 02 коп. та 31 січня 2022 року на суму 232 667 грн по видатковій накладній, тобто на суму 4941 грн більше, та констатовано, що заборгованість відсутня (що не заперечується та визнається сторонами). Така сплата коштів відбулась до відкриття провадження у справі.

З врахуванням встановленого та в сукупності викладеного, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що неоплаченим залишився борг в сумі 467 889 грн 81 коп. за Договором.

Нормою статті 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимоги Позивача про стягнення з Відповідача 467889 грн 81 коп. основного боргу є правомірними, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню. Водночас, Позивач та Відповідач в апеляційніх скаргах не оскаржують рішення суду в частині стягнення боргу в сумі 467889 грн 81 коп..

Окрім суми основної заборгованості за результатами розгляду даної справи, задоволено позовні вимоги щодо стягнення інфляційний втрат з Відповідача на користь Позивача в розмірі 22537 грн 58 коп. (що Позивачем та Відповідачем в апеляційній скарзі не оскаржується).

Колегія суддів констатує, що статтею 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що: суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї; суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З урахуванням меж розгляду справи судом апеляційної інстанції, визначених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд здійснює перегляд справи за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відтак колегія апеляційного господарського суду не має підстав для перегляду рішення місцевого господарського суду в частині стягнення основного боргу та в частині стягнення інфляційних втрат.

Предметом апеляційного оскарження та, відповідно, апеляційного розгляду, зважаючи на доводи та зміст апеляційної скарги Позивача у даній справі є рішення місцевого господарського суду в частині зменшення штрафних санкцій на 90 % та відмовою в стягненні 59917 грн 56 коп. та 363550 грн 02 коп. штрафу.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази в сукупності з вищенаведеною нормативно-правовою базою Законодавства України, колегія суду досліджує доводи та заперечення Позивача, наведені в апеляційній скарзі, які зводяться до того, що судом першої інстанції безпідставно зменшено штрафні санкції на 90 %, колегія суддів зауважує наступне.

Частиною 1 статті 25 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що апеляційні господарські суди переглядають в апеляційному порядку судові рішення місцевих господарських судів, які знаходяться у межах відповідного апеляційного округу (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного господарського суду).

Колегія суддів констатує, що статтею 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що: суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї; суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З урахуванням меж розгляду справи судом апеляційної інстанції, визначених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд здійснює перегляд справи за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши докази, долучені Позивачем до матеріалів справи, в підтвердження позовних вимог щодо стягнення штрафу та пені колегія суддів констатує, що пунктом 8.2 Договору сторони погодили, що у разі невиконання або неналежного виконання Відповідачем зобов`язань по оплаті за цим Договором він несе відповідальність у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період її нарахування, за кожен день прострочення з дня виникнення заборгованості до дня фактичної оплати, сплачує заборгованість з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також сплачує штраф у розмірі 20% відсотків від суми заборгованості.

На підставі наведених положень Договору та Закону Позивач нарахував Відповідачу у зв`язку з порушенням строку оплати вартості поставленого Товару штрафні санкції, а саме:

· згідно видаткової накладної № 189 від 18 серпня 2022 року Позивач нарахував Відповідачу штраф у розмірі 20% від суми заборгованості у розмірі 26000 грн (130000 заборгованість на 18 вересня 2022 року * 20%). пеню за період з 19 вересня 2022 року по 13 листопада 2022 року в сумі 5623 грн 29 коп.;

· згідно видаткової накладної № 213 від 2 вересня 2022 року Позивач нарахував Відповідачу штраф у розмірі 20% від суми заборгованості у розмірі 80320 грн (401600 грн 02 коп. заборгованість на 3 жовтня 2022 року * 20%). пеню за період з 3 жовтня 2022 року по 13 листопада 2022 року в сумі 23105 грн 75 коп.;

