РІШЕННЯ

Іменем України

26 липня 2023 року м. Чернігівсправа № 911/1258/23
Господарський суд Чернігівської області, в складі судді Романенко А.В., за правилами спрощеного позовного провадження розглянув справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Тарасівський млин" ,

вул. Лугова, 27-Б, с. Жердова, Броварський район, Київська область, 07440;

e-mail: ;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Бейкері Фуд Індастрі",

вул. Соборності, 125, смт. Козелець, Чернігівська область, 17000;

e-mail: ;

предмет спору: про стягнення 137531,38 грн

без участі (повідомлення) сторін

Товариством з обмеженою відповідальністю "Тарасівський млин" (далі - ТОВ "Тарасівський млин") до Господарського суду Київської області поданий позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бейкері Фуд Індастрі" (далі - ТОВ "Бейкері Фуд Індастрі") про стягнення 137531,38 грн, а саме: 105600,00 грн основного боргу за договором поставки № 21-28/12/22-2 від 28.12.2022 (далі - Договір); 26705,76 грн пені за період з 19.01.2023 по 23.04.2023, нарахованої на підставі п. 20.5. Договору; 3623,28 грн інфляційних втрат та 1602,34 грн 3% річних за період з 19.01.2023 по 23.04.2023, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України. Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов Договору в частині своєчасної оплати за поставлений товар (борошно в/ґ).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.05.2023 у справі № 911/1258/23 позовна заява ТОВ "Тарасівський млин" до ТОВ "Бейкері Фуд Індастрі" про стягнення 137531,38 грн передана за територіальною підсудністю до Господарського суду Чернігівської області.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 29.05.2023 у справі № 911/1258/23 позовна заява прийнята до розгляду; відкрите провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) сторін. Суд установив учасникам справи строки для подачі письмових заяв по суті позовних вимог, зокрема відповідачу - 15 календарних днів з дня отримання ухвали від 29.05.2023, для подачі до суду відзиву на позов.

Відповідач, у належний строк, подав до суду відзив на позов, проти позовних вимог не заперечив, натомість, запропонував позивачу мирно врегулювати спір шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог на суму 105600,00 грн, стягнення яких є предметом розгляду в справі № 911/1489/23 (спір на розгляді господарського суду Київської області).

Позивач, у належний строк, подав відповідь на позов, якою повідомив суд про неможливість врегулювання спору в запропонований відповідачем спосіб, оскільки вимоги відповідача ним не визнаються та є спірними, відтак просив вирішити спір у даній справі за наявними матеріалами.

Судочинство в господарських судах здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності сторін (статті 13, 14 ГПК України).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 248 ГПК України суд розглядає справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження в справі.

Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Суд констатує, що сторонами не заявлені клопотання щодо розгляду даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи в порядку визначеному статтею 252 ГПК України. Право сторін на подачу до суду клопотань наведеного змісту роз`яснене при відкритті провадження в справі в ухвалі суду від 29.05.2023.

Господарський суд розглянув подані документи і матеріали, з`ясував фактичні обставини справи, дослідив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, та

ВСТАНОВИВ :

28.12.2022, ТОВ «Тарасівський млин» (далі - позивач, Постачальник) та ТОВ «Бейкері Фуд Індастрі» (далі - відповідач, Покупець) уклали договір поставки № 21-28/12/22-2 (далі - Договір), у порядку та на умовах якого (пункти 10.1., 10.5.) Постачальник зобов`язався поставити і передати товар (борошно вищого сорту, ДСТУ 46-004-99) у власність Покупця, а Покупець - прийняти та оплатити товар на умовах визначених Договором. Найменування, асортимент, торгова марка та ціна товару, що поставляється вказується в додатку № 2 до цього Договору (специфікації).

За специфікацією № 1 від 28.12.2022 до Договору сторони погодили поставку товару, борошна вищого сорту, за ціною 12000 грн за 1 тону (з ПДВ).

Сторони, в пунктах 12.1., 12.5., 12.6. Договору, встановили, що товар постачається партіями. Постачальник зобов`язаний здійснити поставку товару на умовах DDP-склад Покупця (згідно з офіційними правилами тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати «Інкотермс 2000» в місце поставки: 17000, Чернігівська область, смт. Козелець, вул. Соборності, 125. Поставка вважається виконаною з моменту передачі товару в власність Покупця та надання повного пакету документів Покупцю. Дата отримання товару Покупцем вказується в первинному документі підписаному сторонами.

