номер провадження справи 34/128/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2023 Справа № 908/1529/23

м. Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі судді Науменка А.О.,

при секретареві судового засідання Концур Г.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали № 908/1529/23

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ДенДі-ЛОГІСТИК», ідентифікаційний код юридичної особи 41342063 (вул. Саперне поле, буд. 14/55, м. Київ, 01042)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ-ШИППІНГ», ідентифікаційний код юридичної особи 31158623 (вул. Південне шосе, буд. 72, каб. 5, м. Запоріжжя, 69008)

про стягнення 3 235 698 грн 99 коп.

За участю уповноважених представників сторін:

позивач: Гордієнко С. Д. - ордер ВІ №1147552 від 05.06.2023 (в режимі відео конференції);

відповідач: Чайкіна К.О. довіреність № 188/23 від 01.01.2023 (в режимі відеоконференції)

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ДенДі-ЛОГІСТИК» від 02.05.2023 з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ-ШИППІНГ» про стягнення 20% річних за період з 14.06.2022 по 24.04.2023 в сумі 1714 367 грн 96 коп., інфляційні втрати за період з 14.06.2022 по 24.04.2023 в сумі 1 444 051 грн 03 коп. та штраф за понаднормоване користування вагонами у сумі 77 280 грн 00 коп.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.05.2023 справу № 908/1529/23 передано на розгляд судді Науменку А.О.

Враховуючи суму позову, суд ухвалив проводити розгляд цієї справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 15.05.2023 у справі № 908/1529/23 судом призначене підготовче судове засідання на 12.06.23 2023 о 10 год. 00 хв.

В судовому засідання 12.06.2023 відбувалась відеоконференція.

Суд відкрив судове засідання. Оголосив склад суду. Суд з`ясував наявність відводів складу суду. Відводів не заявлено.

05.06.2023 на адресу суду від відповідача надійшов відзив.

08.06.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив.

Судом прийняті до розгляду відзив та відповідь на відзив.

За наслідками судового засідання, судом відкладено підготовче засідання на 26.06.2023 о 10 год. 40 хв.

В судовому засідання 26.06.2023 відбувалась відеоконференція.

26.06.2023 на виконання ухвали суду від позивача надійшло клопотання з додатками.

26.06.2023 на виконання ухвали суду від відповідача надійшли додаткові пояснення.

Судом прийнято документи до розгляду.

За наслідками судового засідання, судом відкладено підготовче засідання на 05.07.2023 о 12 год. 15 хв.

В судовому засідання 05.07.2023 відбувалась відеоконференція. В судовому засіданні сторони зазначили, що всі документи та пояснення сторонами подані. За наслідками судового засідання, суд, запитавши думку сторін, на підставі ст. 185 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 24.07.2023 об 10 год. 00 хв.

