ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

25.07.2023 Справа№914/2099/23

Господарський суд Львівської області у складі судді Іванчук С.В., за участю секретаря Клим О. Ю. розглянувши матеріали заяви за вх.№2670/23 від 10.07.2023р. ОСОБА_1 , с. Стоянів, Червоноградський район, Львівська область про забезпечення позову у справі №914/2099/23;

за позовом: ОСОБА_1 , с. Стоянів, Червоноградський р-н., Львівська обл.;

до відповідача: ОСОБА_2 , с. Ставчани, Львівський район, Львівська область;

про: визнання недійсним удаваного договору дарування частки та визнання недійсним акт приймання-передачі частки в статутному капіталі.

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

На адресу Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 визнання недійсним удаваного договору дарування частки та визнання недійсним акт приймання-передачі частки в статутному капіталі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що йому належала частка у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал» у розмірі 40%, що є еквівалентом 4000,00 гривень.

Як стверджує позивач у позовній заяві, 06 квітня 2023 року між ним та відповідачем укладений договір дарування частки у статутному капіталі ТзОВ «МС Імперіал». Згідно умов зазначеного договору дарувальник безоплатно передав у власність обдаровуваному частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал» у розмірі 40 %, що в грошовому еквіваленті становить 4 000,00 гривень, а обдаровуваний прийняв в дар таку частку в статутному капіталі на умовах та в порядку, передбачених договором. На виконання умов договору дарування частки сторонами підписаний акт приймання- передачі частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал» від 06 квітня 2023 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сворень Р.О. та зареєстрований в реєстрі за № 327, 328.

Позивач зазначає, що договір дарування частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал» від 06.04.2023 року є удаваним, оскільки за цим договором фактично відбулася купівля-продаж частини частки позивача у статутному капіталі товариства, а сам договір укладений з метою приховання факту купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства. При цьому відповідач, укладаючи спірний договір та згідно досягнутих попередньо усних домовленостей, зобов`язувався сплатити позивачу повну вартість такої частки. Проте, свого обов`язку в частині оплати вартості частки не виконав. Як стверджує позивач, обставини того, що спірний договір є договором купівлі-продажу можуть бути підтверджені заявами свідків, які були присутні під час проведення переговорів між позивачем і відповідачем щодо умов передачі належної позивачу частки у розмірі 40% в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал».

З огляду на наведене, позивачем заявлено вимоги про: визнання недійсним у зв`язку з його удаваністю договору дарування частки в статутному капіталі ТзОВ «МС Імперіал» від 06 квітня 2023 року; визнання недійсним акту приймання-передачі частки в статутному капіталі ТзОВ «МС Імперіал» від 06 квітня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сворень Р.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 327, 328.

Ухвалою суду від 12.07.2023р. позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків, зокрема для подання договору дарування частки у статутному капіталі ТзОВ «МС Імперіал» від 06.04.23р.

Станом на 25.07.23р. вимоги ухвали суду від 12.07.23р. не виконано, недоліки зазначені в ухвалі суду не усунено.

Разом із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, у якій позивач просить: накласти арешт на частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал» у розмірі 40% статутного капіталу, що належить ОСОБА_2 ; заборонити державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, державним та приватним нотаріусам, як суб`єктам державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань здійснювати будь-які реєстраційні дії на підставі рішень (протоколів) прийнятих загальними зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал», у тому числі щодо частки у розмірі 40% статутного капіталу товариства, що належить ОСОБА_2 .

Враховуючи положення ч.ч. 3, 4 ст.140 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із необхідністю надання пояснень та представлення доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, зокрема подання договору дарування частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю МС Імперіал від 06 квітня 2023 року, укладеного ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який заявником не долучено ні до позовної заяви ні до заяви про забезпечення позову, а також з метою з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням про які всупереч вимогам п.6 ст.139 ГПК України інформації у заяві не вказано, ухвалою суду від 12.07.2023р. призначено розгляд заяви про забезпечення позову в судовому засіданні на 25.07.2023р. та зобов`язано заявника надати суду договір дарування частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал» від 06 квітня 2023 року, укладений ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В судове засідання 25.07.2023р. учасники справи явки повноважних представників не забезпечили. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 10.04.2023р. було скеровано учасникам справи поштовою рекомендованою кореспонденцією на адресу, зазначену у позовній заяві та заяві про забезпечення позову, та оприлюднено в електронній формі в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