Згідно з пунктами 16.3., 16.8. Договору Постачальник надає при поставці товару наступні товаросупровідні документи: рахунок-фактуру; видаткову накладну на товар, підписана уповноваженою особою та скріплену печаткою Постачальника; декларацію виробника / протоколи; інші документи, що підтверджують якість та безпечність товару згідно з вимогами чинного законодавства України; інші документи на вимогу Покупця (ТУ при першій поставці тощо). Податкові декларації мають бути зареєстровані Постачальником відповідно до вимог чинного законодавства України. Документи, що підтверджують якість та безпечність товару надаються Постачальником періодично або на вимогу Покупця. Сторони погоджують документи по якості та безпечності товару в технічній специфікації. Документи, які підтверджують якість товару повинні бути передані Постачальником при укладенні Договору або передані Покупцю разом з партією під час доставки.

Відповідно до пунктів 17.1., 18.1., 18.7. ціна Договору не обмежена і визначається шляхом додавання вартості кожної партії товару, поставленого Постачальником Покупцю. Ціна товару є договірною, встановлюється в національній валюті України та вказується в специфікації та накладних, що є невід`ємною частиною Договору. Узгоджена сторонами ціна за одиницю виміру та партії товару, при його замовленні, не може бути змінена в бік збільшення в односторонньому порядку. Сторони погодили, що діюча ціна на товар визначається на підставі специфікації, яка діє на дату отримання товару Покупцем. Дата підписання сторонами нової специфікації є датою вступу в силу нових змінених цін на товар.

За пунктами 4.1., 18.2. Договору оплата за поставлений товар здійснюється Покупцем з відстрочкою платежу на 14 календарних днів від моменту передачі товару в власність Покупця, за умови надання Постачальником повного та відповідного пакету документів; бухгалтерських та інших документів, передбачених Договором.

Сторони, в п. 20.5. Договору, встановили, що в випадку несвоєчасної оплати Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несвоєчасної оплати за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до пунктів 1.3., 23.1., 23.7. цей Договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє по 31.12.2023. У випадку якщо не пізніше ніж за 30 календарних днів до закінчення строку дії цього Договору жодна із сторін не заявить про його припинення, цей Договір вважається пролонгованим на один календарний рік на тих самих умовах.

Виходячи з правової природи укладеного правочину, суд дійшов висновку, що між ТОВ «Тарасівський млин» та ТОВ «Бейкері Фуд Індастрі» склались відносини з поставки товару, що врегульовані §1 Глави 54 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Договір поставки № 21-28/12/22-2 на момент ухвалення рішення в справі є чинним (п. 1.3., п. 23.1.), у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б засвідчували припинення сторонами дії цього правочину достроково в установленому законом порядку.

Предметом позову в даній справі є стягнення вартості товару, поставленого за Договором, неустойки (в формі пені) за порушення грошових зобов`язань по своєчасному розрахунку за цей товар, а також відсотків річних та інфляційних втрат, право на нарахування та стягнення яких обумовлені частиною 2 статті 625 ЦК України. Тобто до обставин, які входять до предмету доказування в даній справі, належить наявність між сторонами договірних правовідносин; факт поставки товару, погодженого сторонами; порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо своєчасної оплати за поставлений та отриманий ним товар; наявність достатніх правових підстав для застосування до нього штрафних санкцій (неустойки), стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за фактом порушення грошових зобов`язань.

За приписами статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати в установлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його в підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлене договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Позивач, на виконання умов Договору №21-28/12/22-2, поставив, а відповідач отримав товар (борошно в/г) у кількості 44,92 тонни, загальною вартістю 539040,00 грн, про що свідчать двосторонні видаткові та товарно-транспортні накладні: № 1 від 04.01.2023 на суму 275040,00 грн; № 14 від 10.01.2023 на суму 264000,00 грн; ТТН № ТМ000000001 від 04.01.2023; ТТН № ТМ000000014 від 10.01.2023.

Перелічені видаткові та товарно-транспортні накладні підписані обома сторонами та завірені печатками юридичних осіб.

Позивач задекларував господарські операції з поставки товару на загальну суму 539040,00 грн (у тому числі ПДВ на суму 89840,00 грн), про що свідчать податкові накладі від 04.01.2023 № 3, від 10.01.2023 № 10 та квитанції про їх реєстрацію в ЄРПН.