· згідно видаткової накладної № 214 від 2 вересня 2022 року Позивач нарахував Відповідачу штраф у розмірі 20% від суми заборгованості у розмірі 9208 грн 64 коп. (46043 грн 20 коп. заборгованість на 3 жовтня 2022 року * 20%), пеню за період з 3 жовтня 2022 року по 13 листопада 2022 року в сумі 2649 грн 06 коп.;

· згідно видаткової накладної № 219 від 13 вересня 2022 року Позивач нарахував Відповідачу штраф у розмірі 20% від суми заборгованості у розмірі 8318 грн 72 коп. (41593 грн 60 коп. заборгованість на 14 жовтня 2022 року * 20%), пеню за період з 14 жовтня 2022 року по 13 листопада 2022 року в сумі 1766 грн 30 коп.;

· згідно видаткової накладної № 225 від 9 вересня 2022 року Позивач нарахував Відповідачу штраф у розмірі 20% від суми заборгованості у розмірі 6803 грн 28 коп. (34016 грн 40 коп. заборгованість на 27 вересня 2022 року * 20%), пеню за період з 27 вересня 2022 року по 13 листопада 2022 року в сумі 2236 грн 69 коп.;

· згідно видаткової накладної № 241 від 30 вересня 2022 року Позивач нарахував Відповідачу штраф у розмірі 20% від суми заборгованості у розмірі 18215 грн 96 коп. (91079 грн 80 коп. заборгованість на 1 листопада 2022 року * 20%) пеню за період з 1 листопада 2022 року по 13 листопада 2022 року в сумі 1621 грн 97 коп.;

· згідно видаткової накладної № 140 від 6 липня 2022 року Позивач нарахував Відповідачу штраф у розмірі 20% від суми заборгованості у розмірі 80477 грн 31 коп. (402386 грн 58 коп. заборгованість на 7 серпня 2022 року * 20%), пеню за період з 7 серпня 2022 року по 31 серпня 2022 року в сумі 11625 грн;

· згідно видаткової накладної № 109 від 2 червня 2022 року Позивач нарахував Відповідачу штраф у розмірі 20% від суми заборгованості в розмірі 116000 грн (580000 заборгованість на 2 липня 2022 року * 20%), пеню за період з 2 липня 2022 року по 18 серпня 2022 року в сумі 13931 грн 51 коп.;

· згідно видаткової накладної № 467 від 29 вересня 2021 року Позивач нарахував Відповідачу штраф у розмірі 20% від суми заборгованості у розмірі 58600 грн 56 коп. (293002 грн 81 коп. заборгованість на 1 грудня 2021 року * 20%), пеню за період з 1 грудня 2021 року по 14 січня 2022 року в сумі 4015 грн 50 коп..

Як визначено частиною 1 статтею 231 Господарського кодексу України, законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Отже, виходячи з положень зазначеної норми матеріального права, застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання штрафних санкцій у вигляді пені та штрафу, передбачених абзацом 3 частини 2 статті 231 Господарського кодексу України, можливо при сукупності відповідних умов, а саме: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачений договором або законом; якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення, пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України, якщо допущено прострочення виконання не грошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товарів, виконаних робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір пені за кожний день прострочення виконання такого зобов`язання та за прострочення його виконання понад тридцять днів додатково вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу з вказаної вартості (з вартості робіт, послуг, тощо, котрі є вже виконані).

Сторони по справі не відносяться до державного сектору економіки, а тому до них не може застосовуватися частина 2 статті 231 Господарського кодексу України. Відповідно штрафні санкції, котрі визначили сторони не підпадають під обмеженння, встановлені в частині 1 статті 231 Господарського кодексу України.

Суд констатує, що виклавши умови Договору у вищевказаній редакції сторони відійшли від умов прямо визначених у статті 231 Господарського кодексу України та відповідно визначили відповідальність не за Законом, а за Договором щодо розміру штрафу та пені (хоч і у відповідності до Закону, адже він надає сторонам таке право).