З врахуванням наведеного суд зазначає про належне виконання обов`язку надіслання позивачу копії ухвали Господарського суду Львівської області від 12.07.2023, що підтверджується списком розсилки поштової кореспонденції та списком №4743 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих (ф.103) та оприлюдненням в електронній формі в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Враховуючи, те що заявник достовірно був обізнаний про знаходження в суді справи № 914/2099/23 за його позовною заявою та заяви про забезпечення позову у даній справі та повинен був проявляти зацікавленість у результатах її розгляду, однак до суду не з`явився, зацікавленості про стан справи не виявив, беручи до уваги обмежені строки розгляду заяви про забезпечення позову, встановлені ст. 140 ГПК України, суд вважає за можливе розглянути заяву у відсутності заявника.

Заявником вимог ухвали суду від 12.07.2022р. не виконано, договір дарування частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал» від 06 квітня 2023 року, укладений ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не подано, та в заяві про забезпечення позову не зазначено інформації, щодо застосування заходів зустрічного забезпечення позову.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом, предметом якого є визнання недійсним у зв`язку з його удаваністю договору дарування частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал» від 06 квітня 2023 року; визнання недійсним акту приймання-передачі частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал» від 06 квітня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сворень Р.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 327, 328

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник зазначає, що належна йому на дату укладення спірного договору частка у розмірі 40% в статутному капіталі ТзОВ «МС Імперіал» перейшла до відповідача без належних правових підстав. Та, у зв`язку із проведеною державною реєстрацією зміни учасників ТзОВ «МС Імперіал», новим власником частки у розмірі 40% в статутному капіталі товариства став відповідач, що дозволяє відповідачу безперешкодно, на власний розсуд розпоряджатися спірною часткою у статутному капіталі товариства, зокрема здійснювати у будь-який спосіб її відчуження, реалізовувати своє право на управління товариством шляхом прийняття відповідних рішень на загальних зборах учасників, наслідки прийняття яких в подальшому будуть обов`язковими і для позивача, отримувати дивіденди тощо, що призведе до необхідності звертатися до суду з іншими позовами, оскільки даний спосіб захисту не призведе до поновлення прав позивача у одному судовому провадженні у випадку задоволення позову.

Згідно із статтею 136 ГПК України обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Під час вирішення питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, від 18.12.2018 у справі № 912/1616/18 і від 26.09.2019 у справі № 917/751/19.

У силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно забезпечений правом власності. Право приватної власності є непорушним. Відчуження власником свого майна визначено частиною першої статті 346 ЦК України на основі припинення права власності, яке залежить від волі власника.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Договором згідно зі статтею 626 ЦК України є домовленість двох або більше сторінок, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та зобов`язань. Договір є укладеним, якщо сторони в належній частині досягли згоди з усіма істотними умовами договору ( стаття 638 цього Кодексу ).

Відповідно до положень статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються, зокрема, майнові права та обов`язки, в тому числі і частка у статутному капіталі господарського товариства.

Відповідно до положень 53 Закону України "Про господарські товариства" учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свій капітал (її частини) у статутному капіталі одним або кількома учасниками цього товариства.

Відступлення за правовою природою є відчуженням частки за волею учасника, що спрямоване на передачу учаснику іншій особі (одному чи кільком учасникам цього товариства або третім особам) у власність належної йому частки або її частини. У цих відносинах поняття "відступлення" і "відчуження" є тотожними, вони залишаються аналогічними за правовими наслідками.

Відступлення частки у статутному капіталі є правовим механізмом, за яким відбувається її відчуження на підставі договору купівлі-продажу, міни або дарування тощо.

??Якщо сторони або особа певним чином називають правочин, який нею/ними вчиняється, але по суті він відповідає ознакам іншого правочину, наявного у нормі, яка регулює цей останній правочин. Тобто, якщо особа укладає правочин щодо відступлення (передачі) частки іншої особи і отримує за ці кошти або інше майно чи майнові права, то це звичний договір купівлі-продажу або міни. Якщо взамін частки особа нічого не отримує - це договір дарування.