В судовому засідання 24.07.2023 відбувалась відеоконференція.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, з підстав, викладених у позовній заяві. Зазначає, що у серпні 2022 позивач звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором №17112017-ПВ/ТЕ від 17.11.2017 у розмірі 12 029 074,90 грн, з яких: сума основного боргу 9 932 449,30 грн, 20% річних за період прострочення платежу станом на 13.06.2022 в розмірі 550 879,13 грн, пеня за період прострочення платежу станом на 13.06.2022 в розмірі 640 679,82 грн, інфляційні втрати за період прострочення платежу станом на 13.06.2022 в розмірі 827 786,63 грн. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 11.01.2023, яке набрало законної сили 28.02.2023 позов було задоволено частково, стягнуто суму основного боргу у розмірі 9 932 449 грн 30 коп., інфляційні втрати у сумі 770 254 грн 01 коп., 20 % річних у сумі 531 201 грн 55 коп., судовий збір у розмірі 168 509 грн 27 коп. На виконання рішення судом видано наказ № 908/1307/22 від 21.03.2023. Оскільки грошове зобов`язання за рішенням суду у даній справі відповідачем виконано лише 25.04.2023, позивач звернувся до суду про стягнення з відповідача інфляційних витрат в сумі 1 714 367,96 грн та 20% річних в розмірі 1 444 051,03 грн підлягають стягненню з відповідача за період з 14.06.2022 по 24.04.2023 включно. На підставі п. 8.9 Договору, враховуючи факт понаднормового користування 5-ма вагонами 63190748. 63208789, 63734552, 63735153, 64055221 на станції Кривий Ріг з 20.12.2019 по 24.12.2019 та з 28.12.2019 по 10.01.2020, відповідачу був виставлений рахунок №529 від 16.07.2020 та акт виконаних робіт (наданих послуг) № 537 від 16.07.2020 р. на загальну суму 77 280,00 грн, який відповідачем не сплачений, у зв`язку з чим, позивачем також заявлено до стягнення з відповідача штраф за понаднормоване користування вагонами в сумі 77 280 грн 00 коп.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що так як акт №242 від 03.04.2020 було змінено актом №537, то до останнього було застосовано курс долара станом на дату складання першого акта від 03.04.2020, тобто 27,60 грн. Вказує на те, що у даному випадку, окрім виконання основного зобов`язання відповідач зобов`язаний виконати і додаткове, яке з`явилось внаслідок порушення основного. Тож, позиція відповідача, яка зводиться до часткового визнання позовних вимог, є необґрунтованою та недоведеною. Посилається на те, що застосування судами обмежень свободи договору носить винятковий характер. Виключність випадку для зменшення судом розміру процентів річних нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України має бути підтверджена встановленими судами дійсно надзвичайними обставинами. Наведені відповідачем у відзиві підстави не може бути такими винятковими обставинами для зменшення розміру річних. Вважає, що суд не має підстав для застосування до спірних правовідносин ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Представник відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позов. Вважає, що вимоги про стягнення штрафу за затримку вагонів є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Щодо стягнення інфляційних та річних відповідач посилається на закінчення строку дії спірного договору, а отже і відсутність підстав для стягнення відповідних сум. Вважає, що з огляду на мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання. З урахуванням вищенаведених обставин, наслідків для підприємства відповідача, викликаних збройною агресією рф проти України, окупацією м. Маріуполя, з урахуванням розумності, справедливості та пропорційності, у випадку, якщо суд прийде до висновку, що заявлені позивачем проценти річних підлягають стягненню, відповідач просить суд зменшити стягувану суму процентів річних до 10% від суми, що підлягає стягненню.

У клопотанні, відповідач, у разі задоволення позовних вимог просить суд відстрочити виконання рішення до 31.12.2023 року.

24.07.2023 судом ухвалено рішення у даній справі, присутнім представникам сторін проголошено його вступну та резолютивну частини.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

05.08.2022 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю ДенДі-ЛОГІСТИК (далі ТОВ ДенДі-ЛОГІСТИК) за вих. від 01.08.22 з вимогами до товариства з обмеженою відповідальністю МЕТІНВЕСТ-ШИППІНГ (далі ТОВ МЕТІНВЕСТ-ШИППІНГ) про стягнення заборгованості у сумі 12 029 074,90 грн., з яких: сума основного боргу 9 932 449,30 грн., 20% річних за період прострочення платежу станом на 13.06.22 550 879,13 грн., пеня за період прострочення платежу станом на 13.06.22 640 679,82 грн., інфляційні втрати за період прострочення платежу станом на 13.06.22 827 786,63 грн.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 11.01.2023 у справі № 908/1307/22 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю МЕТІНВЕСТ-ШИППІНГ (69008, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд. 72, каб. 5, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю ДенДі-ЛОГІСТИК (01042, м. Київ, вул. Саперне поле, буд. 14/55, ) суму основного боргу у розмірі 9 932 449 (дев`ять мільйонів дев`ятсот тридцять дві тисячі чотириста сорок дев`ять) грн. 30 коп., інфляційні втрати у сумі 770 254 (сімсот сімдесят тисяч двісті п`ятдесят чотири) грн. 01 коп., 20 % річних у сумі 531 201 (п`ятсот тридцять одна тисяча двісті одна) грн. 55 коп., судовий збір у розмірі 168 509 (сто шістдесят вісім тисяч п`ятсот дев`ять) грн. 27 коп. Видати наказ після набрання рішенням законної сили. В іншій частині позову відмовлено. Відстрочено виконання рішення господарського суду Запорізької області від 11.01.23 у справі № 908/1307/22 строком на 3 місяці до 01.05.2023.

