ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2023 р. Справа№ 910/2093/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Суліма В.В.

Корсака В.А.

без повідомлення учасників апеляційного провадження,

розглянувши апеляційну скаргу Департаменту промисловості та розвитку підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2023

у справі № 910/2093/23 (суддя - Шкурдова Л.)

за позовом Департамент промисловості та розвитку підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

до Акціонерного товариства «Завод «Маяк»

про стягнення 150 000,00 грн,-

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2023 року Департамент промисловості та розвитку підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі-позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства «Завод «Маяк» (далі - відповідач) про стягнення 150 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не повернуто борг за договорами №18 від 01.11.2000 та №18/1 від 15.11.2000 про надання фінансової допомоги у розмірі 150 000,00 грн, у зв`язку з чим, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 150 000,00 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.04.2023 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд вказав, що матеріалами справи підтверджується наявність у АТ "Завод "Маяк" заборгованості перед позивачем, доказів повернення коштів за договорами №18 від 01.11.2000 та №18/1 від 15.11.2000 про надання фінансової допомоги у розмірі 150 000,00 грн суду не надано, відповідачем вказані обставини не спростовані та не заперечуються, що є підставою для стягнення з відповідача 150 000,00 грн. Проте, оскільки строк позовної давності пропущено позивачем без поважних причин, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги Департаменту промисловості та розвитку підприємництва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до Публічного акціонерного товариства "Завод "Маяк" про стягнення заборгованості за договорами №18 від 01.11.2000 та №18/1 від 15.11.2000 про надання фінансової допомоги у розмірі 150 000,00 грн не підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Департамент промисловості та розвитку підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати повністю рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2023 у справі № 910/2093/23 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт зазначає, що як передбачено ч.1 ст. 50 Бюджетного кодексу України у разі надання кредитів з бюджету у позичальників виникає заборгованість перед бюджетом; з моменту надання кредитів з бюджету на суму отриманих з бюджету коштів права кредитора та право вимагати від позичальників повернення таких кредитів до бюджету у повному обсязі переходять до держави (Автономної Республіки Крим, територіальної громади); позовна давність на вимоги щодо погашення такої заборгованості не поширюється.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач у своїх поясненнях, наданих до суду 20.06.2023, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін. Крім того, відповідач вказує, що позивач не надавав відповідачу кредит, а тому норму статті 50 Бюджетного кодексу України у даному випадку застосовувати неможливо.

Також, відповідач звертає увагу, що договірні відносини у нього з позивачем виникли ще до набарання чинності Цивільного кодексу України та Бюджетного кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.05.2023 справу № 910/2093/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Корсак В.А., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.05.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Департаменту промисловості та розвитку підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2023 у справі № 910/2093/23. Розгляд апеляційної скарги призначено за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

20.06.2023 від відповідача надійшли письмові пояснення на апеляційну скаргу.

З огляду на наявність у матеріалах справи належних доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження та закінчення процесуальних строків на подання до суду документів, встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.05.2023, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

01.11.2000 та 15.11.2000 між Головним управлінням промислової політики Київської міської державної адміністрації (далі - Управління) та ВАТ «Завод «Маяк» (далі - Організація) укладено договори про надання фінансової допомоги №18 та №18/1, за умовами яких Управління зобов`язалося надати Організації фінансову допомогу, а останнє зобов`язалося використати її за цільовим призначенням і повернути у визначений цими договорами строк.

Договором фінансової допомоги №18 від 01.11.2000 передбачено:

- сума фінансової допомоги становить 100 000,00 грн; фінансова допомога надається під 1,5% річних (п.п. 3.1., 3.2);

- Управління зобов`язується надати фінансову допомогу протягом 10 банківських днів з моменту підписання договору (п. 4.1);

- строк надання фінансової допомоги Організації становить 12 місяців з моменту надходження коштів на розрахунковий рахунок Організації і може бути продовжений за згодою сторін (п.п. 5.1, 5.2);

- по закінченню строку, передбаченому п. 5.1. договору, організація зобов`язується протягом 10 банківських днів повернути суму фінансової допомоги (п. 6.1);

- договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і дії до моменту його остаточного виконання, проте, у будь-якому разі випадку до 01.11.2001 (п. 7.1).

07.11.2001 сторонами подовжено договір фінансової допомоги №18 від 01.11.2000, кінцевий термін повернення фінансової допомоги - 01.07.2002.

Договором фінансової допомоги №18/1 від 15.11.2000 передбачено:

- сума фінансової допомоги становить 50 000,00 грн; фінансова допомога надається під 1,5% річних (п.п. 3.1., 3.2);

- Управління зобов`язується надати фінансову допомогу протягом 10 банківських днів з моменту підписання договору (п. 4.1);

- строк надання фінансової допомоги Організації становить 12 місяців з моменту надходження коштів на розрахунковий рахунок Організації і може бути продовжений за згодою сторін (п.п. 5.1, 5.2);

- по закінченню строку, передбаченому п. 5.1. договору, організація зобов`язується протягом 10 банківських днів повернути суму фінансової допомоги (п. 6.1);

- договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і дії до моменту його остаточного виконання, проте, у будь-якому разі випадку до 15.11.2001 (п. 7.1).

07.11.2001 сторонами подовжено договір фінансової допомоги №18/1 від 15.11.2000, кінцевий термін повернення фінансової допомоги - 01.07.2002.