Саме правочин є підставою для будь-яких подальших дій учасників, які відчужують частку на користь нового власника частки, включно з державною реєстрацією відповідних змін. Без договору між власником частки ці дії вважаються вчиненими без належної правової основи.

Відповідно до частини першої статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (подарунок) у власність. Частина другої статті 718 ЦК України передбачає, що дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому.

Позивач стверджує, що сторонами укладено договір дарування, який на думку позивача є удаваним, оскільки за цим договором фактично відбулася купівля-продаж частини частки позивача. Відтак, правовою підставою для виникнення спору в цій справі стало укладення між учасниками справи договору, предметом якого є відчуження частки у статутному капіталі ТзОВ.

Сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

При цьому, заявником оспорюваного договору дарування частки, на який покликається позивач та на виконання якого складено акт приймання передачі, в якому також є покликання на цей договір, суду не представлено.

Долучені документи, зокрема акт приймання передачі не містять відомостей про умови передачі частки, щодо її відчуження та зокрема відомостей про безоплатність/оплатність такої передачі.

Відтак, за даних обставин неможливим є дослідити та встановити фактичні обставини передачі частки позивача та надати об`єктивну оцінку фактичним обставинам, які мають значення для розгляду, як справи так і заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

При використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами. Підтверджувати доказами наявність обставин з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення, зокрема про вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань після пред`явлення позову до суду, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Так, із заяви про забезпечення позову вбачається, що позивач припускає, що спірна частка відповідача може бути відчужена, що призведе до необхідності звертатися до суду з іншими позовами, оскільки даний спосіб захисту не призведе до поновлення прав позивача у одному судовому провадженні (у випадку задоволення позову). По суті подана позивачем заява ґрунтується на припущеннях, щодо можливої реалізації відповідачем частки у розмірі 40% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал».

Заявник, звертаючись до суду із даною заявою, не навів та не надав доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується необхідність вжиття заходів забезпечення позову, про застосування яких просить заявник. Так, покликаючись на потенційну можливість реалізації відповідачем частки у розмірі 40% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал», заявник не вказав якими доказами підтверджується та не надав доказів вчинення відповідачем реальних дій, спрямованих зокрема на реалізацію такої частки на користь третіх осіб, чи підготовчих дій щодо її реалізації тощо.

Звертаючись з відповідною заявою, заявник, серед іншого, повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Водночас, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів та, вживаючи заходи забезпечення позову, слід враховувати, що такі заходи не будуть перешкоджати іншим особам здійснювати покладені на них згідно із законодавством повноваження. В даному випадку, заявником не доведено в порядку приписів статей 76-79 ГПК України, що існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та заборони вчинення дій може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом якого він звернувся до суду.

Позивачем у заяві про вжиття заходів забезпечення позову не наведено фактичних обставин, які б свідчили про реальну ймовірність ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, у разі задоволення позову, а доводи заявника наведені в заяві зводяться лише, до припущення щодо можливої реалізації відповідачем частки . Обставини, наведені в заяві про забезпечення позову не свідчать про наявність обставин, які б обґрунтовували загрозу істотного ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або щодо поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача в межах обраного ним способу захисту.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини першої статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частин 1-4 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ч. 1, 3, 4 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Приймаючи до уваги все вищевикладене в сукупності, подані докази, вимоги заяви є не обґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами у зв`язку із чим відсутні правові підстави для задоволення заяви про забезпечення позову у справі №914/2099/23.

Згідно із ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Суд зазначає, що відмова в забезпеченні позову не позбавляє заявника права на повторну подачу заяви.

Керуючись статтями 136-140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви за вх.№2670/23 від 10.07.2023р. ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 914/2099/23 відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до вимог ст. 235 ГПК України.

Інформація щодо руху справи розміщена в мережі Інтернет на інформаційному сайті за посиланням http://www.reestr.court.gov.ua та на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням: http://court.gov.ua.

Суддя Іванчук С.В.