Водночас, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена, і зокрема, у постановах Верховного Суду від 9 лютого 2018 року в справі №911/2813/17, від 22 березня 2018 року в справі №911/1351/17, від 25 травня 2018 року в справі №922/1720/17, від 2 квітня 2019 року в справі №917/194/18.

Перевіривши здійснений Позивачем розрахунок пені та відсотків річних за допомогою програми "ЛІГА.ЗАКОН" колегія суддів прийшла до висновку про обґрунтованість нарахування пені в розмірі 66 575 грн 07 коп. та штрафу в розмірі 403 944 грн 47 коп..

Разом з тим, Відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, вирішуючи подане клопотання колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, правовий аналіз наведеної норми свідчить про те, що зменшення розміру неустойки це право суду, при якому повинні враховуватись певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру штрафу перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведеного вище слідує, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

Крім того, процесуальна норма щодо зменшення розміру пені може застосовуватись виключно у взаємозв`язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв`язку з порушенням зобов`язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

Тобто з системного аналізу вищевказаних норм слідує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. При цьому, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів статті 86 ГПК України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дослідивши докази, долучені Відповідачем до матеріалів справи в підтвердження поданого клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій вбачається, що Відповідач намагається повністю виконав свої зобов`язання за договором (проводив оплати товару до порушення провадження по справі та після порушення провадження по даній справі) і своїми діями не заподіяв Позивачеві жодних збитків. Несвоєчасна оплата за поставлений товар зумовлена причинами, які не залежали від волі Відповідача. В той же час, добросовісність господарства підтверджується частковим виконанням зобов`язань за Договором.

Тобто, така поведінка Відповідача у сукупності з причинами несвоєчасного виконання зобов`язань, незначним терміном прострочення у виконанні зобов`язання та неумисне порушення Відповідачем умови Договору свідчить про винятковість у даному випадку обставини в розумінні статті 223 Господарського кодексу України та можливість зменшення суми штрафу.

Проаналізувавши подані Відповідачем докази в обґрунтування заявленого клопотання про зменшення штрафних санкцій, колегія суддів констатує, що стягнення з Відповідача штрафу та пені у повному обсязі не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення Відповідачем зобов`язання та значно перевищує розмір збитків, окрім того, по даній справі Позивачем нараховано та стягнуто з Відповідача інфляційні втрати.

Однією з підстав зменшення Відповідач визначає і допомогу Відповідачем армії, що підтверджено листами від 8 серпня 2022 року, 11 серпня 2022 року (том 2, а.с. 47-49).

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Приймаючи рішення про зменшення розміру штрафу колегія суддів враховує те, що Відповідачем повністю поставлено всю партію товару, встановлений Договором; ступінь виконання зобов`язання Відповідачем та поведінку винної сторони; предметом розгляду спору є стягнення штрафу та пені, що, в свою чергу, не є основним доходом Позивача і не може впливати на його господарську діяльність; розмір заявленого до стягнення штрафу та пені є збільшеним по відношенню до Закону, що apriori вплинуло на їх розмір заявлений до стягнення; Позивач стягнув з Відповідача також інфляційні збитки; штраф та пеня є лише санкціями за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при їх зменшенні Позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі; допомогу Відповідачем армії під час збройної агресії на підтвердження чого долучено описані вище листи.

Поряд з тим, з огляду на всі фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів прийшла до висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру штрафу та пені на 50% та стягує штраф в розмірі 201972 грн 23 коп. та пеню в сумі 33287 грн 53 коп.. Приймаючи таке рішення суд апеляційної інстанції вважає завищеним відсоток зменшення застосований судом першої інстанції (90 %) та не пропорційний фактичним обставинам справи.

З огляду на викладене вище, в задоволенні позову в частині стягнення з Відповідача штрафу в сумі 201972 грн 23 коп. та пені в сумі 33287 грн 53 коп. суд апеляційної інстанції відмовляє.

