УХВАЛА

м. Київ

18.07.2023Справа № 910/11149/23

Суддя Господарського суду міста Києва Турчин С.О., розглянувши

заяву Служби безпеки України

про забезпечення позову

у справі за позовом Служби безпеки України

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО "КОМПАНІЯ ДІ СІ"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧЕ ОБ`ЄДНАННЯ "ВОЄНТОРГ ДІ СІ"

3) Товариства з обмеженою відповідальністю "НАДІЯ-3000"

про стягнення 220562,25 грн

ВСТАНОВИВ:

Служба безпеки України звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО "КОМПАНІЯ ДІ СІ", Товариства з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧЕ ОБ`ЄДНАННЯ "ВОЄНТОРГ ДІ СІ", Товариства з обмеженою відповідальністю "НАДІЯ-3000", у якому просить суд замінити боржника у виконавчому провадження №70526603 та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "НАДІЯ-3000" на користь позивача пеню у розмірі 44335,20 грн, штраф за прострочення поставки товару понад 30 днів у розмірі 44335,20 грн, штраф за поставку неякісного товару в розмірі 126672,00 грн, судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 4306,85 грн, судовий збір за подання до суду апеляційної скарги в розмірі 913,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ТОВ "НАДІЯ-3000" та ТОВ "ВИРОБНИЧЕ ОБ`ЄДНАННЯ "ВОЄНТОРГ ДІ СІ", у відповідності до ст.619 ЦК України, несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язанням основного боржника - ТОВ "ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО "КОМПАНІЯ ДІ СІ" зі сплати штрафних санкцій за неналежне виконання боржником договору за договором поставки товару № 12/59 від 08.06.2012, а також судового збору, сума яких стягнута рішенням Господарського суду міста Києва від 21.01.2015 у справі №910/12120/13 та постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2015.

Разом із позовом Службою безпеки України подано до суду заяву по забезпечення позову.

Розглянувши заяву про забезпечення позову суд прийшов до висновку про часткове задоволення вказаної заяви, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст.136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (ч. 2 ст. 136 ГПК України).

Положеннями ч.1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії.

У заяві про забезпечення позову позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на:

об`єкти нерухомого майна:

нежилі приміщення з № 1 по № 8 (групи приміщень № 117) (літера А), що розташовані за адресою: м. Київ, пр-кт Возз`єднання, № 1. Загальна площа 126,60 кв.м.;

нежилі приміщення з № 1 по № 19 (групи приміщень № 157) (літера А), що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Двінська, № 1-А. Загальна площа 225,6 кв.м.;

нежилі приміщення з № 1 по № 8 (групи приміщень № 113) (літера А), що розташовані за адресою: м. Київ, пр-кт Возз`єднання, № 1. Загальна площа 156,70 кв.м.;

нежилі приміщення з № 1 по № 19 (групи приміщень № 31) (в літерах Б,В), що розташовані в будинку 16-18/29 на вул. Мазепи Івана в м. Києві. Загальна площа 212,60 кв.м.,

транспортні засоби:

самохідне шасі "БРДМ-2рх", реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

самохідне шасі "БРДМ-2рх", реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

автомобіль "Mersedes-benz GL 500", реєстраційний номер НОМЕР_3 ;

автомобіль"Mazda СХ-7", реєстраційний номер НОМЕР_4 ;

автомобіль "Suzuki Gran Vitara", реєстраційний номер НОМЕР_5 ;

автомобіль "Volkswagen Tiguan", реєстраційний номер НОМЕР_6 ;

автомобіль "Lexus RX 350", реєстраційний номер НОМЕР_7 .

Дослідивши матеріали заяви та документи надані заявником в обґрунтування заяви, суд зазначає наступне.

Заходи до забезпечення позову можуть вживатися лише за умов, визначених ст.136 ГПК України, а саме:

- якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду;

- якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову.

При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №910/9498/19, від 17.09.2020 у справі №910/72/20, від 15.01.2021 у справі №914/1939/20, від 16.02.2021 у справі №910/16866/20, від 15.04.2021 у справі №910/16370/20, від 24.06.2022 у справі №904/3783/21, від 26.09.2022 у справі №911/3208/21.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Слід зазначити, що гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

За обґрунтуваннями заявника постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2015 року, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 04.06.2015 року - рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2015 у справі № 910/12120/13 змінено в частині, та позов Служби безпеки України задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО "КОМПАНІЯ ДІ СІ" на користь Служби безпеки України пеню у розмірі 44335,20 грн, штраф за прострочення поставки товару понад 30 днів у розмірі 44335,20 грн, штраф за поставку неякісного товару в розмірі 126672 грн та судовий збір за подання позовної у розмірі 4306,85 грн; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО "КОМПАНІЯ ДІ СІ" на користь Служби безпеки 913 грн судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Станом на теперішній час ТОВ "ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО "КОМПАНІЯ ДІ СІ" заборгованість не сплатило.

