ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2023 р. Справа№ 910/9612/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Шапрана В.В.

Андрієнка В.В.

без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду м. Києва від 09.01.2023 р.

у справі № 910/9612/22 (суддя - Бойко Р.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімлаборреактив"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 226776,27 грн

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Хімлаборреактив" (далі - позивач/ ТОВ "Хімлаборреактив") звернулось до Господарського суду м. Києва із позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач/АТ "Українська залізниця") про стягнення 226776,27 грн.

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "Хімлаборреактив" вказує на те, що ним на підставі договору № Л/В-21833/НЮ від 02.12.2021 р. та згідно акта виконаних робіт № Х0000940 від 21.12.2021 р. було надано Акціонерному товариству "Українська залізниця" послуги з ремонту вихрострумових дефектоскопів вартістю 206200,08 грн, у той час як відповідач не оплатив вказані послуги, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість у вказаній сумі.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 28.09.2022 р. відкрито провадження у справі № 910/9612/22 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 09.01.2023 р. у справі № 910/9612/22 позов ТОВ "Хімлаборреактив" задоволено частково; стягнуто з АТ "Українська залізниця" на користь ТОВ "Хімлаборреактив" 0,1% річних у розмірі 99,43 грн, інфляційні втрати у розмірі 20 476,20 грн, відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6035,00 грн та судовий збір у розмірі 2921,69 грн; закрито провадження у справі № 910/9612/22 в частині позовних вимог про стягнення суми основного боргу у розмірі 206200,08 грн; в іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

- враховуючи сплату відповідачем грошових коштів у розмірі 206200,08 грн після звернення позивача з позовом до суду (підтверджується платіжними дорученнями, наданими відповідачем) наявні підстави для закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю предмету спору між сторонами;

- твердження відповідача про погодження між сторонами нового терміну виконання грошових зобов`язань відповідача за Договором судом першої інстанції відхилено та зазначено, що наданий АТ "Українська залізниця" лист № 3034 від 18.04.2022 р. є неналежним доказом у справі, і, відповідно, прийшов до висновку про те, що матеріали справи не містять доказів погодження іншого строку (або терміну) виконання грошових зобов`язань, ніж строк, визначений п. 4.3 договору;

- оскільки відповідач допустив прострочення розрахунків з позивачем за виконані останнім роботи, на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, позивачем нараховано інфляційні втрати у розмірі 20476,20 грн та 0,1% річних (п. 7.2 договору) у розмірі 99,99 грн. Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 0,1% річних суд першої інстанції дійшов висновку про те, що такий розрахунок здійснено позивачем не вірно, оскільки позивачем невірно визначено дату, з якої відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання, відтак за розрахунками суду з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 0,1% річних у розмірі 99,43 грн, інфляційні втрати у розмірі 20 476,20 грн;

- зважаючи на те, що спір у даній справі виник внаслідок неправомірних дій відповідача, а саме - у зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань з оплати виконаних робіт, обґрунтованим та документально підтвердженим є розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 6035,00 грн;

- оскільки частина заборгованості сплачена відповідачем 30.09.2022 р. та 21.10.2022 р. (відповідно до платіжних доручень № 158561 від 30.09.2022 р. на суму 12 372,00 грн, № 205238 від 24.10.2022 р. на суму 51550,02 грн), тобто до початку розгляду справи по суті, тому суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення 50 відсотків судового збору в цій частині з відповідача, а 50 відсотків судового збору повернув позивачу з Державного бюджету України.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, АТ "Українська залізниця" (далі - скаржник) 06.02.2023 р. засобами поштового зв`язку подало апеляційну скаргу (безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду), у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині задоволення позову та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Зокрема, узагальненні доводи скаржника зводяться до наступного:

- поза увагою місцевого господарського суду залишено той факт, що з огляду на дію обставин непереборної сили та зважаючи на погодження сторонами нового терміну виконання грошового зобов`язання, відмінного від визначеного умовами договору (п. 4.3. Договору), стягнення інфляційних втрат та 0,1% річних з період з 18.03.2022 р. по 09.09.2022 р. є безпідставним та необґрунтованим;

- відсутність документального підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, а також розрахунку таких сум, є самостійною підставою для відмови у задоволенні заяви про відшкодування витрат на професійну правнику допомогу, що не було враховано судом першої інстанції;

- позивач, надавши у позовній заяві недостовірну інформацію щодо погодження сторонами термінів виконання відповідачем грошового зобов`язання, на думку скаржника, діяв всупереч завданням господарського процесу і зловживав процесуальними правами.