Відповідно, задовільняючи позовні вимоги в цій частині, Північно-західний апеляційний господарський суд змінює рішення місцевого господарського суду в частині стягнення пені та штрафу, частково задовільняючи апеляційну скаргу Позивача.

Відповідно приймаючи таке рішення апеляційний господарський суд частково задоволює апеляційну скаргу Позивача змінюючи судове рішення.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право повністю або частково скасувати судове рішення і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на все вищеописане колегія суду частково задоволює апеляційну скаргу Позивача, змінюючи оскаржуване рішення в частині зменшення розміру штрафу та пені, а також залишає без змін оспорюване рішення в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення боргу та інфляційних втрат (в частині котра не оспорювалася апелянтом в поданій апеляційній скарзі).

Судові витрати, в силу дії приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України, за розгляд апеляційної скарги суд покладає на Відповідача пропорційно розміру задоволенню апеляційної скарги Позивача.

Що ж стосується апеляційної скарги Відповідача на додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 12 травня 2023 року, то колегія суддів зауважує наступне.

2 травня 2023 року до Господарського суду Вінницької області надійшла заява представника Позивача про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі з підтверджуючими доказами таких витрат.

5 травня 2023 року до суду надійшла заява представника Відповідача про зменшення розміру судових витрат.

Відповідно до статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд констатує, що заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Згідно зі статтею 16 Господарського процесуального кодексу України: учасники справи мають право користуватися правничою допомогою; представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

В силу дії пункту 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України); визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (а саме: - подання (заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи); зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

За положеннями частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України вбачається що, судові витрати складаються з: судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального України: витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (аналогічна правова позиція наведена в додатковій ухвалі Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 грудня 2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим у частині п`ятій статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21.

Як слідує з матеріалів справи, 14 листопада 2022 року між адвокатом Ковальчуком Денисом Юрійовичем та Позивачем укладено Договір про надання правової допомоги №3.

За умовами пункту 1.1 Договору про надання правової допомоги №3, Адвокат зобов`язався надавати Позивачу правову допомогу з питань захисту прав та законних інтересів Позивача щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача суми заборгованості, пені та штрафу, суми інфляційного збільшення заборгованості за прострочення оплати вартості Товару згідно поставки № 23/07/2019 від 23 липня 2019 року, а Позивач зобов`язався прийняти та оплатити правничу допомогу на умовах, передбачених даним Договором.

Пунктом 5.1 Договору №3 вартість правничої допомоги адвоката, що визначена пунктом 1.1 даного Договору становить 25000 грн, виходячи з вартості 1 години 2000 грн.

У пункті 5.3 Договору про надання правової допомоги №3 передбачено, що Позивач додатково сплачує Адвокату гонорар успіху у розмірі 10% від суми грошових коштів, які будуть стягнуті судом з Відповідача на користь Позивача суми заборгованості, пені та штрафу, суми інфляційного збільшення заборгованості, за прострочення оплати вартості Товару згідно договору поставки №23/07/2019 від 23 липня 2019 року.

Додатковою угодою від 15 грудня 2022 року до вказаного Договору про надання правової допомоги №3, внесено зміни до пункту 1.1 Договору шляхом викладення даного пункту в наступній редакції: «Адвокат зобов`язався надавати Позивачу правничу допомогу з питань захисту прав та законних інтересів Клієнта щодо стягнення з Відповідача () на користь Клієнта суми заборгованості, пені та штрафу, суми інфляційного збільшення заборгованості, за прострочення оплати вартості Товару згідно договору поставки № 26/01/2021 від 26 січня 2021 року, а Позивач зобов`язався прийняти та оплатити правничу допомогу на умовах, передбачених даним Договором».