Рішення суду у справі № 908/1307/22 не оскаржувалось та вступило у законну силу.

Оскільки відповідачем виконано рішення суду у даній справі лише 25.04.2023, позивач звернувся до суду про стягнення з відповідача інфляційних витрат в сумі 1 714 367,96 грн та 20% річних в розмірі 1 444 051,03 грн за період з 14.06.2022 по 24.04.2023 включно. На підставі п. 8.9 Договору, враховуючи факт понаднормового користування 5-ма вагонами 63190748. 63208789, 63734552, 63735153, 64055221 на станції Кривий Ріг з 20.12.2019 по 24.12.2019 та з 28.12.2019 по 10.01.2020 позивачем також заявлено до стягнення з відповідача штраф за понаднормоване користування вагонами в сумі 77 280 грн 00 коп.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, заслухавши представників сторін, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню частково, виходячи з такого.

Відповідно до ч. ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Господарським судом Запорізької області при розгляді справи № 908/1307/22 та прийняття рішення, встановлено:

«…17.11.17 між ТОВ «ДенДі-ДОГІСТИК» - експедитор та ТОВ «МЕТІНВЕСТ-ШІППІНГ» - клієнт укладено договір №17112017-ПВ/ТЕ транспортно-експедиційного обслуговування експортно-імпортних та транзитних вантажів (далі договір), за умовами п. 1.1. якого клієнт доручає, а експедитор приймає на себе обов`язки від свого імені та за рахунок клієнта здійснювати транспортно-експедиційне обслуговування експортно-імпортних та транзитних вантажів залізничним, автомобільним, водним та іншими видами транспорту по території України, країн СНД та інших держав (далі за текстом договору «послуги»).

Вид та найменування вантажу, заявленого до перевезення згідно з даним договором, а також пункти відправлення та призначення вантажу зазначаються в протоколі погодження договірної ціни/додатку, який є його невід`ємною частиною (п. 1.2. договору).

Згідно із ст. 2.2. договору, клієнт зобов`язаний, зокрема, своєчасно оформляти залізничні документи на перевезення, із внесенням необхідних даних, у відповідності до інструкцій експедитора; негайно інформувати експедитора про всі обставини, які перешкоджають відправленню вантажів.

Відповідно до п. 2.2.15 договору, термін знаходження вагонів на станціях (навантаження і вивантаження) зазначається в Протоколі погодження договірної ціни/Додатку, який є невід`ємною частиною Договору.

Відповідно до п. 3.1. договору, вартість послуг за договором узгоджується сторонами, про що складається та підписується протокол погодження договірної ціни/додаток, який є його невід`ємною частиною. Розмір плати експедитору входить до загальної вартості транспортно-експедиційного обслуговування, яка зазначена в протоколі погодження договірної ціни/додаток, який є його невід`ємною частиною.

Оплата за цим договором здійснюється в національній валюті України (п. 3.2. договору).

Відповідно до п. 4.1. договору в редакції додаткової угоди №11 від 01.01.21, експедитор щодекадно надає клієнту акт виконаних робіт (послуг) за фактично надані послуги. Клієнт протягом 2-х робочих днів, після отримання акту, зобов`язується підписати або надати мотивовану відмову по отриманим послугам та здійснити оплату на підставі виставлених рахунків не пізніше 10 (десяти) банківських днів з дати отримання акту виконаних робіт (послуг) засобами електронного зв`язку. Банківські витрати несе клієнт. Датою оплати грошових коштів по даному договору є дата їх зарахування на поточний рахунок експедитора або дата їх списання із поточного рахунку експедитора у випадку повернення передоплати клієнту.