Також у апеляційній скарзі скаржником викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2023 р. апеляційну скаргу у справі № 910/9612/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2023 р. відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду м. Києва від 09.01.2023 р. до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 910/9612/22.

До суду 20.02.2023 р. надійшли матеріали справи № 910/9612/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.02.2023 р. апеляційну скаргу у справі № 910/9612/22 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 Господарського процесуального кодексу України та надано заявникові строк на усунення недоліків не більше десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення без руху апеляційної скарги.

Копію ухвали від 22.02.2023 р. надіслано АТ "Українська залізниця" на електронну адресу, доказом чого є довідка про доставку електронного листа.

До суду 06.03.2023 р. від відповідача надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги (подана засобами поштового зв`язку 02.03.2023 р.), до якої додано платіжне доручення про сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення у розмірі 5 102,46 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2023 р. задоволено заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду м. Києва від 09.01.2023 р. та поновлено Ат "Українська залізниця" зазначений строк; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "Українська залізниця" на рішення Господарського суду м. Києва від 09.01.2023 р. у справі № 910/9612/22; зупинено дію рішення Господарського суду м. Києва від 09.01.2023 р. у справі № 910/9612/22; розгляд справи вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України (без проведення судового засідання).

Відзив на апеляційну скаргу від позивача до суду апеляційної інстанції у встановлений строк не надходив.

Частиною 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив на апеляційну скаргу через канцелярію суду або шляхом їх направлення на адресу суду поштовим відправленням. Відтак, приймаючи до уваги, що позивач у строк, встановлений судом апеляційної інстанції, не подав відзиву на апеляційну скаргу відповідача, суд дійшов висновку, що неподання позивачем відзиву не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення учасників справи про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження (із електронною копією ухвали Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2023 р. про відкриття провадження у справі, засвідченою електронно-цифровими підписами суддів, було надіслане судом на електронну адресу відповідача, зазначену в матеріалах справи, що підтверджується роздруківкою електронного листування та доставкою позивачеві в електронний кабінет, що підтверджується роздруківкою з електронного кабінету), а також закінчення встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2023 р. процесуальних строків на подачу відзиву на апеляційну скаргу, заперечення на відзив, всіх заяв та клопотань, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача (в оскаржуваній ним частині) не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 02.12.2021 р. між АТ "Українська залізниця", як замовником, та ТОВ "Хімлаборреактив", як виконавцем, було укладено договір № Л/В-21833/НЮ (надалі - договір), відповідно до п. 1.1 якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надати послуги з ремонту дефектоскопів.

Згідно із п. 1.2 договору зміст та обсяги послуг за договором визначені у Переліку послуг з ремонту (додаток № 1).

У п. 3.1 договору зазначено, щодо сума цього договору становить 171833,40 грн без ПДВ. Разом з ПДВ 206200,08 грн, в т.ч. ПДВ 34366,68 грн.

Згідно з п. 4.3 договору замовник здійснює розрахунок за надані послуги, за умови наявності належним чином оформлених документів, передбачених умовами договору (акт приймання-передачі наданих послуг тощо), що підтверджують надання послуг, на 45 банківський день з дати реєстрації виконавцем податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних. У випадку зупинення реєстрації податкової накладної виконавця, розрахунок здійснюється на 45 банківський день з дня отримання замовником від виконавця копії рішення про реєстрацію податкової накладної.

Пунктом 7.2 договору погоджено, що сторони відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановили, що розмір відповідальності замовника за прострочення виконання грошового зобов`язання за цим договором становить 0,1% річних від простроченої суми грошових зобов`язань за цим договором.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2021 р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 10.1 договору).

Позивачем на підтвердження виконання робіт за договором надано Акт виконаних робіт № Х0000940 від 21.12.2021 р. (ремонт вихорострумних дефектоскопів ВДЗ-71 №854 та ВД-131НД № 34) на загальну суму 206200,08 грн з ПДВ.

Вказаний акт виконаних робіт підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений їх печатками, а також в ньому міститься посилання на реквізити Договору №Л/В-21833/НЮ від 02.12.2021 р.

Таким чином, матеріалами справи підтверджуються обставини виконання позивачем робіт за договором та Актом виконаних робіт №Х0000940 від 21.12.2021 р. належним чином та прийняття відповідачем таких робіт на загальну суму 206200,08 грн.

