Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.04.2023 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "УІІК Сервіс" (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Голдфіш-Інвест-Буд" (далі - відповідач) про стягнення компенсації власної частки витрат на утримання підземного паркінгу у вересні 2022 року у сумі 63846,26 грн відмовлено.

27.04.2023 канцелярією Господарського суду міста Києва було зареєстровано заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення про розподіл витрат на професійну правничу допомогу у справі №910/13245/22.

У поданому клопотанні відповідач просить суд покласти на позивача 147600 грн понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в межах розгляду даної справи.

Ухвалою суду від 28.04.2023 судом було прийнято до розгляду відповідну заяву та встановив позивачу строк для надання своїх пояснень чи заперечень.

Заперечуючи проти заяви відповідача про прийняття додаткового рішення по даній справі позивач просив суд відмовити у задоволенні такої заяви відповідача, а у випадку задоволення вимог - зменшити розмір судових витрат.

На думку позивача, відповідачем не було дотримано вимог ч. 8 ст. 129 ГПК України, зокрема, відповідачем не було зроблено заяви до закінчення судових дебатів, що докази понесених ним судових витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

З цього приводу, судом було зазначено під час прийняття заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення, що відповідна заява подана з дотриманням порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Розглянувши заяву відповідача про відшкодування витрат на правову допомогу та надані дози до неї, а також враховуючи подані письмові заперечення позивача, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем у запереченнях на відповідь на відзив було зазначено, що орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу складає грошовий еквівалент у гривні 3000 доларів США, докази понесених витрат будуть подані в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України.

У своїй заяві про прийняття додаткового рішення відповідач просить суд стягнути із позивача 147600 грн та на підтвердження наданих послуг до заяви на позов надав копії:

- договір про надання правової допомоги від 19.06.2018;

- додаткова угода №7 від 12.01.2023 до договору про надання правової допомоги від 19.06.2018;

- рахунок №7/1 від 12.01.2023;

- акта приймання-передачі виконаних робіт та наданих послуг №7/1 від 12.04.2023 на суму 147600 грн.

Також в матеріалах справи наявні копії ордера ВХ №1038805 від 16.01.2023, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ХМ №000052.

Як вбачається з Договору про надання правової допомоги від 19.06.2018, який укладено між позивачем (клієнт) та Адвокатським об`єднання «ВБ Партнерс» (далі - Адвокатське об`єднання), останнє взяло на себе обов`язок надати клієнту правову допомогу передбачену цим договором та додатковими угодами до нього, а клієнт зобов`язується оплатити послуги Адвокатського об`єднання та виконати інші обов`язки, передбачені цим Договором та додатковими угодами до нього.

Додатковою угодою №7 до Договору про надання правової допомоги від 19.06.2018 сторони погодили, що Адвокатське об`єднання надає професійну правничу допомогу клієнту, пов`язану з представництвом його інтересів в Господарському суді м. Києва, Північному апеляційному господарському суді у справі №910/13245/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальність «УТІК Сервіс» про стягнення заборгованості, в порядку, передбаченому ст. 16 ГПК України.

У п. 3 Додаткової угоди №7 вказано, що Виконавець здійснює оплату вартості послуг, визначених в п. 1 даної Додаткової угоди, наданих під час розгляду справи в Господарському суді міста Києва, в розмірі суми в гривні, визначеної як грошовий еквівалент 3000 доларів США 00 центів за офіційним курсом гривні до долару США (курс продажу), вказаному на сайті Першого Українського Міжнародного Банку (ПУМБ) на день підписання рахунку виконавцем, без ПДВ.

Як вбачається з долученого до справи акта приймання-передачі наданих послуг №7/1 від 12.04.2023, підписаного між Позивачем та Адвокатським об`єднанням, останнім було надано Позивачу в межах даного спору послуги у вигляді надання професійної правової допомоги загалом на суму 147600 грн.

За актом приймання-передачі наданих послуг №7/1 від 12.04.2023 Адвокатським об`єднанням були надані позивачу наступні послуги:

- аналіз позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «УІІК СЕРВІС» від 30.11.2022;

- аналіз ухвали Господарського суду міста Києва про відкриття провадження від 14.12.2022 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «УІІК СЕРВІС» від 30.11.2022;

- підготовка відзиву від 16.01.2023 на позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «УІІК СЕРВІС» від 30.11.2022;

- аналіз відповіді Товариства з обмеженою відповідальністю «УІІК СЕРВІС» від 07.03.2023 на Відзив від 16.01.2023;

- підготовка заперечень від 15.03.2023 на відповідь Товариства з обмеженою відповідальністю «УІІК СЕРВІС» на відзив;

- аналіз рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2023 про відмову у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «УПК СЕРВІС».

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в додатковій постанові від 06.02.2020 у справі № 916/1830/19, підставою оплати наданої правничої допомоги клієнту за умовами договору є фактичне її надання, що має бути підтверджено належними та допустимими доказами, які б підтверджували і розкривали суть, внутрішню сторону наданих послуг, їх справжність, економічну вигоду й ділову мету. Без цього неможливо перевірити факт надання правової допомоги та встановити обґрунтованість і правомірність її оплати.

Заперечуючи проти заявленої відповідачем суми витрат на професійну правничу допомогу, позивач просить суд зменшити її розмір, оскільки вважає заявлену суму завищеною та неспівмірною зі складністю справи. Справа є малозначною та не відноситься до категорії складних, не має жодного публічного інтересу, розгляд справи відбувався без виклику сторін у письмовому провадженні. Відповідачем не надавалась доказова база по суті спору, лише письмові пояснення.

При вирішенні питання щодо покладення на позивача витрат відповідача на правову допомогу, судом взято до уваги заперечення позивача. Даний спір є малозначним, ціною позову було стягнення 63846,26 грн, справа розглядалась без проведення судових засідань, відповідачем надавались лише письмові заперечення та пояснення без залучення доказової бази для вирішення спору по суті, не вчинялись дії для збору доказів, як то запитів, тощо.

Верховний Суд у постанові від 11.11.2021 у справі №910/7520/21 сказав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Заявлена відповідачем сума витрат на професійну правничу допомогу (147600 грн) не є співмірною із сумою предмету спору (63846,26 грн), суд погоджується з твердження позивача, щодо завищення розміру витрат відповідача на адвокатські послуги у даному спорі.

Враховуючи предмет і підстави позову, виходячи з встановлених обставин, характеру спірних правовідносин та обсягів матеріалів справи, проаналізувавши опис наданих відповідачу послуг, оцінивши витрати відповідача з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, наявність обґрунтованих заперечень позивача щодо співрозмірності заявленої суми компенсації, суд дійшов висновку про те, що обсяг наданих адвокатом послуг та сума адвокатських витрат, яку просить стягнути відповідач з позивача (147600 грн) не відповідає критеріям розумності, співмірності та справедливості. Тому суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають покладенню на позивача до 5000 грн, та покласти на останнього витрати відповідача на професійну правничу допомогу в цій сумі. У відшкодуванні решти витрат відповідача на професійну правничу допомогу відмовити.

Керуючись ст. 129, 234, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "УІІК Сервіс" (м. Київ, вул. Дніпровська набережна, 1; ідентифікаційний код 37634916) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Голдфіш-Інвест-Буд" (м. Київ, пр-т Павла Тичини, 1В, офіс В701; ідентифікаційний код 35383493) 5000 (п`ять тисяч) грн витрат на професійну правничу допомогу.

Додаткове рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Р.Б. Сташків