У разі, якщо вартість наданих експедитором послуг, що вказана у акті виконаних робіт, перевищує сплачену клієнтом суму передоплати, клієнт сплачує різницю в 3-денний термін з моменту підписання акта. Моментом підписання акта виконаних робіт є дата акта, якщо інше не вказано сторонами в самому акті (п. 4.5. договору).

Відповідно до п. 6.2 договору сторонами узгоджено, що у випадку, якщо відправлений позивачем відповідачу акт виконаних робіт та (або) акт звірки останнім не підписаний і не заперечений протягом 2 днів з моменту його отримання відповідачем, акт вважається прийнятим без змін та підлягає оплаті в повному обсязі.

Сторони несуть матеріальну відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків за умовами цього договору. У випадку порушень зобов`язань за договором винна сторона повинна негайно усунути порушення, вжити заходів для усунення їх наслідків та відшкодувати завдані збитки (п. 8.1. договору).

Відповідно до п. 10.6 договору, вся кореспонденція між Сторонами, яка здійснюється засобами електронного зв`язку (електронна пошта, факс), має юридичну силу і може використовуватись при вирішенні спорів у відповідності з розділом 9 договору.

В п. 10.7. сторони визначили, що факсова та сканована копія цього договору, а також додаткової угоди, акту до нього, засвідчена печатками сторін, прирівнюється до оригіналу, при наступному її підтвердженні оригіналом протягом 30 днів з моменту одержання копії.

На виконання умов договору позивачем в період з 01.01.22 по 30.04.22 надано відповідачеві послуги з організації перевезення вагонів на загальну суму 14 482 499,30 грн., що підтверджується наступними актами наданих послуг (виконаних робіт):

- №90 від 11.02.22 на суму 5 847 260,22 грн.,

- №92 від 11.02.22 на суму 477 221,50 грн.,

- №95 від 21.02.22 на суму 4 474 854,60 грн.,

- №97 від 21.02.22 на суму 96 425,58 грн.,

- №107 від 28.02.22 на суму 437 935,03 грн.,

- №100 від 28.02.22 на суму 1 525 966,67 грн.,

- №173 від 31.03.22 на суму 1 389 015,86 грн.,

- №180 від 31.03.22 на суму 8 306,21 грн.,

- №222 від 30.04.22 на суму 211 338,62 грн.,

- №225 від 30.04.22 на суму 14 175,00 грн.

Зазначені акти погоджені відповідачем та скріплені електронною печаткою.

В порушення умов договору, відповідач свої зобов`язання щодо своєчасності та повноти оплати наданих послуг виконав частково, сплативши позивачеві 4 550 000,00 грн., що підтверджується банківською довідкою за вих. №036-3-036-5/244-БТ від 18.07.22.

Листами за вих. №5-06/1425 від 15.03.22, №5-06/1435 від 31.03.22, №5-06/1444 від 13.06.22 позивач звертався до відповідача з вимогами погасити заборгованість, що утворилась.

Несплата відповідачем заборгованості у сумі 9 932 499,30 грн. стала підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення суми заборгованості в примусовому порядку.

Судом прийнято до уваги, що вказаний договір в установленому законом порядку не оспорювався, не визнавався недійсним та його дія не припинена. Доказів зворотнього жодною із сторін суду не надано.

Оцінивши наявні у матеріалах справи документи (докази) суд дійшов висновку про наступне…

…Відповідачем факт надання відповідних послуг по договору не спростовано, доказів ненадання таких послуг не надано, як і не надано доказів повної оплати наданих послуг.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача щодо стягнення з відповідача 9 932 499,30 грн. суми основного боргу. Відповідно, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Крім того, позивач у прохальній частині свого позову просить суд стягнути з відповідача:

- 20% річних у сумі 550 879,13 грн.,

- пеню у сумі 640 679,82 грн.,

- інфляційні втрати у сумі 827 786,63 грн.