За змістом частин 1 та 2 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Виходячи з умов Договору (п. 4.1., п. 18.2.) сторони встановили відстрочку платежу на 14 календарних днів з моменту отримання Покупцем партії товару з відповідним пакетом документів.

З наведеного слідує, що граничний строк оплати за отриманий відповідачем товар за видатковою накладною № 1 від 04.01.2023 настав 18.01.2023 (оплата прострочена з 19.01.2023) та за видатковою накладною № 14 від 10.01.2023 - 24.01.2023 (оплата прострочена з 25.01.2023).

У досудовому порядку позивач звертався до відповідача з претензією - вимогою № 30.01 від 30.01.2023 та просив останнього оплатити борг за Договором № 21-28/12/22-2 за отриманий товар вартістю 539040,00 грн (отримана відповідачем - 03.02.2023).

Відповідач, з порушенням погодженого строку, в рахунок поставленого товару, в період з 06.02.2023 по 17.03.2023, перерахував позивачу кошти в сумі 433440,00 грн, про що свідчить банківська виписка по його рахунку. В іншій частині, за товар вартістю 105600,00 грн, відповідач не розрахувався, доказів його оплати до суду не надав, правомірність заявлених позивачем вимог не спростував.

На момент ухвалення рішення, за відповідачем обліковується заборгованість у сумі 105600,00 грн за товар, отриманий за видатковою накладною № 14 та товарно-транспортною накладною № ТМ 000000014 від 10.01.2023.

Оскільки матеріалами справи підтверджується факт поставки відповідачу товару за переліченими документами первинного бухгалтерського обліку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині вимог про стягнення основного боргу в сумі 105600,00 грн.

На момент ухвалення рішення в справі відповідач доказів оплати наявного боргу, до суду не надав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що в певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не виконав його в строк, установлений договором.

За статтею 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі сплата неустойки (штрафу, пені) та відшкодування збитків.

Відповідно до статті 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності є вчинене учасником господарських відносин правопорушення в сфері господарювання. Аналогічні положення містить стаття 610 ЦК України.

За частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Позивач, керуючись частиною 2 статті 625 ЦК України, з огляду на порушення відповідачем грошового зобов`язання щодо своєчасного розрахунку за товар, поставлений за Договором, заявив до стягнення з відповідача: 3623,28 грн інфляційних втрат за період з лютого по березень 2023 року та 1602,34 грн трьох відсотків річних за період з 19.01.2023 по 23.04.2023.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем грошових зобов`язань за Договором, суд, керуючись наведеними нормами, перевірив розрахунок позивача, дійшов висновку про правомірність вимог в частині стягнення 3623,28 грн інфляційних втрат та 1602,34 грн трьох відсотків річних за заявлені періоди.

За змістом частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції в вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити в разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частинами 4 та 6 статті 231 ГК України унормовано, що в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначений, санкції застосовуються в розмірі передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлений договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній визначеній грошовій сумі, або в відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або в кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань установлюються в відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачений законом або договором.

За визначенням статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється в відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Сторони, в п. 20.5. Договору встановили, що в випадку несвоєчасної оплати Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несвоєчасної оплати за кожний день прострочення платежу.

Керуючись наведеними нормами та п. 20.5. Договору позивач заявив до стягнення 26705,76 грн пені за період з 19.01.2023 по 23.04.2023.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується порушення виконання відповідачем грошового зобов`язання, суд, виходячи з умов погоджених сторонами, перевірив розрахунок позивача та дійшов висновку про правомірність вимог у частині стягнення пені в сумі 26705,76 грн за вказаний період.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлений позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він заперечує проти позову.

Частинами 2 та 3 статті 13 ГПК України унормовано, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Обов`язок доказування і подання доказів установлені статтею 74 ГПК України, за якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви в добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, установлених цим Кодексом (частина 1 статті 14 ГПК України).

Суд дослідив наявні матеріали справи та встановив, що позивачем, на підставі належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів, в їх сукупності, доведене порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо розрахунку за отриманий товар у сумі 105600,00грн, у зв`язку з чим ним правомірно нараховані та заявлені до стягнення з відповідача окрім суми основного боргу, ще 26705,76 грн пені, 1602,34 грн 3% відсотків річних та 3623,28 грн інфляційних втрат.

З урахуванням зазначеного, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

При ухваленні рішення в справі, суд у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, відносяться витрати понесені учасником справи на отримання професійної правничої допомоги.