Також сторони вирішили внести зміни до пункту 5.2 Договору про надання правової допомоги №3 шляхом викладення даного пункту в наступній редакції: «Оплата наданої правничої допомоги, визначеної пунктом 5.1 даного Договору, Адвокату здійснюється Позивачем в наступному порядку: 15000 грн оплачується Позивачем протягом 10 календарних днів з дати підписання даного Договору; 10000 грн оплачується Позивачем протягом 30 календарних днів з дати підписання Акту наданої правничої допомоги за цим Договором. Акт наданої правничої допомоги за цим Договором Адвокат складає та надає Позивачу за результатами надання правничої допомоги, визначеної пунктом 1.1 даного Договору, а саме, прийняття судового рішення про стягнення з Відповідача (код ЕДРПОУ 32320510) на користь Позивача суми заборгованості, пені та штрафу, суми інфляційного збільшення заборгованості, за прострочення оплати вартості Товару згідно договору поставки № 26/01/2021 від 26 січня 2021 року.»

Окрім того сторонами внесені зміни до пункту 5.3 Договору про надання правової допомоги №3 шляхом викладення даного пункту в наступній редакції: «Позивач додатково сплачує Адвокату гонорар успіху у розмірі 10% від суми грошових коштів, які будуть стягнуті Господарським судом Вінницької області з Відповідача на користь Позивача суми заборгованості, пені та штрафу, суми інфляційного збільшення заборгованості, за прострочення оплати вартості Товару згідно договору поставки N° 26/01/2021 від 26 січня 2021 року».

21 листопада 2022 року Позивач, у відповідності до пункту 5.2 Договору про надання правової допомоги №3 оплатив правничу допомогу на суму 15000 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 673 від 21 листопада 2022 року.

Матеріали справи містять ордер серії АЕ №1164906 від 21 листопада 2022 року на представництво інтересів Позивача адвокатом Ковальчуком Денисом Юрійовичем, копію свідоцтва №2709 від 29 жовтня 2012 року про право Ковальчука Дениса Юрійовича на заняття адвокатською діяльністю.

В той же час, у поданому 5 травня 2023 року до суду клопотанні Відповідач просить зменшити розмір витрат позивача на професійну правову допомогу. На думку Відповідача, з врахуванням того, що позов задоволено частково, обґрунтованою сумою слід вважати суму у розмірі сплачених позивачем представнику Позивача 15 000 грн у якості витрат на правову допомогу, що відповідатиме на думку Позивача критеріям розумності, складності.

Окрім того, в апеляційній скарзі Відповідач зауважує, що угоди такого роду як договір між адвокатом Ковальчук Д.Ю. та Позивачем, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом Ковальчук Д.Ю. і Позивачем, не можуть зобов`язувати Господарський суд Вінницької області стягувати гонорар у розмірі 10 %, з іншої сторони оскільки, суд має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними, адже не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.

Щодо додаткового гонорару - гонорару успіху в розмірі 53747 грн (том 1, а.с. 189), то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При встановленні розміру гонорару, відповідно до частини третьої статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Чинне законодавство хоча і не містить визначення такого виду гонорару, як "гонорар успіху", проте апеляційний господарський суд враховує те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року в справі №904/4507/18 фактично дійшла висновку про можливість існування "гонорару успіху" як форми оплати винагороди адвокату, визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як "гонорар успіху", що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини.

Відтак, враховуючи дані позиції ВПВС, клієнт і адвокат користуючись принципом свободи договору можуть визначити додаткові вирати між собою у вигляді гонорару успіху, проте вказане вкотре не підпадає під пряме визначення адвокатських послуг, а відповідно не може переносить на іншу сторону (на сторону такого договору).

Апелянт і у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

За наявності угод, які передбачають "гонорар успіху", ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року в справі "Пакдемірлі проти Туреччини" (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала "гонорар успіху" у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).

З урахуванням наведеного вище колегія суддів констатує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18.

Апеляційний господарський суд відзначає, що у цій справі підставою для звернення із заявою про винесення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу є приписи статтей 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, і вимога Позивача обумовлена саме необхідністю вирішити питання про розподіл сплачених ним судових витрат (визначених як професійна правнича допомога), що відповідно до вказаних норм процесуального права підлягають розподілу між сторонами.