Розрахунок вказаних сум здійснено позивачем окремо за кожним актом виконання робіт (надання послуг).

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що в тексті позовної заяви позивачем зазначено про нарахування штрафу за понаднормове користування вагонами у сумі 77 280,00 грн. із посиланням на приписи п. 8.9. договору. Разом з тим, в прохальній частині позовної заяви вимога про стягнення з відповідача зазначеного штрафу позивачем не вказана, відтак судом не розглядалась.

Крім того, відповідної заяви в порядку частин 2, 3 ст. 46 ГПК України позивачем на стадії підготовчого провадження у цій справі не заявлялось.

Факт прострочення відповідачем зобов`язання з оплати наданих послуг з організації перевезення вагонів у зазначений період матеріалами справи доведено…

…Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 3 % річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлено інший розмір відсотків.

Як вже зазначалось, в п. 8.8. договору, сторони обумовили більший розмір річних, а саме: 20%.

Судом враховано наступне.

Верховний Суд України у постанові від 12.04.17 у справі №3-1462гс16 зазначив, що порушення відповідачем строків розрахунків за отриманий товар, що встановлені договором поставки, є підставою для нарахування платежів, передбачених ст. 625 ЦК України, а наявність форс-мажору не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

Верховний Суд України підкреслив, що платежі, встановлені ст. 625 ЦК України, є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер, які наприклад статті законів, які передбачають неустойку. Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Також Верховний Суд України зазначив, що ст. 617 ЦК України встановлено загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, а ст. 625 ЦК України є спеціальною та такою, що не передбачає жодних підстав для звільнення від відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання.

Отже, Верховний Суд України розв`язуючи спір застосовує принцип права щодо пріоритету спеціальної норми над загальною.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 09.11.16 у справі № 3-1195гс16.

14.01.20 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи №924/532/19 досліджував питання щодо особливостей нарахування інфляційних втрат і 3% річних, де визначив, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши за допомогою бази даних Законодавство перевірку наданих позивачем розрахунків 20% річних та інфляційних збитків та періоди їх нарахування, судом встановлено, що стягненню підлягає 20% річних у сумі 531 201,55 грн. та інфляційні збитки у розмірі 770 254,01 грн.

За викладених обставин позовні вимоги судом задовольняються частково…

… При цьому, з урахуванням вимог:

…що 20 % річних не відносяться до санкцій визначених ст. 230 ГПК України та ст. 549 ЦК України, судом відмовляється у задоволенні клопотання представника відповідача про зменшення розміру процентів річних із 20 % до 5%, що підлягає стягненню з відповідача, а також про зменшення пені (штрафу) до 5%....».

Таким чином, судом при розгляді справи встановлено факт прострочення відповідачем зобов`язань з оплати 9 932 499,30 грн. суми основного боргу за Договором №17112017-ПВ/ТЕ транспортно-експедиційного обслуговування експортно-імпортних та транзитних вантажів від 17.11.2017 та підстави для нарахування і стягнення 20% річних та інфляційних втрат за період прострочення до 13.06.2022.

Предметом даного судового розгляду є стягнення з відповідача на користь позивача 20% річних за період з 14.06.2022 по 24.04.2023 в сумі 1714 367 грн 96 коп., інфляційні втрати за період з 14.06.2022 по 24.04.2023 в сумі 1 444 051 грн 03 коп. та штраф за понаднормоване користування вагонами у сумі 77 280 грн 00 коп.

Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 3 % річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлено інший розмір відсотків.

Як вже зазначалось, в п. 8.8. договору, сторони обумовили більший розмір річних, а саме: 20%.

Як свідчать матеріали справи та підтверджується сторонами, відповідачем виконано рішення суду у даній справі лише 25.04.2023, що підтверджується банківською випискою за 25.04.2023, а отже позивачем правомірно заявлено до стягнення інфляційні та річні за період з 14.06.2022 по 24.04.2023.

