номер провадження справи 34/151/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

27.07.2023 справа № 908/1926/23

м.Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі судді Науменка А.О.,

розглянувши у письмовому провадженні, без виклику сторін, справу № 908/1926/23

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», ідентифікаціний код юридичної особи 20033533 (вул. Олени Теліги, буд. 6, літ. В, м. Київ, 04112)

до відповідача: Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «МОТОР-ГАРАНТ», ідентифікаційний код юридичної особи 31154435 (вул. Вересаєва, буд. 3, м. Запоріжжя, 69068)

про стягнення 11 064 грн 00 коп. страхового відшкодування.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Запорізької області через систему «Електронний суд» 10.06.2023 звернулось Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» з позовом про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «МОТОР-ГАРАНТ» 11 064 грн 00 коп. страхового відшкодування та судові витрати.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.06.2023 справу № 908/1926/23 передано на розгляд судді Науменку А.О.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 14.06.2023 позов залишено без руху.

14.06.2023 від відповідача надійшов відзив з проханням закрити провадження у справі та доказ сплати страхового відшкодування.

15.06.2023 позивач усунув недоліки позовної заяви, надавши роз`яснення щодо сплати судового збору.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 15.06.2023 у справі № 908/1926/23 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи).

16.06.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з проханням закрити провадження у справі, у зв`язку з повним виконанням зобов`язання та відсутністю предмета спору.

14.07.2023 до суду від позивача надійшла заява про закриття провадження у даній справі та стягнення з відповідача на користь позивача 2 147 грн 20 коп. судового збору та 7 000 грн 00 коп. витрат на правову допомогу.

Судом постановлено ухвалу про закриття провадження у даній справі.

Так, предметом спору у даній справі є стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «МОТОР-ГАРАНТ» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» 11 064 грн 00 коп. страхового відшкодування.

Після пред`явлення позову до суду (позов сформований в системі «Електронний суд» 10.06.2023) відповідач 12.06.2023 сплатив позивачеві 11 064 грн 00 коп., що підтверджується наданою копією платіжної інструкції № 6542 від 12.06.2023.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги заяву сторін, суд закриває провадження у справі за відсутності предмета спору.

При цьому, суд враховує, що у справі № 465/4287/15 в касаційному порядку, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.12.2019 року підтримала власний правовий висновок (викладений у постанові від 19.06.2019 року у справі № 465/4621/16-к) щодо порядку отримання потерпілим страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, визначивши, що попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування в межах річного строку. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що в Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прямо не передбачено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, а також не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

Згідно з ч.ч. 3-5 ст. 231 ГПК України:

3. У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

4. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

5. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

При цьому суд зазначає, що згідно з ч. 3 ст. 130 ГПК України, на яку посилається позивач, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. В даному випадку, позивач не відмовляється від позову, а просить закрити провадження у справі за відсутністю предмета спору.

Згідно з п. 5 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: 5) закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

На підставі викладеного, після подання позивачем відповідного клопотання судом буде постановлено ухвалу про повернення судового збору позивачеві з держбюджету.

Щодо інших судових витрат, то суд зазначає наступне.

Так, у позові та у заяві про закриття провадження у справі позивач просить стягнути з відповідача 7 000 грн 00 коп. витрат на правову допомогу.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Стаття 627 ЦК України закріплює принцип свободи договору.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналогічні положення містяться у ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України, принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану роботу, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Аналогічну правову позиції викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.

Суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18.

Також, суд зазначає, що розмір судових витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється згідно з умовами договору про надання правової допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачено) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

Як вбачається з матеріалів справи, в якості доказу понесених витрат на суму 7000,00 грн, позивачем надано: договір про надання правової допомоги №1/20ю від 31.12.2020, додаткову угоду №2 від 09.01.2023, додаток №1 від 10.05.2023, акт надання послуг №47 від 10.06.2023, рахунок №47 від 10.05.2023, платіжну інструкцію №4067 від 12.05.2023 на суму 7000,00 грн.

Пунктом 1 додатку №1 від 10.05.2023 до договору про надання правової допомоги№1/20ю від 31.12.2020 погоджена фіксована сума гонорару адвоката за договором у розмірі 7000,00 грн.

Щодо розміру вимог заявника про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката суд зазначає таке.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Верховний Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вказала колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 07.11.2019 по справі № 905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

В даному випадку, при вирішенні питання щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд враховує категорію справи, предмет спору, заявлену до стягнення суму, складність справи та здійсненні адвокатом дії, розрахунки та складені документи у даній справі, а також обставини справи та сплату відповідачем заявленої до стягнення суми.

Керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, суд вважає, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на не складність справи та витрачений адвокатом час, беручи до уваги у т.ч. розгляд справи в спрощеному позовному провадженні, а також обставини даної справи.

Таким чином, враховуючі данні обставини справи, суд вважає справедливими та пропорційними у даній справі витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 грн 00 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 129, п. 2 ч.1 ст. 231, ст. 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження у справі № 908/1926/23.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «МОТОР-ГАРАНТ», ідентифікаційний код юридичної особи 31154435 (вул. Вересаєва, буд. 3, м. Запоріжжя, 69068) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», ідентифікаціний код юридичної особи 20033533 (вул. Олени Теліги, буд. 6, літ. В, м. Київ, 04112) 2 000 (дві тисячі) грн 00 коп. витрат на правову допомогу. Видати наказ.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання 27.07.2023 та може бути оскаржена протягом десяти днів до Центрального апеляційного господарського суду.

Суддя А.О. Науменко