В свою чергу, "гонорар успіху" визначено останнім пунктом в акті приймання наданої правничої допомоги від 28 квітня 2023 року саме як додатковий гонорар, який не включається у вартість надання правничої допомоги та виплачується адвокату після ухвалення судового рішення по даній справі в розмірі 10% від стягнутої суми.

Тобто, "гонорар успіху" не є складовою витрат на професійну правничу допомогу.

Одночасно така додаткова винагорода адвокату за досягнення позитивного рішення у справі як "гонорар успіху", за своїм змістом і правовою природою не є ціною договору (платою за надані послуги) у розумінні статей 632, 903 Цивільного кодексу України та статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", а є платою за сам результат (позитивне рішення), досягнення якого відповідно до умов договору не ставиться в залежність від фактично наданих послуг, так як і не є професійною правничою допомогою в розумінні пункту 1 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не є послугою адвоката та не відноситься до судових витрат.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що гонорар успіху, визначений пунктом 5.3 Договору про надання правничої допомоги № 3 від 14 листопада 2022 року не був необхідним, у зв`язку з розглядом даної справи в суді.

Все вищевказане призводить суд до висновку про неможливість покладення на Відповідача (на сторону Договору, де передбачено "гонорар успіху") вищеописаного "гонорару успіху" в розмірі 53737 грн.

Разом з тим, дослідивши інші витрати, котрі просить стягнути Позивач, суд апеляційної інстнації констатує їх відповідність визначенню адвокатських послуг. Разом з тим, з огляду на проведену роботу адвоката Позивча в контексті визначених послуг, суд не вважає їх невідповідними чи завищеними (відхиляючи доводи заяви Відповідача про зменшення витрат адвоката в цій частині).

Разом з тим, враховуючи факт того, що судом відмовлено в позові в частині стягнення пені та штрафу не з підстав їх безпідставності (адже судом визнано їх розмір, що просив стягнути Позивач вірним та обгрутованим), а з підстав скористання судом правом на зменшення їх розміру, то суд апеляційної інстнації вважає, що підстав для будь-якого зменшення до стягнення з Відповідача на користь Позивача витрат адвоката в розмірі 25000 грн не існує.

З огляду на встановлені судом обставини у системному взаємозв`язку з правовими положеннями Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", керуючись зокрема такими критеріями, як обґрунтованість, пропорційнійсть, співмірність та розумність їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, беручи до уваги доведення надання Адвокатом професійної правничої допомоги в суді першої інстанції (зазначеної в попередньому (орієнтованому) розрахунку судових витрат) враховуючи заперечення Відповідача стосовно зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, зокрема, щодо відмови стягненні гонорару успіху, колегія суддів прийшла до висновку, що судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції підлягають покладенню на Позивача в розмірі 25000 грн. В стягненні 53747 грн «гонорару успіху» слід відмовити.

Відповідно приймаючи таке рішення апеляційний господарський суд частково задоволює апеляційну скаргу Відповідача змінюючи додаткове рішення.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право повністю або частково скасувати судове рішення і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на все вищеописане колегія суду частково задоволює апеляційну скаргу Відповідача та заяву Позивача, змінюючи оскаржуване додаткове рішення, залишаючи без змін оспорюване додаткове рішення в частині стягнення судових витрат на правничу допомогу в розмірі 25000 грн. Водночас суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат адвоката в розмірі 53747 грн.

Що ж стосується заяви представника Позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції за розгляд апеляційної скарги Відповідача в розмірі 20000 грн, то колегія суддів зауважує наступне.