При цьому, суд враховує:

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Наведене стосується й випадків здійснених господарським судом відстрочки і розстрочки виконання рішення, зміни способу та порядку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на кошти боржника (стаття 121 ГПК), оскільки під час таких відстрочки чи розстрочки або зміни інфляційні процеси тривають, грошове зобов`язання залишається повністю або частково невиконаним і негативний вплив такої ситуації на позивача потребує відповідної компенсації згідно з вимогами частини другої статті 625 ЦК України.

Судом здійснено перерахунок заявлених до стягнення сум інфляційних втрат та 20% річних і визнано розрахунки вірними.

Отже, судом задовольняються вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача 20% річних за період з 14.06.2022 по 24.04.2023 в сумі 1714 367 грн 96 коп., інфляційні втрати за період з 14.06.2022 по 24.04.2023 в сумі 1 444 051 грн 03 коп.

Клопотання відповідача щодо зменшення інфляційних втрат до 10% суд залишає без задоволення, оскільки платежі, встановлені ст. 625 ЦК України, є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер, ст. 625 ЦК України не передбачає жодних підстав для звільнення від відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання.

Суд не має підстав для застосування до спірних равовідносин ст. 233 ГК України та. ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Наведена відповідачем судова практика стосується інших правовідносин сторін та виняткового характеру обставин тієї справи.

Розмір 20% річних не перевищує облікову ставку НБУ (25%).

Судом частково задовольняються вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафу, враховуючи наступне.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до п. 8.9. Договору у випадку допущення клієнтом вантажовідправниками, вантажоотримувачами) простою вагонів, на станції навантаження/вивантаження експедитор має право вимагати від клієнта сплати штрафу за понаднормове користування вагонами у розмірі 35 доларів США за добу за один вагон долати відправлення вагонів, зазначену суму штрафу буде перераховано в національну валюту України за курсом НБУ, який діє на дату виставлення акта виконаних робіт (послуг). При цьому, кожна неповна доба приймається як повна.

Експедитором було встановлено факт понаднормованого користування 5 вагонів 63190748, 63208789, 63734552, 63735153, 64055221) на станції Кривий Ріг з 20.12.2019 по 24.12.2019 та з 28.12.2019 по 10.01.2020.

Факт понаднормового користування вагонами підтверджується відомостями форми ГУ-46 №10010119.

На підставі п. 8.9 Договору, враховуючи факт понаднормового користування 5-ма вагонами 63190748. 63208789, 63734552, 63735153, 64055221 на станції Кривий Ріг з 20.12.2019 по 24.12.2019 та з 28.12.2019 по 10.01.2020, відповідачу був виставлений рахунок №529 від 16.07.2020 та акт виконаних робіт (наданих послуг) № 537 від 16.07.2020 р. на загальну суму 77 280,00 грн, який відповідачем не сплачений, у зв`язку з чим, позивачем також заявлено до стягнення з відповідача штраф за понаднормоване користування вагонами в сумі 77 280 грн 00 коп.

Відповідач вважає, що п.8.9 договору не може застосовуватися, оскільки термін знаходження вагонів не визначено у додатку №19. Однак, п. 8.9. договору стосується кожної доби користування вагонів, штраф за порушення складає 35 доларів США, а в додатку №19 встановлено, що клієнту надається нормативний оборот вагону 4 доби. Тож, внаслідок порушення цієї умови до відповідача застосовується штраф, передбачений п.8.9. договору.

Однак, враховуючи умови п. 8.9 Договору, беручи до уваги курс НБУ, який діяв на дату виставлення акта виконаних робіт (послуг) - 16.07.2020 27,1190, а також відсутність посилання у даному акті на інший акт, тощо, і вказівку позивача саме на цей акт при заявленні до стягнення суми штрафу, судом задовольняються вимоги в цій частині в сумі 75 933 грн 20 коп. В іншій частині позову щодо стягнення 1 346 грн 80 коп. штрафу суд відмовляє, як у безпідставно заявлених.

