ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" липня 2023 р. Справа№ 910/8968/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Демидової А.М.

Владимиренко С.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги

Державного підприємства "Управління житловими будинками" Управління справами Апарату Верховної Ради України

на рішення господарського суду міста Києва від 25.11.2022

у справі № 910/8968/22 (суддя Паламар П.І.)

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

до Державного підприємства "Управління житловими будинками" Управління справами Апарату Верховної Ради України

про стягнення боргу, неустойки, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов`язання, ціна позову 130 278, 45 грн

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

У вересні 2022 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Управління житловими будинками" Управління справами Апарату Верховної Ради України про стягнення 95 402,61 грн заборгованості за теплову енергію, 27 918,72 грн інфляційних втрат, 5 533,08 грн три проценти річних з простроченої суми та пеню в сумі 1 424,04 грн

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором № на постачання теплової енергії від 17.04.2020 в частині повної та своєчасної оплати спожитої протягом квітня 2020 року - липня 2022 року теплової енергії.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням господарського суду міста Києва від 25.11.2022 у справі №910/8986/22 провадження у справі в частині вимог про стягнення 95 402, 61 грн боргу закрито. В іншій частині позов задоволено та стягнуто з Державного підприємства "Управління житловими будинками" Управління справами Апарату Верховної Ради України на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" 27918,72 грн збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 5533,08 грн три проценти річних з простроченої суми, 1424,04 грн пені, 2481 грн витрат по оплаті судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що заявлена до стягнення сума боргу відповідачем сплачена після звернення позивача в суд з указаним позовом, предмет спору в цій частині між сторонами відсутній, то провадження у справі в частині вимог про стягнення 95 402, 61 грн боргу відповідно до вимог п. п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України підлягає закриттю.

В частині задоволення позову міцевий суд послався на те, що факт прострочення відповідачем виконання зобов`язання по оплаті за договором підтверджується наданими доказами, а відтак, з нього на користь позивача відповідно до вимог ст.ст. 624, 625 ЦК України підлягає стягненню 27918,72 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 5 533,08 грн. три проценти річних з простроченої суми, 1424,04 грн. передбаченої п. 7 додатку № 4 до договору пені.

Короткий зміст апеляційної скарги та її доводів.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду міста Києва від 25.11.2022 у справі № 910/8968/22, Державне підприємство "Управління житловими будинками" Управління справами Апарату Верховної Ради України звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального права (ст.ст. 610, 611 ЦК України) та процесуального права (ст.ст. 56, 58, 60, 73, 74, 164, 172 ГПК України).

Апеляційна скарга обґрунтована посиланням на те, що судом не враховано, що у представника позивача були відсутні повноваження на підписання та подання даного позову. Окрім того, скаржник зазначає, що судом безпідставно застосовано до нього штрафні санкції в період дії форс-мажорних обставин.

Позиції інших учасників справи

Відповідач подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якій просить залишити її без задоволення, а судове рішення - без змін, посилаючись на те, що а скаржником не надано належних доказів, що невиконання ним зазначеного договору пов`язане із настанням форс-мажорних обставин.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2023 апеляційну скаргу Державного підприємства "Управління житловими будинками" Управління справами Апарату Верховної Ради України по справі № 910/8968/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Демидова А.М., Попікова О.В.

У зв`язку з обранням судді Попікової О.В. членом Вищої ради правосуддя за розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/361/23 від 20.01.2023 був призначений та проведений повторний автоматизований розподіл судової справи №910/8968/22.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2023 справу передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Демидова А.М., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2023 витребувано з господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/8968/22 та відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Управління житловими будинками" Управління справами Апарату Верховної Ради України на рішення господарського суду міста Києва від 25.11.2022 до надходження матеріалів справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2023, після надходження матеріалів справи на запит, апеляційну скаргу Державного підприємства "Управління житловими будинками" Управління справами Апарату Верховної Ради України на рішення господарського суду міста Києва від 25.11.2022 у справі №910/8968/22 залишено без руху та встановлено скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.05.2023 за клопотанням Державного підприємства "Управління житловими будинками" Управління справами Апарату Верховної Ради України поновлено строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду міста Києва від 25.11.2022 та відкрито апеляційне провадження у справі № 910/8968/22; розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи; зупинено дію оскарженого судового рішення.