Згідно з частиною 1 статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам, тому з огляду на задоволення позову в повному обсязі, судовий збір у сумі 2684,00 грн має бути відшкодований за рахунок відповідача.

За частиною 1 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За приписами частини 3 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Частиною 3 статті 126 ГПК України унормовано, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору про надання правової допомоги № 27/01 від 27.01.2022, укладеного між адвокатом Колісником Богданом Олеговичем (далі - Адвокат) та ТОВ «Тарасівський млин» (далі - Клієнт) (п. 1.1.), Адвокат зобов`язався надати Клієнту юридичні послуги щодо здійснення всіма законними методами та способами представництва (надання правової допомоги) прав та інтересів Клієнта, зокрема в усіх судах України в усіх справах, які пов`язані або можуть бути пов`язані з захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних прав та законних інтересів Клієнта.

Сторони, в додатковій угоді від 20.04.2023 до договору № 27/01 від 27.01.2022, погодили, що розмір витрат Клієнта на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції складає 25000 грн, виходячи з погодженого між Клієнтом та Адвокатом фіксованого гонорару за надання послуг з правової допомоги про стягнення заборгованості з ТОВ «Бейкері Фуд Індастрі» за договором поставки №22-28/12/22-2 від 28.12.2022. Окрім фіксованого розміру вартості надання послуг, визначеного в п. 1 цієї додаткової угоди, Клієнт також зобов`язався сплатити Адвокату додаткову винагороду за стягнення заборгованості (гонорар успіху) в розмірі 5% від стягнутої рішенням суду суми.

Сторони дійшли згоди, що оплата послуг Адвоката здійснюється Клієнтом протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту набрання рішенням суду законної сили про стягнення заборгованості з ТОВ «Бейкері Фуд Індастрі».

У рамках супроводження справи та надання правової допомоги, сторони домовились про наступний (невиключний) перелік робіт (послуг): ознайомлення з наявними матеріалами справи та консультація Клієнта; опрацювання нормативної бази та судової практики; підготовка та подача позовної заяви, інших необхідних процесуальних документів; підготовка та подання заяв по суті, клопотань тощо; участь в судових засіданнях в суді першої інстанції; переговори з відповідачем з метою врегулювання спору; ознайомлення з матеріалами справи в суді; складання адвокатських запитів; інші послуги (роботи), що необхідні для супроводження справи Клієнта.

У позовній заяві позивач повідомляв, що попередній (орієнтовний) розмір витрат на правничу допомогу в межах даної справи складає 25000 грн та «гонорар успіху» (5% від суми задоволених вимог).

15.06.2023, між адвокатом Колісник Б.О. та ТОВ «Тарасівський Млин» підписаний акт приймання - передачі наданих послуг до договору № 27/01 від 27.01.2022 та додаткової угоди від 20.04.2023 до нього, за яким Адвокат у справі № 911/1258/23 (на розгляді Господарського суду Чернігівської області) надав Клієнту послуги загальною вартістю 25000 грн (витрачений час - 12 годин), зокрема:

-20.04.2023 (2 год) - ознайомлення з наявними матеріалами справи; попередня консультація Клієнта щодо стягнення заборгованості з ТОВ «Бейкері Фуд Індастрі» за договором поставки № 21-28/12/22-2 від 28.12.2022; підписання додаткової угоди щодо підготовки позовної заяви та представництва Клієнта в суді (1);

-24.04.2023 (6 год) - підготовка первинних документів; складання (написання) позовної заяви; формування позовної заяви з додатками, направлення її відповідачу та до господарського суду (2);

-15.06.2023 (1 год) - ознайомлення з відзивом на позов відповідача та підготовка відповіді на відзив;

-15.06.2023 (3 год) - підготовка заяви щодо відшкодування витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу; направлення відповіді на відзив та заяви щодо відшкодування витрат на правничу допомогу відповідачу та до суду.

Окремо в акті приймання-передачі наданих послуг сторони погодили, що Адвокату має бути сплачений «гонорар успіху» в розмірі 5% від суми задоволених вимог.

Загальний розмір наданих Адвокатом послуг становить 31876,56 грн (25000,00 грн + 6876,56 грн «гонорар успіху»).

Зміст опису наданих Адвокатом послуг у справі № 911/1258/23 повністю відповідає переліку послуг за актом приймання - передачі наданих послуг за договором № 27/01 від 27.01.2022 та додатковою угоди від 20.04.2023 до нього, складеним між адвокатом Колісником Б.О. та ТОВ «Тарасівський млин».

