ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

18.07.2023 Справа № 917/449/22

заява Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП БЕСТЕР", вул.Котляревського,буд.22-Б,офіс134, м.Полтава, Полтавська область,36000

про відстрочення виконання рішення по справі № 917/449/22

за позовною заявою Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, пл. Перемоги, 2, м.Кременчук, Полтавська область,39600

до Товариства з обмеженою відповідальністю ""НВП БЕСТЕР", вул.Котляревського,буд.22-Б,офіс134, м.Полтава, Полтавська область,36000

про стягнення грошових коштів

Суддя Кльопов І.Г.

Секретар судового засідання Заріцька І.В.

Обставини справи: Рішенням господарського суду Полтавської області від 29.09.2022 позовні вимоги Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області задоволено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю ("НВП БЕСТЕР", вул.Котляревського, буд.22-Б, офіс134, м.Полтава, 36000, ) на користь Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області ( пл. Перемоги, 2, м.Кременчук, Полтавська область, 39600, ) заборгованість у розмірі 363203,55грн. та 5448,05грн. витрат по сплаті судового збору.

Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП БЕСТЕР" 04.07.2023 подано заяву про відстрочення виконання рішення, в якій просить суд відстрочити виконання рішення на один календарний рік з дати ухвалення відповідного рішення.

Обґрунтовуючи необхідність відстрочення виконання рішення суду, ТОВ "НВП БЕСТЕР" посилається на те, що рішення суду ним визнається та буде виконане, однак наразі виконання рішення в повному обсязі є неможливим через скрутну фінансову ситуацію, яка склалась у зв`язку із спадом попиту на послуги в сфері рибництва, що загалом привело фактично до повного припинення господарської діяльності. Так, в 2019 році господарська діяльність не здійснювалася зовсім, а у 2020 році - частково, лише у 2 кварталі, з 2021 року і по даний час не здійснюється зовсім. Також заявник посилається на факт введення на всій території країни форс-мажорних обставин, викликаних військовою агресією проти України.

Також боржник зазначає, що звертаючись з даною заявою про відстрочення виконання рішення суду ТОВ "НВП БЕСТЕР" насамперед має на меті виконати рішення суду та враховує дотримання балансу інтересів сторін, з врахуванням фінансового становища та соціально значимого статусу обох сторін, вважає, що одноразова сплата усієї суми боргу за рішенням суду, дуже значно погіршить фінансовий стан ТОВ "НВП БЕСТЕР".

Крім того, заявник просить суд зупинити на період відстрочення виконання судового рішення примусове стягнення згідно постанови приватного виконавця виконавчого округу полтавської області Скрипника В.Л. від 14.12.2022 року №70543427

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 05.07.2023 відкладено вирішення питання про прийняття вищевказаної заяви до розгляду до повернення матеріалів справи зі Східного апеляційного господарського суду

Ухвалою від 10.07.2023 суд прийняв вказану заяву до розгляду, заяву призначено до розгляду на 18.07.2023.

14.07.2023 за вхід. № 8721 від стягувача надійшли заперечення на заяву про надання відстрочки виконання рішення суду, в яких він просить суд відмовити в задоволенні заяви боржника посилаючись на зловживання боржником процесуальними правами.

Розглянувши у судовому засіданні заяву ТОВ "НВП БЕСТЕР" про відстрочку рішення суду по справі, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав особи і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини на державу покладено позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чижов проти України", заява № 6962/02). За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції ("Корнілов та інші проти України", заява № 36575/02, ухвала від 07.10.2003). І навіть строк у два роки та сім місяців не був визнаний надмірним і не вважався таким, що суперечить вимозі стосовно його розумної тривалості, передбаченої у статті 6 Конвенції (ухвала від 17.09.2002 у справі "Крапивницький та інші проти України", заява № 60858/00).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Савіцький проти України» (Заява № 38773/05) від 26.07.2012 суд наголосив, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній із сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення від 7 червня 2005 року у справі «Фуклев проти України», заява № 71186/01, п. 84).

Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції.

Приписами ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року 1404-VIII (з наступними змінами та доповненнями, далі - Закон України «Про виконавче провадження») встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 року по справі № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 року по справі № 11-рп/2012).

Згідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також, серед іншого, враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору та наявність стихійного лиха, інших надзвичайних подій тощо.

Так, вищезазначеними нормами визначено процесуальну можливість вирішення питань, пов`язаних із проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду, оскільки у процесі виконання рішення ймовірне виникнення обставин, що ускладнюють виконання чи роблять його неможливим.