Відповідно до Договору про надання правничої допомоги №5 від 15 червня 2023 року, Адвокат зобов`язався надати Позивачу правову допомогу з питань захисту прав та законних інтересів Позивача в Північно-західному апеляційному господарському суді по справі №902/1221/22 за апеляційною скаргою Відповідача на додаткове рішення Господарського суду вінницької області від 15 травня 2023 року а Позивач зобов`язався прийняти та оплатити правничу допомогу на умовах, передбачених цим Договором (том 3, а.с. 34-35).

Відповідно до Акту приймання наданої правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги від 15 червня 2023 року оформленого 19 червня 2023 року, адвокатом надано а Позивачем прийнято послуги: ознайомлення з апеляційною скаргою Відповідача на додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 12 травня 2023 року по справі № 902/1221/22; підготовка, підписання та направлення до Північно-Західного апеляційного господарського суду від імені Позивача відзив на апеляційну скаргу Відповідача на додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 12 травня 2023 року по справі № 902/1221/22; підготовка, підписання та направлення до Північно-Західного апеляційного господарського суду від імені Позивача клопотання про закриття апеляційного провадження по справі № 902/1221/22 за апеляційною скаргою Відповідача на додаткове рішення Господарського суду Вінницької області (том 3, а.с. 37).

При цьому, Відповідач в клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги зазначає, що заява Позивача щодо розподілу витрат на професійну (правничу) допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 20000 грн не відповідає критерію розумності, такі витрати не мають характеру необхідних, не співрозмірні із виконаною роботою по складанню відзиву на апеляційну скаргу на додаткове рішення суду першої інстанції, не співрозмірні з ціною апеляційної скарги на додаткове рішення (оскаржується сума 51873 грн 50 коп.), а їх відшкодування за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини цієї справи матиме надмірний характер.

Колегія суду констатує, що в правовій площинні адвокатської діяльності не існує визначення встановлених ринкових цін щодо наданих адвокатом послуг, оскільки адвокатська діяльність це незалежна професійна діяльність адвоката щодо надання правової допомоги в порядку та у випадках, визначених Законом України Про адвокатуру та адвокатську діяльність. Також норми ГПК України не передбачено подання від сторони такого доказу. Відповідно адвокат при формування та встановленні гонорару за надані ним послуги не обмежений та непідконтрольний будь-яким ринковим цінам на аналогічні послуги та не зобов`язаний подавати такі докази.

При цьому колегія суду апеляційної інстанції констатує, що апеляційним господарським судом за результатами розгляду апеляційної скарги, поданої представником Відповідача, апеляційну скаргу Відповідача задоволено частково. Додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 12 травня 2023 року в справі №902/1221/22 змінено шляхом викладення пункт 2 резолютивної частини додаткового рішення в редакції резолютивної частини постанови (відмовлено в стягненні «гонорару успіху» в розмірі 53747 грн).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з наведеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо (дана правова позиція висвітлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16).

Колегія суддів враховує, що адвокат Ковальчук Д.Ю. готував та подавав відзив на апеляційну скаргу Відповідача та надавав весь перелік послуг, висвітлений у акті наданої правничої допомоги від 15 червня 2023 року.

Отже колегія суддів приходить до висновку, що із досліджених та поданих до матеріалів справи доказів вбачається, що в рамках даної справи адвокат Ковальчук Д. надавав правову допомогу Позивачу в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Окрім того, Закон України Про адвокатуру та адвокатську діяльність не передбачає такої обов`язкової умови сплати гонорару як складення сторонами акту виконаних робіт. Тому достатніми доказами надання правничої допомоги є наданий договір в котрому міститься фіксована сума гонорару та зазначення характеру послуг, котрі надаються адвокатом.

Суд констатує при цьому, що Об`єднана Палата Верховного Суду у справі № 922/445/19 від 03 жовтня 2019 року зробила наступний правовий висновок, що: витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Таким чином, достатньою підставою для покладення на іншу сторону витрат на правничу допомогу є доведений факт їх обсягу та реального виконання, навіть за відсутності відомостей про перерахування коштів на користь адвоката.