За змістом п. 1 частини 2 статті 126 та частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

При цьому, витрати за надану професійну правничу допомогу, в разі підтвердження обсягу наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 частини 2 статті 126 ГПК України). Вказана правова позиція наведена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постанові Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 20.12.2019 у справі № 903/125/19.

Гонорар успіху є складовою частиною гонорару адвоката та належить до судових витрат.

За висновком Верховного Суду в додатковій постанові від 27.09.2022 у справі № 910/3547/21, ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення «гонорару успіху» є розумність заявлених витрат, тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат. Стягнення заявленої суми має співвідноситися із виконаною роботою щодо представництва інтересів у суді відповідної інстанції та досягнення обумовленого між сторонами успішного результату.

Відповідно до частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) (1); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) (2); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт (3); ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (4).

У разі недотримання вимог частини 4 вказаної статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспіврозмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5 та 6 статті 126 ГПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 висловлена правова позиція, що домовленість про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такою, що склалась між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин між якими і може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання. У контексті вирішення судом питання про розподіл судових витрат суд повинен оцінювати розумність витрат, їх співмірність із ціною позову, складністю справи та значенням для сторін.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, за практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України"). У рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За статтею 15 ГПК України суд визначає в межах, установлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження в справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями тощо.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України.

Разом із тим, у частині 5 цієї статті визначені критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалене рішення (постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, п. 6.1.).

Зокрема, під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує:

- чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

- чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмету спору, з урахуванням ціни позову, значенням справи для сторін, у тому числі чи міг її результат вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

- поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

- дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалене рішення, в відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно нижчою від суми, заявленої в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалене рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.

Тобто, під час вирішення питання про розподіл судових витрат, господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, визначеними частинами 5 - 7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку, суд, керуючись зазначеними нормами, відмовляє стороні, на користь якої ухвалене рішення, в відшкодуванні понесених нею на правову допомогу витрат повністю або частково, та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалене рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.

Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору.

У зв`язку з наведеним, суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Нормами процесуального законодавства передбачені такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п. п. 33, 34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Як вбачається з матеріалів справи, під час судового розгляду даної справи адвокатом позивача фактично надана наступна правова допомога, вартість якої підлягає розподілу між сторонами з урахуванням принципу пропорційності (частина 4 статті 129 ГПК України), розумності та обґрунтованості: 1) з`ясування обставин, дослідження доказів, підготовка позову; 2) підготовка письмової відповіді на відзив 3) підготовка письмової заяви про відшкодування судових витрат у справі.

З огляду на ступінь складності справи (один епізод спірних правовідносин, що не потребував значних затрат часу на формування правової позиції та складання позову, у тому числі розрахунку його складових частин), за відсутності мотивованих заперечень іншої сторони відносно заявлених вимог, беручи до уваги, що спір вирішений за правилами спрощеного позовного провадження, за письмовими доказами в справі, враховуючи ціну заявленого позову (137531,38 грн) та керуючись принципам справедливості та розумності, частиною 4 статті 129 ГПК України (обсяг задоволення позовних вимог 100%) та частиною 5 вказаної статті, суд вирішив покласти на відповідача відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 13753,14 грн (10% від ціни позову) у тому числі «гонорар успіху» у сумі 6876,57 грн, що є співмірним до обсягу фактично наданих адвокатом послуг та реально затраченого ним часу.

Керуючись статтями 42, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 129, 178, 184, 233, 238, 241, 247, 251, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Тарасівський млин» (вул. Лугова, 27-Б, с. Жердова, Броварський район, Київська область, 07440; ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бейкері Фуд Індастрі» (вул. Соборності, 125, смт. Козелець, Чернігівська область, 17000; ) про стягнення 137531,38 грн, задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бейкері Фуд Індастрі» (вул. Соборності, 125, смт. Козелець, Чернігівська область, 17000; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тарасівський млин» (вул. Лугова, 27-Б, с. Жердова, Броварський район, Київська область, 07440; ) 105600,00 грн боргу, 26705,76 грн пені, 3623,28 грн інфляційних втрат, 1602,34 грн трьох відсотків річних, 2684,00 грн судового збору та 13753,14 грн витрат на правову допомогу.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасоване, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови в відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні були оголошені лише вступна та резолютивна частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду в порядку визначеному статтею 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя А.В. Романенко