Місцевий господарський суд відповідно до матеріалів справи встановив факт виконання позивачем свого обов`язку щодо виконання робіт, та факт того, що відповідач обов`язку по сплаті грошових коштів у визначений строк не виконав, допустивши прострочення виконання зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань.

Як убачається із матеріалів справи, під час розгляду справи відповідач здійснив погашення основної заборгованості на загальну суму 206 200,08 грн, що підтверджується доданими копіями платіжних доручень, які наявні у матеріалах справи.

Враховуючи сплату відповідачем грошових коштів у розмірі 206 200,08 грн після звернення позивача з позовом до суду (що підтверджується належними доказами та безпосередньо самим позивачем), суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про закриття в цій частині провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю предмету спору між сторонам.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 0,1% річних, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що такий розрахунок здійснено позивачем не вірно, оскільки позивачем невірно визначено дату, з якої відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання, відтак за розрахунками суду з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 0,1% річних у розмірі 99,43 грн, інфляційні втрати у розмірі 20476,20 грн;

Звертаючись з апеляційної скаргою, відповідач не погоджується із рішенням місцевого господарського суду лише в частині стягнення 0,1 % річних у розмірі 99,43 грн, інфляційних втрат у розмірі 20476,20 грн та відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6035,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (далі -ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, суд апеляційної інстанції, керуючись ч. 1 ст. 269 ГПК України, здійснює перегляд справи № 910/9612/22 в межах та доводів апеляційної скарги, а саме в частині стягнення 0,1 річних у розмірі 99,43 грн, інфляційних втрат у розмірі 20 476,20 грн та відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 035,00 грн.

Стаття 11 Цивільного кодексу України встановлює, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі

За змістом положень статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч. 1. ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 180 Господарського кодексу України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Слід зазначити, що укладений позивачем і відповідачем правочин є договором підряду.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно із ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ст. 526 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як вже вище було зазначено, місцевий господарський суд відповідно до матеріалів справи встановив факт виконанням позивачем умов договору підряду та факт порушення відповідачем свого обов`язку по сплаті грошових коштів у визначений строк, допустивши прострочення виконання зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань.

Згідно із ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У п. 7.2 договору погоджено, що сторони відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановили розмір відповідальності замовника за прострочення виконання грошового зобов`язання за цим договором, який становить 0,1% річних від простроченої суми грошових зобов`язань.

Отже, як вбачається з п. 7.2 договору, сторонами погоджено інший розмір процентів - 0,1% річних від простроченої суми.

Положеннями ст. 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм законодавства, початком для нарахування 0,1% річних за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що правомірним є нарахування 0,1% річних за прострочення оплати виконаних робіт на загальну суму 206200,08 грн з 18.03.2022 р. (наступний день за останнім днем строку, визначеного п. 4.3 договору) по 09.09.2022 р. (визначена позивачем кінцева дата нарахування).

Судом апеляційної інстанції відхиляються твердження заявника апеляційної скарги про погодження сторонами нового терміну виконання грошового зобов`язання, відмінного від визначеного умовами договору (п. 4.3 договору), і, відповідно, відсутністю підстав для стягнення інфляційних втрат та 0,1% річних за період з 18.03.2022 р. по 09.09.2022 р. з огляду на таке.

Частичною 1 статті 854 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

У п. 4.3 договору сторони погодили, що замовник здійснює розрахунок за надані послуги, за умови наявності належним чином оформлених документів, передбачених умовами Договору (акт приймання-передачі наданих послуг тощо), що підтверджують надання послуг, на 45 банківський день з дати реєстрації виконавцем податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних. У випадку зупинення реєстрації податкової накладної виконавця, розрахунок здійснюється на 45 банківський день з дня отримання замовником від виконавця копії рішення про реєстрацію податкової накладної.

З аналізу п. 4.3 договору вбачається, що відповідач має здійснити розрахунок за виконані роботи протягом 45 банківських днів з дати реєстрації виконавцем податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, а у випадку зупинення реєстрації податкової накладної виконавця, розрахунок здійснюється на 45 банківський день з дня отримання замовником від виконавця копії рішення про реєстрацію податкової накладної.

Водночас, як убачається із матеріалів справи, податкова накладна № 2388 від 21.12.2021 р., що має відмітку контролюючого органу про її прийняття, та згідно квитанції про реєстрацію даної податкової накладної в ЄРПН від 12.01.2022 р., ТОВ "Хімлаборреактив" своєчасно зареєстровано податкове зобов`язання по виконанню робіт Акціонерному товариству "Українська залізниця" загальною вартістю 206200,08 грн (ПДВ - 166 666,67 грн).