Посилання на подання на станцію навантаження вагонів із залишками раніше перевезеного вантажу є документально не підтвердженими належними доказами.

Таким чином, позов підлягає задоволенню частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 714 367 грн 96 коп. 20% річних, 1 444 051 грн 03 коп. інфляційних втрат, 75 933 грн 20 коп. штрафу.

При цьому, судом частково задовольняється клопотання відповідача щодо відстрочки виконання рішення суду та ухвалюється відстрочити виконання рішення суду щодо стягнення 3 234 352 грн 19 коп. до 24.10.2023.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав особи і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Згідно із нормами ст.ст. 238, 239 ГПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до п. 7. 1. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.12 № 9 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України, відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо.

Таким чином, запроваджений процесуальними нормами права механізм відстрочення виконання судового рішення є винятковою мірою, який спрямований на досягнення кінцевої мети судового розгляду - виконання ухваленого судом рішення.

Згідно п. 7.2 наведеної вище постанови, підставою для відстрочки, розстрочки, можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

При цьому, слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених відповідною статтею ГПК України не вимагається. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, питання щодо надання відстрочки (розстрочки) виконання рішення суду повинно вирішуватись судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Системний аналіз норм чинного законодавства свідчить, що підставою для розстрочення, можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк.

ГПК України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини за правилами, встановленими цим Кодексом.

Тобто, можливість відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку у будь-якому випадку пов`язується з об`єктивними, непереборними обставинами, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Обов`язковою умовою надання розстрочки виконання судового рішення є наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання такого рішення, які заявник повинен довести відповідно до вимог ст. 74 ГПК України. При цьому, рішення про розстрочку виконання рішення суду має ґрунтуватись на додержанні балансу інтересів стягувача та боржника. А для юридичних осіб суд зобов`язаний врахувати ступінь вини відповідача у виникненні спору.

Згідно із ст. 129 Конституції України, однією з засад судочинства є змагальність.

Статтею 13 ГПК України унормовано такий принцип господарського судочинства, як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

Беручи до уваги баланс інтересів сторін, суттєві збитки підприємства відповідача, сплату відповідачем суми основного боргу та виконання рішення суду у справі № 908/1307/20, враховуючи значні суми 20% річних та інфляційних, стягнутих за результатами даної справи, суд частково задовольнив клопотання відповідача, відстрочивши рішення суду у даній справі щодо стягнення 3 234 352 грн 19 коп. до 24.10.2023.

Відповідачем, в даному випадку, не доведено наявність форс-мажорних обставин саме для даного Договору між сторонами та спірних правовідносин та дотримання умов Договору щодо відповідного повідомлення про форс-мажор.

При цьому, суд враховує, що судом відстрочено виконання даного рішення без урахування суми судового збору.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір відноситься на сторони пропорційно задоволеним вимогам, у зв`язку з чим, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 48 515 грн 25 коп. судового збору.

Керуючись ст.ст. 129, 238, 239, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ-ШИППІНГ», ідентифікаційний код юридичної особи 31158623 (вул. Південне шосе, буд. 72, каб. 5, м. Запоріжжя, 69008) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДенДі-ЛОГІСТИК», ідентифікаційний код юридичної особи 41342063 (вул. Саперне поле, буд. 14/55, м. Київ, 01042) 1 714 367 (один мільйон сімсот чотирнадцять тисяч триста шістдесят сім) грн 96 коп. 20% річних, 1 444 051 (один мільйон чотириста сороко чотири тисячі п`ятдесят одна) грн 03 коп. інфляційних втрат, 75 933 (сімдесят п`ять тисяч дев`ятсот тридцять три) грн 20 коп. штрафу та 48 515 (сорок вісім тисяч п`ятсот п`ятнадцять) грн 28 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Відстрочити виконання рішення суду щодо стягнення 3 234 352 (три мільйони двісті тридцять чотири тисячі триста п`ятдесят дві) грн 19 коп. до 24.10.2023.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 28.07.2023.

Суддя А.О. Науменко