У зв`язку з перебуванням судді Корсака В.А. у відпустці за розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/2153/23 від 16.06.2023 був призначений та проведений повторний автоматизований розподіл судової справи №910/8968/22.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.06.2023 справу передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Демидова А.М., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2023 прийнято апеляційну скаргу Державного підприємства "Управління житловими будинками" Управління справами Апарату Верховної Ради України на рішення господарського суду міста Києва від 25.11.2022 у справі № 910/8968/22, колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Ходаківської І. П. - головуючого, суддів: Демидової А.М., Владимиренко С.В. до свого провадження.

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин.

Як встановлено судом першої та перевірено судом апеляційної інстанції, відповідно до умов договору на постачання теплової енергії від 17.04.2020 № , укладеного між відповідачем та позивачем, останній взяв на себе зобов`язання постачати відповідачу теплову енергію на потреби опалення та вентиляції - в період опалювального сезону в кількості та обсягах згідно з додатком № 1 до договору, підтримувати середньодобову температуру теплоносія в подавальному трубопроводі на тепловому вводі будівлі згідно з температурним графіком, затвердженим Київською міської державною адміністрацією (Додаток № 2), а відповідач - оплачувати вартість теплової енергії на умовах договору.

Згідно з п. 2.3.1. договору споживач зобов`язався додержуватися кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у додатку № 1 до договору, не допускаючи їх перевищення та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії.

В п. 2 додатку № 4 до договору сторони передбачили, що споживач до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує енергопостачальній організації вартість заявленої у договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця.

За положеннями п. 7 додатку № 4 до договору абонент сплачує постачальній організації пеню пені в розмірі 0,5% за кожний день, до моменту його повного погашення, але не більше суми обумовленої чинним законодавством України.

Пунктами п.п. 5.1.-5.3. договору встановлено, що облік споживання абонентом теплової енергії здійснюється згідно з Законом України "Про комерційний облік". Абонент, що має вузол обліку теплової енергії, щомісячно надає теплопостачальній організації звіт по фактичному споживанню теплової енергії в терміни передбачені у додатку № 1 до договору. У разі оснащення приміщення вузлом розподільного обліку, обсяг спожитої теплової енергії визначається за його показаннями відповідно до методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, але не менше мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії серед інших споживачів у будівлі.

Строк дії договору - з 17 квітня 2020 року та до 15 квітня 2021 року. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Доказів припинення договору в установленому порядку суду не надано (розділ 8 договору).

Згідно з додатком № 8 до договору постачання теплової енергії здійснюється до належного відповідачу нежитлового приміщення № 89 загальною площею 189,4 м2 у будинку по вул. Панаса Мирного, 27 у м. Києві.

На виконання умов зазначеного договору позивачем поставлено відповідачу теплову енергію за договором на загальну суму 95402,61 грн, що підтверджується даними облікових карток споживання теплової енергії за квітень 2020-липень 2022 років, актами приймання-передавання товарної продукції №№ 4/2020- від 30 квітня 2020 року, 6/2020- від 30 червня 2020 року, 10/2020- від 31 жовтня 2020 року, 11/2020- від 30 листопада 2020 року, 12/2020- від 31 грудня 2020 року, 1/2021- від 31 січня 2021 року, 2/2021- від 28 лютого 2021 року, 3/2021- від 31 березня 2021 року, 4/2021- від 30 квітня 2021 року, 10/2021- від 31 жовтня 2021 року, 12/2021- від 31 грудня 2021 року, 3/2020- від 31 березня 2022 року, актами про готовність вузла комерційного обліку до роботи №№ 2/08-215 від 1 серпня 2018 року, 2/2-2/09-547 від 23 вересня 2019 року, актами перевірки стану вузла обліку теплової енергії споживача № 2/2-2/02-160 від 17 лютого 2021 року, 2/2-2/06-554 від 15 червня 2021 року, відомостями спожитої теплової енергії, корінцями нарядів, платіжними дорученнями №№ 6463 від 27 вересня 2022 року, 6476 від 4 жовтня 2022 року.

Непроведення своєчасної оплати поставленої теплової енергії відповідачем стала підставою для звернення з позовом у даній справі.

Повну оплату поставленої теплової енергії проведено відповідачем у повному розмірі після звернення позивача до суду з даним позовом.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Пунктами 1, 2 статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною першою статті 714 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, ч. 1 ст. 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається.

Відповідно до приписів ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Матеріалами справи підтверджено, що в період з квітня 2020 року по липень 2022 року позивачем поставлено відповідачу теплову енергію за договором на загальну суму 95402,61 грн, що підтверджується даними облікових карток споживання теплової енергії за квітень 2020-липень 2022 років, актами приймання-передавання товарної продукції, актами перевірки стану вузла обліку теплової енергії споживача № 2/2-2/02-160 від 17 лютого 2021 року, 2/2-2/06-554 від 15 червня 2021 року, відомостями спожитої теплової енергії, корінцями нарядів.