Таким чином, враховуючи приписи ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, п. 4.3 договору та реєстрацію податкової накладної 12.01.2022 р., строк виконання спірного грошового зобов`язання відповідача по сплаті заборгованості за виконані роботи у загальному розмірі 206 200,08 грн настав 17.03.2022 р.

Водночас, як і у своїх поясненнях так і апеляційній скарзі відповідач стверджує про погодження між сторонами нового терміну виконання грошових зобов`язань відповідача за Договором, на підтвердження чого ним надано листи № В-3/781 від 15.04.2022 р. та № 3034 від 18.04.2022 р.

Так, 15.04.2022 р. АТ "Українська залізниця" звернулось з листом №В-3/781 до ТОВ "Хімлаборреактив", в якому просило погодити графік погашення заборгованості щомісячно частинами по 25% .

З листа № 3034 від 18.04.2022 р. вбачається, що ТОВ "Хімлаборреактив" погодилось на реструктуризацію погашення відповідачем заборгованості щомісячно частинами по 25%, а саме: 51550,02 грн у строк - до 25.05.2022 р.; 51550,02 грн у строк - до 24.06.2022 р.; 51550,02 грн у строк - до 25.07.2022 р.; 51550,02 грн у строк - до 25.08.2022 р.

Відповідно до ч. 2 і ч. 4 ст. 604 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація). Новація припиняє додаткові зобов`язання, пов`язані з первісним зобов`язанням, якщо інше не встановлено договором.

Зі змісту ст. 604 Цивільного кодексу України вбачається, що ознаками новації є:

спосіб припинення зобов`язання;

вона можлива лише між тими самими сторонами (сторонами попереднього зобов`язання);

є двостороннім правочином (договором);

нове зобов`язання пов`язане з попереднім і спрямоване саме на заміну первісного зобов`язання новим, а не на зміну цього зобов`язання.

Деякі з вищезазначених ознак новації одночасно є умовами її вчинення.

До умов новації згідно вимог закону віднесено наступні:

нове зобов`язання повинне пов`язувати тих самих осіб, що і первісне;

сторони мають досягти згоди щодо заміни одного зобов`язання іншим, а «домовленість про новацію», про яку йдеться у частині другій статті 604 ЦК України, - це договір про заміну зобов`язання;

вчиняється новація у формі двостороннього правочину (новаційного договору), який має відповідати вимогам до форми та змісту, необхідних для нового зобов`язання;

наявність наміру сторін вчинити новацію, про який сторони повинні обов`язково вказати у договорі, а за відсутності такого застереження первинне зобов`язання не припиняється, а буде діяти поряд з новим;

дійсність первинного зобов`язання (недійсність первинного зобов`язання веде до недійсності і нового зобов`язання, що витікає з новації, якщо ж недійсним є новаційний договір, сторони залишаються пов`язаними первинним зобов`язанням, і новація не відбувається);

зміна змісту зобов`язання, або має виконуватися те саме, але на іншій правовій підставі;

допустимість заміни первісного зобов`язання новим.

Умови новації є необхідними і достатніми для вчинення новації.

Таким чином, новація - це угода про заміну первинного зобов`язання новим зобов`язанням між тими самими сторонами. Вона не припиняє правового зв`язку сторін, оскільки замість зобов`язання, дія якого припиняється, виникає узгоджене ними нове зобов`язання.

Юридичною підставою для зобов`язання, яке виникає при новації, є домовленість сторін про припинення первинного зобов`язання.

Угода про заміну первинного зобов`язання має договірну природу. Новація є консенсуальним, двостороннім та оплатним договором, який має правоприпинювальну природу.

Така правова позиція щодо застосування норми права викладена Верховним Судом у постанові від 13.03.2019 р. у справі № 609/67/18.

У постанові Верховного Суду від 25.11.2020 р. у справі № 921/301/17-г/11 також зазначено, що застосування новації як способу припинення зобов`язань допускається виключно за наявності таких ознак: взаємна згода сторін про припинення дії попереднього зобов`язання та щодо умов нового зобов`язання; наявності умов про припинення попереднього зобов`язання; припинення всіх додаткових зобов`язань; виникнення між тими ж особами нового зобов`язання, яке, як правило, містить умову про інший предмет чи спосіб виконання. Характерною ознакою новації є не зміна частини первісного зобов`язання, а укладення між тими ж сторонами нового зобов`язання (наведена правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 21.05.2019 р. у справі № 916/2889/13).