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

При цьому, підставою для розстрочки/відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його виконання неможливим у визначений строк.

При цьому, необхідно враховувати, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених ст. 331 ГПК України, ця норма не вимагає, і господарський суд законодавчо обмежений річним терміном відстрочки чи розстрочки виконання рішення з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо.

Разом з тим, положення Господарського процесуального кодексу України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд повинен оцінити докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 86 такого кодексу. Відповідно до вказаної статті господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Крім того, питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення.

Так, відстрочення судом виконання судового рішення має бути пов`язано з об`єктивними та виключними обставинами, які ускладнюють його вчасне виконання, при цьому розстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів як стягувача, так і боржника, між цим, оскільки право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист, вирішуючи питання про розстрочення виконання рішення, суд не повинен надавати перевагу жодній із сторін.

Згідно із ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 ГПК України).

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

Так, ТОВ "НВП БЕСТЕР", як на підставу для задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду посилається на складну фінансову ситуацію, яка склалася у зв`язку із спадом попиту на послуги в сфері рибництва, що загалом привело фактично до повного припинення господарської діяльності боржника, у підтвердження чого надає суду фінансові звіти, податкові декларації з податку на прибуток підприємства та виписки з банку по особовим рахункам.

Суд оцінює надані заявником доказі у сукупності як такі, що підтверджують, що відповідач значно обмежений у веденні своєї господарської діяльності.

За таких обставин, враховуючи майновий стан заявника, наявність наміру заявника найближчим часом здійснити добровільне погашення суми заборгованості, враховуючи інтереси та рівновагу обох сторін, суд вважає за можливе відстрочити виконання рішення суду у справі № 917/449/22.

Разом з тим суд звертає увагу, що передбачена процесуальним законом можливість відстрочення виконання судового рішення жодним чином не звільняє сторону боржника від виконання взятих на себе зобов`язань та виконання безспірних вимог стягувача.

При цьому суд враховує, що відповідач, посилаючись на скрутне фінансове становище, не ухиляється від виконання судового рішення, а лише вказує про неможливість погашення наявної заборгованості за судовим рішенням перед позивачем саме на даний час. Більш того, інтерес боржника полягає у погашенні наявних сум боргу при збереженні сталої роботи підприємства, зважаючи на можливість оплатити наявний борг з майбутніх доходів від господарської діяльності.

Так, дії відповідача спрямовані на виконання рішення суду, але з відстроченням сплати боргу. Суд враховує, що інтерес стягувача полягає в тому, щоб рішення суду було виконано в повному обсязі, однак ненадання відстрочки виконання рішення суду призведе до неможливості його виконання взагалі, оскільки існує ризик припинення або призупинення діяльності відповідача.

Суд доходить висновку, що відстрочення виконання рішення у вищевказаний спосіб не порушить справедливої рівноваги та справедливого балансу у розумінні статті 6 Конвенції, оскільки надасть можливість виконати судове рішення при максимальному дотриманні співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора реально отримати грошові кошти.

Щодо заявлених вимог щодо про зупинення на період відстрочення виконання судового рішення примусове стягнення згідно постанови приватного виконавця виконавчого округу полтавської області Скрипника В.Л. від 14.12.2022 року №70543427

Вказана заява є необгрунтованою та не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» визначено вичерпний перелік підстав для зупинення вчинення виконавчих дій.

Статтею 34 ЗУ "Про виконавче провадження" не передбачено права/обов`язку суду зупиняти вчинення виконавчих дій за клопотанням скаржника, тобто зазначена дія є виключним повноваженням виконавця, яка може бути оскаржена до суду.

Чинним законодавством України суду не надано права зупинення саме виконавчих дій.

Право господарського суду зупинити виконання за виконавчим документом передбачено у ст. 328 ГПК України, відповідно до якої таке зупинення можливе лише в межах розгляду господарським судом заяви стягувача або боржника про виправлення помилки, допущеної при його оформленні або видачі, чи про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Підстави ж для зупинення виконання судового рішення визначені в ст. 332 ГПК України надані лише суду касаційної інстанції.

За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні клопотання про зупинення виконавчого провадження.

Керуючись ст.ст.331, 232, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП БЕСТЕР" про відстрочення виконання рішення по справі № 917/449/22 - задовольнити.

2. Відстрочити виконання рішення Господарського суду Полтавської області по справі №917/449/22 від 29.09.2022 року на термін до 29.09.2023.

3. В задоволенні заяви про зупинення виконавчого провадження відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена у порядку і строк, встановлені ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання ухвали: 21.07.2023

Суддя Кльопов І.Г.