При цьому доказів повної оплати поставленої йому теплової енергії відповідачем не надано, сума заборгованості становила 95 402,61 грн, яка була сплачена відповідачем після порушення провадження у даній справі.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України та ч. 1 ст. 230 ГК України неустойкою (штрафними санкціями) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. ч. 4, 6 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю тобто, що інфляційні втрати та три проценти річних не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання (аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Великої Палата Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19).

З урахуванням зазначеного вище, встановленого факту порушення відповідачем свого зобов`язання за договором на постачання теплової енергії від 17.04.2020 № в частині проведення своєчасної оплати, обґрунтованим є висновок місцевого господарського суду про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача 3 % річних, інфляційних втрат та передбаченої п. 7 додатку № 4 до договору пені в розмірі 0,5% за кожний день, до моменту його повного погашення, але не більше суми обумовленої чинним законодавством України.

Щодо посилання скаржника на невиконання ним договору у зв`язку із настанням форс-мажорних обставин (збройна агресія російської федерації проти України) апеляційний господарський суд зазначає таке.

За загальним правилом обов`язковою передумовою для покладення відповідальності за порушення зобов`язання є вина особи, яка його порушила (частина 1 статті 614 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

За змістом частини другої статті 218 ГК України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Так, частина друга статті 218 ГК України передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі статтями 617 ЦК України, 218 ГК України особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками (постанова Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 904/6463/14 (3-216гс15)).

Відповідно до частини другої статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, зокрема, викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Відповідно до повідомлення Торгово-промислової палати України від 28.02.2022, яке було розміщено на її сайті, визнано військову агресію російської федерації проти України форс-мажорними обставинами з 24.02.2022. Зокрема, у повідомленні зазначено, що враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Таким чином, суб`єкту господарювання необхідно довести, що невиконання (неналежне виконання) зобов`язання сталось, саме у зв`язку із настанням обставин непереборної сили.

З урахуванням зазначеного вище, апеляційний господарський суд зважає на те, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що неналежне виконання умов договору в частині своєчасної оплати поставленої теплової енергії було зумовлено, саме повномаштабною військовою агресією російської федерації проти України з врахуванням також і того, що більша частина заборгованості, за стягненням якої позивач звернувся з даним позовом, виникла ще до введення воєнного стану в Україні.

Верховний Суд у постанові від 14.03.2023 у справі № 923/878/21 зазначив, що той факт, що "28 лютого 2022 року Торгово-промислова палата України на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24.02.2022", - сам по собі не є підставою для звільнення або зменшення відповідальності за невиконання/неналежне виконання договірних зобов`язань. Наявність причинно-наслідкового зв`язку між відповідними обставинами та невиконанням/неналежним виконанням таких зобов`язань підлягала доведенню відповідачем у судах попередніх інстанцій на загальних підставах.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку (постанова Верховного Суду від 29.06.2023 у справі №922/999/22).

Скаржник в апеляційній скарзі посилається на лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1. Даним листом ТПП України засвідчила, що військова агресія російської федерації проти України стала підставою для введення воєнного стану та є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили).

Вказаний лист ТПП України адресований "Всім, кого це стосується", тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні.

У постанові від 07.06.2023 у справі № 906/540/22 Верховний Суд дійшов висновку, що лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів. Кожен суб`єкт, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин.

В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, при цьому не обґрунтовує як саме вказані обставини вплинули на виконання ним грошових зобов`язань за договором.

Щодо посилання скаржника на відсутність у адвоката Ярмоленка С.В. повноважень на підписання позову від імені Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" апеляційний господарський суд зважає на положення ч. 4 ст. 60 ГПК України, згідно із якою повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

В матеріалах справи наявна довіреність від 28.06.2022 № 28/06/22-02, видана адвокату Ярмоленку С.В. на представництво інтересів позивача, в тому числі, і в усіх органах судової системи з усіма правами, які надані, зокрема, позивачу з правом підпису відповідних документів.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Судові витрати

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за результатами розгляду апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Управління житловими будинками" Управління справами Апарату Верховної Ради України залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 25.11.2022 у справі №910/8968/22 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Поновити дію рішення господарського суду міста Києва від 25.11.2022 у справі №910/8968/22.

Матеріали справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді А.М. Демидова

С.В. Владимиренко