Крім того, Верховним Судом України у постанові від 09.09.2014 р. у справі № 5011-1/1043-2012-42/528-2012 (3-105гс14) було висловлено правову позицію про те, що характерним для новації є саме укладення нового зобов`язання, а не зміна його частини, що є підставою для припинення попереднього зобов`язання, при цьому, нове зобов`язання укладається між тими ж сторонами.

На переконання суду апеляційної інстанції відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про досягнення між ним та позивачем згоди про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням.

Отже, лист № 3034 від 18.04.2022 р. не може бути розцінений як новація в розумінні ст. 604 Цивільного кодексу України.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що матеріали справи не містять доказів погодження іншого строку (або терміну) виконання грошових зобов`язань, ніж строк, визначений п. 4.3 договору.

З огляду на зазначене вище правомірним є часткове задоволення позову судом першої інстанції про стягнення з відповідача 0,1% річних у розмірі 99,43 грн та інфляційних втрат у розмірі 20 476,20 грн.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (аналогічний висновок міститься у п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №242/4741/16-ц).

Згідно з ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Хімлаборреактив" у своєму позові наводило попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікував понести у зв`язку із розглядом даної справи, згідно якого позивач зазначав, що очікує понести витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 10 000,00 грн.

Водночас, ч. 3 ст. 126 ГПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У підтвердження понесених витрат позивачем надано:

- копію договору про надання правничої допомоги (адвокатських послуг) від 01.08.2022 р. (надалі - договір про надання правничої допомоги), укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Хімлаборреактив", як клієнтом, та адвокатом Смагіною Ганною Юріївною, відповідно до умов якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати клієнту правничу допомогу та представляти інтереси клієнта в господарських, адміністративних, кримінальних, цивільних справах (спорах) в суді, в правоохоронних органах, при проведенні слідчих дій, перевірок, що стосуються клієнта або проводяться його володінні тощо, перед будь-якими юридичними особами та фізичними особами, за що клієнт зобов`язується сплатити адвокату гонорар (п. 1.1 договору про надання правничої допомоги);

- копію додаткової угоди № 1 від 01.08.2022 р. до договору про надання правничої допомоги (надалі - додаткова угода до договору про надання правничої допомоги), п. 1 якої передбачено, що на виконання умов основного договору, клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надати клієнту правничу допомогу та представляти інтереси клієнта з питань стягнення з АТ "Українська залізниця" грошової суми - заборгованості за договором № Л/В-21833/НЮ від 02.12.2021 р., укладеним між клієнтом та АТ "Українська залізниця", включаючи суми штрафних санкцій за договором.

Відповідно до п. 3 додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги сторони погодили наступну орієнтовну вартість послуг адвоката з надання професійної правничої допомоги до договору про надання професійної правничої допомогу (адвокатських послуг) від 01.08.2022 р. щодо стягнення грошової суми з АТ "Українська залізниця":

- аналіз обставин справи, збір доказів по справі, надсилання адвокатських запитів, вироблення правової позиції, роз`яснення клієнту прав і обов`язків (1 год./2000,00 грн)

- підготовка, оформлення позовної заяви/відзиву на позовну заяву/зустрічної позовної заяви/відповіді на відзив/письмових заперечень/мирової угоди/апеляційної скарги/відзиву на апеляційну скаргу/касаційної скарги/відзиву на касаційну скаргу/додаткових письмових пояснень, розрахунку/контррозрахунку ціни позову (включаючи розрахунок неустойки, % річних, інфляційних втрат та ін. нарахувань), судового збору, їх подача до суду з урахуванням складності справи (2 год./4000,00 грн);

- підготовка, оформлення та подача заяв та клопотань з процесуальних питань (2 год./1 000,00 грн);

- участь адвоката у судових засіданнях (1 засідання/2 000,00 грн);

- компенсація витрат адвоката на сканування, друк, копіювання документів, ведення адвокатського досьє, поштові витрати (1 год./1 000,00 грн).

Положеннями ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У ч. 5 ст. 129 ГПК України встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

Частиною 6 статті 126 ГПК України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Відповідач, заперечуючи проти покладення нього на витрат позивача на правничу допомогу, зазначає, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими заявлені позивачем до стягнення з відповідача витрати у визначеному розмірі з урахуванням наступного.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.11.2022 р. у справі № 922/1964/21 зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 р. у справі № 904/4507/18.