Рішенням Київської міської ради від 15.03.2012 №198/7535 «Про діяльність виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)» Головне управління промислової, науково-технічної та інноваційної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) перейменовано у Департамент промисловості та розвитку підприємництва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), якому тепер належить дебіторська заборгованість АТ "Завод "Маяк".

06.05.2020 та 02.06.2021 позивачем на адресу відповідача було направлено листи №052-2232 та №052-3754 з вимогою сплатити заборгованість.

Враховуючи, що засновником АТ "Завод "Маяк" є Державний концерн «Укроборонпром», позивач направив на його адресу лист №052-131 від 12.02.2022, у якому просив посприяти у поверненні дебіторської заборгованості відповідача, що складає 150 000,00 грн, однак вказані листи залишені без відповіді.

Звертаючись з позовною заявою позивач зазначив, що АТ "Завод "Маяк" має заборгованості перед позивачем за договорами №18 від 01.11.2000 та №18/1 від 15.11.2000 про надання фінансової допомоги у розмірі 150 000,00 грн, що є підставою для стягнення з відповідача 150 000,00 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом першої інстанції встановлено, що АТ "Завод "Маяк" має заборгованість перед позивачем за договорами №18 від 01.11.2000 та №18/1 від 15.11.2000 про надання фінансової допомоги у розмірі 150 000,00 грн, доказів повернення коштів у розмірі 150 000,00 грн суду не надано, відповідачем вказані обставини не спростовані та не заперечуються, що є підставою для стягнення з відповідача 150 000,00 грн.

Разом з тим, відповідачем до суду першої інстанції подано заяву про застосування строків позовної давності, у якій відповідач зазначає, що строк позовної давності закінчився.

Вирішуючи питання про строк позовної давності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України).

Позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що договірним відносинам, які склалися між сторонами, більше 20 років, а тому позивач обізнаний про наявність у відповідача заборгованості перед ним у розмірі 150 000,00 грн більше 3 років.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати, зокрема, можливість поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права.

Питання поважності причин пропущення позовної давності (наявність обставин, які з об`єктивних, незалежних підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову) вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Разом з тим, позивачем не зазначено причини пропуску строку позовної давності та не зазначено поважності причин для його поновлення.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що, оскільки строк позовної давності пропущено позивачем без поважних причин, а тому і позовні вимоги Департаменту промисловості та розвитку підприємництва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до Публічного акціонерного товариства "Завод "Маяк" про стягнення заборгованості за договорами №18 від 01.11.2000 та №18/1 від 15.11.2000 про надання фінансової допомоги у розмірі 150 000,00 грн задоволенню не підлягають.

Щодо доводів апелянта, що позовна давність на вимоги щодо погашення зазначеної заборгованості відповідача, відповідно до ст. 50 Бюджетного кодексу України, не поширюється, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 50 Бюджетного кодексу України у разі надання кредитів з бюджету у позичальників виникає заборгованість перед бюджетом; з моменту надання кредитів з бюджету на суму отриманих з бюджету коштів права кредитора та право вимагати від позичальників повернення таких кредитів до бюджету у повному обсязі переходять до держави (Автономної Республіки Крим, територіальної громади); позовна давність на вимоги щодо погашення такої заборгованості не поширюється.

Пунктом 31 статті 2 Бюджетного кодексу України передбачено, що кредитування бюджету - операції з надання коштів з бюджету на умовах повернення, платності та строковості, внаслідок чого виникають зобов`язання перед бюжетом (надання кредитів з бюджету), та операції з повернення таких коштів до бюджету (повернення кредитів до бюджету).

Водночас, чинне законодавство розмежовує поняття договору кредитування та фінансової допомоги на поворотній основі (позики).

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки Цивільний кодекс України не містить жодного виключення як щодо суб`єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором (ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України ).

Таким чином, Закон України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" є спеціальним законодавчим актом, який регулює відносини спеціальних суб`єктів - учасників ринку фінансових послуг, і не поширюється на всіх інших юридичних і фізичних осіб - суб`єктів договору позики, правовідносини яких регулюються нормами статей 1046 - 1048 Цивільного кодексу України.

Згідно з п.п.14.1.257 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

В свою чергу відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банку або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Враховуючи вказане вище, колегія суддів зазначає, що поворотна фінансова допомога не може вважатися кредитом, оскільки не передбачає цільового використання отриманих коштів та отримання їх під процент.

Таким чином, суд першої інстанції правильно зазначив, що позивачем не доведено, що фінансова допомога надана Акціонерному товариству «Завод Маяк» у розмірі 150 000,00 грн є кредитними коштами, а тому норму статті 50 Бюджетного кодексу України в даному випадку застосовувати неможливо.

Згідно з частинами 1-4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено, що фінансова допомога надана Акціонерному товариству «Завод Маяк» у розмірі 150 000,00 грн є кредитними коштами, та правильно застосував строк позовної давності, у зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункуту 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Департаменту промисловості та розвитку підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Господарського суду міста Київа від 17.04.2023 у справі № 910/2093/23 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2023 у справі № 910/2093/23 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Департаменту промисловості та розвитку підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2023 у справі № 910/2093/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2023 у справі № 910/2093/23 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/2093/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді В.В. Сулім

В.А. Корсак