Окрім того у постанові від 3 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19 Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду сформулювала такі висновки щодо застосування норм права при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правову допомогу: зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи; загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, разом із тим, у частині 5 наведеної норми визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат; розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Згідно із частиною 5 статтею 126 Господарського процесуального кодексу України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В той же час, надані Позивачем докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на усе вищеописане у даній судовій постанові, надавши оцінку доказам та доводам сторін щодо розподілу таких витрат, враховуючи часткове задоволеня скарги Відповідача на додаткове рішення, керуючись зокрема такими критеріями, як обґрунтованість, пропорційнійсть, співмірність та розумність їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, беручи до уваги доведення адвокатом Ковальчуком Д.Ю. обставин надання професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції, враховуючи заперечення Відповідача щодо зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, діючи в правовому полі частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу, колегія суддів прийшла до висновку, що заява Позивача про стягнення судових витрат підлягає частковому задоволенню шляхом покладення судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції в розмірі 6349 грн на Відповідача (виходячи з пропорції задоволення апеляційної скарги Відповідача щодо якої і подано відповідну заяву). В іншій частині заяви апеляційний господарський суд відмовляє.

Керуючись статтями 129, 269-276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Леман Інвест" на рішення Господарського суду Вінницької області від 27 квітня 2023 року в справі №902/1221/22 - задоволити частково.

2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агромаш-Калина" на додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 12 травня 2023 року в справі №902/1221/22 - задоволити частково.

3. Рішення Господарського суду Вінницької області від 27 квітня 2023 року в справі №902/1221/22 змінити в частині стягнення пені та штрафу, виклавши пункти 2 та 4 резолютивної частини рішення в наступній редакції:

"2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агромаш-Калина" (вул. Незалежності, буд. 46, м. Калинівка, Калинівський район, 22400, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Леман Інвест" (вул. Івана Акінфієва, буд. 18, офіс 216, м. Дніпро, 49027, ) борг в сумі 467 889 грн 81 коп., інфляційні втрати в сумі 22 537 грн 58 коп., штраф в сумі 201 972 грн 23 коп., пеню в сумі 33 287 грн 53 коп., відшкодування витрат на сплату судового збору в суді першої інстанції в сумі 11 658 грн 03 коп..

4. В стягненні суми боргу в розмірі 4 941 грн, штрафу в сумі 201 972 грн 23 коп., пені в сумі 33 287 грн 53 коп. - відмовити."

4. В решті рішення Господарського суду Вінницької області від 12 травня 2023 року в справі №902/1221/22 - залишити без змін.

5. Додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 12 травня 2023 року в справі №902/1221/22 змінити виклавши пункт 2 резолютивної частини додаткового рішення в наступній редакції:

"2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агромаш-Калина" (вул. Незалежності, буд. 46, м. Калинівка, Калинівський район, 22400, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Леман Інвест" (вул. Івана Акінфієва, буд.18, м. Дніпро, 49027, ) витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 25 000 грн."

6. В решті Додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 12 травня 2023 року в справі № 902/1221/22 - залишити без змін.

7. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Леман Інвест" про стягнення витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 20 000 грн - задоволити частково.

8. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агромаш-Калина" (вул. Незалежності, буд. 46, м. Калинівка, Калинівський район, 22400, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Леман Інвест" (вул. Івана Акінфієва, буд.18, м. Дніпро, 49027, ) витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 6 349 грн 45 коп..

9. В задоволенні решти заяви відмовити.

10. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агромаш-Калина" (вул. Незалежності, буд. 46, м. Калинівка, Калинівський район, 22400, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Леман Інвест" (вул. Івана Акінфієва, буд.18, м. Дніпро, 49027, ) 4 235 грн 55 коп. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

11. Господарському суду Вінницької області видати відповідні накази.

12. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

13. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

14. Справу № 902/1221/22 повернути Господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови виготовлено 25 липня 2023 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Бучинська Г.Б.