Так, місцевим господарським судом вірно зауважено, що було подано до суду позовну заяву в межах даної справи, при цьому вчинення такої процесуальної дії презюмує здійснення адвокатом аналізу обставин справи, збір доказів по справі, надсилання адвокатських запитів, вироблення правової позиції, роз`яснення клієнту прав і обов`язків; підготовку, оформлення позовної заяви, здійснення розрахунку ціни позову (включаючи розрахунок неустойки, % річних, інфляційних втрат та ін. нарахувань), судового збору, їх подача до суду з урахуванням складності справи.

Таким чином, надання таких послуг не потребує додаткового підтвердження, оскільки подання даної позовної заяви вже підтверджує їх фактичне надання адвокатом позивачу.

Пунктом 3 додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги передбачено, що компенсації підлягають витрати адвоката на сканування, друк, копіювання документів, ведення адвокатського досьє та поштові витрати (1 год./1000,00 грн.).

При цьому, обсяг, вартість та факт понесення таких витрат не є очевидним, тому підлягає підтвердженню відповідними доказами (платіжні доручення, квитанції, фіскальні чеки, тощо), однак в матеріалах справи міститься лише фіскальний чек, який підтверджує понесення поштових витрат (направлення копії позовної заяви з додатками на адресу відповідача), - № 914 від 19.09.2022 р. на суму 35,00 грн.

Отже, відшкодуванню підлягають лише поштові витрати у розмірі 35,00 грн.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у п. 3 додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги визначено, що адвокатом, зокрема, було надано послуги з підготовки, оформлення та подачі заяв та клопотань з процесуальних питань та участь адвоката у судових засіданнях, однак жодних процесуальних заяв та клопотань в межах даної справи адвокатом подано не було, а розгляд справи № 910/9612/22 здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, тобто судових засідань у даній справі не було.

Такі послуги не надавались адвокатом позивачу, а отже відшкодуванню не підлягають.

Отже, здійснюючи розподіл понесених позивачем судових витрат на оплату професійної правничої допомоги, приймаючи до уваги, що спір у даній справі виник внаслідок неправильних дій відповідача, а саме - у зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань з оплати виконаних робіт, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що обґрунтованим є розмір витрат у сумі 6035,00 грн за 4 години часу, витраченого адвокатом на аналіз обставин справи, збір доказів у справі, надсилання адвокатських запитів, вироблення правової позиції, роз`яснення клієнту прав і обов`язків (1 год./2000,00 грн); підготовку, оформлення позовної заяви, здійснення розрахунку ціни позову (включаючи розрахунок неустойки, % річних, інфляційних втрат та ін. нарахувань), судового збору, їх подача до суду з урахуванням складності справи (2 год./4000,00 грн); поштові витрати (35,00 грн), тобто без урахування послуг з підготовки, оформлення та подачі заяв та клопотань з процесуальних питань та участь адвоката у судових засіданнях, а також компенсації витрати адвоката на сканування, друк, копіювання документів та ведення адвокатського досьє (3965,00 грн.).

Водночас, посилання скаржника на відсутність рахунку на оплату правничої допомоги як на одну із підстав для відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу не узгоджується із висновком, викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 р. у справі № 922/445/19, згідно з якою витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Аргументи скаржника про недобросовісність дій позивача (зловживанням правом) шляхом заявлення позовної вимоги про стягнення 0,1 % річних та інфляційних втрат судом апеляційної інстанції відхиляються як необґрунтовані, оскільки є недоведеними та не є тією обставиною, за якою можливо кваліфікувати дії позивача як зловживанням процесуальними правами, відтак вказане не може бути визнано як зловживання процесуальними правами в розумінні ст. 43 ГПК України.

Інші наведені доводи скаржника, викладені в поданій ним апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, викладених в оскаржуваному рішенні.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи із фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позову у зв`язку з його доведеністю та обґрунтованістю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 статті 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 р. ( в оскаржуваній відповідачем частині) у справі № 910/9612/22, та, відповідно, апеляційна скарга АТ "Українська залізниця" є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Також, оскільки ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2023 р. дія оскаржуваного рішення була зупинена в силу приписів ч. 5 ст. 262 ГПК України, і за наслідками апеляційного розгляду рішення залишено без змін, а тому дія рішення Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 р. у справі № 910/9612/23 підлягає поновленню.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 р. у справі № 910/9612/22 покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 р. у справі № 910/9612/22 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 р. у справі № 910/9612/22.

4. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Українська залізниця".

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Шапран

В.В. Андрієнко