За доводами заявника, з метою ухилення від виконання своїх зобов`язань, ТОВ "ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО "КОМПАНІЯ ДІ СІ" здійснило відчуження свого майна, здійснивши реорганізацію у спосіб виділу та передачі правонаступнику - Товариству з обмеженою відповідальністю ТОВ "ВИРОБНИЧЕ ОБ`ЄДНАННЯ "ВОЄНТОРГ ДІ СІ" основної кількості прав на нерухоме та рухоме майно і залишення за собою лише зобов`язань, що підтверджується розподільчим актом (балансом) від 17.05.2013.

Надалі, ТОВ "ВИРОБНИЧЕ ОБ`ЄДНАННЯ "ВОЄНТОРГ ДІ СІ" також здійснило реорганізацію у спосіб виділу та передачі правонаступнику - ТОВ "НАДІЯ-3000" основної кількості прав та нерухомого майна і залишення за собою лише зобов`язань, що підтверджується розподільчим актом (балансом) від 15.06.2015.

Так, згідно із розподільчими актами (балансами) від 17.05.2013, від 15.05.2015 Товариству з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧЕ ОБ`ЄДНАННЯ "ВОЄНТОРГ ДІ СІ", та у подальшому ТОВ "НАДІЯ-3000", передано об`єкти нерухомого майна (залишкова балансова вартість яких становить 1278880,44 грн):

нежилі приміщення з № 1 по № 8 (групи приміщень № 117) (літера А), що розташовані за адресою: м. Київ, пр-кт Возз`єднання, № 1. Загальна площа 126,60 кв.м.;

нежилі приміщення з № 1 по № 19 (групи приміщень № 157) (літера А), що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Двінська, № 1-А. Загальна площа 225,6 кв.м.;

нежилі приміщення з № 1 по № 8 (групи приміщень № 113) (літера А), що розташовані за адресою: м. Київ, пр-кт Возз`єднання, № 1. Загальна площа 156,70 кв.м.;

нежилі приміщення з № 1 по № 19 (групи приміщень № 31) (в літерах Б,В), що розташовані в будинку 16-18/29 на вул. Мазепи Івана в м. Києві. Загальна площа 212,60 кв.м.,

та транспортні засоби (згідно із розподільчим актом (балансом) від 17.05.2013.залишкова балансова вартість яких становить 1833824,12 грн; згідно розподільчого акту (балансу) від 15.06.2015 залишкова балансова вартість яких становить 1799574,12 грн):

самохідне шасі "БРДМ-2рх", реєстраційний номер НОМЕР_1 ; самохідне шасі "БРДМ-2рх", реєстраційний номер НОМЕР_2 ; автомобіль "Mersedes-benz GL 500", реєстраційний номер НОМЕР_3 ; автомобіль"Mazda СХ-7", реєстраційний номер НОМЕР_4 ; автомобіль "Suzuki Gran Vitara", реєстраційний номер НОМЕР_5 ; автомобіль "Volkswagen Tiguan", реєстраційний номер НОМЕР_6 ; автомобіль "Lexus RX 350", реєстраційний номер НОМЕР_7 .

На переконання заявника, вказані вище обставини, свідчать про недобросовісність відповідачів та їх тривале ухилення від виконання зобов`язань, які у майбутньому можуть призвести до неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог заявника у цій справі.

Заявляючи позов у цій справі, позивач посилається на те, що ТОВ "НАДІЯ-3000" та ТОВ "ВИРОБНИЧЕ ОБ`ЄДНАННЯ "ВОЄНТОРГ ДІ СІ", у відповідності до ст.619 ЦК України, несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язанням основного боржника - ТОВ "ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО "КОМПАНІЯ ДІ СІ" зі сплати штрафних санкцій за неналежне виконання боржником договору за договором поставки товару № 12/59 від 08.06.2012, а також судового збору, сума яких стягнута рішенням Господарського суду міста Києва від 21.01.2015 у справі №910/12120/13 та постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2015.

При цьому, суд зазначає, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "НАДІЯ-3000" на користь позивача пеню у розмірі 44335,20 грн, штраф за прострочення поставки товару понад 30 днів у розмірі 44335,20 грн, штраф за поставку неякісного товару в розмірі 126672,00 грн, судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 4306,85 грн, судовий збір за подання до суду апеляційної скарги в розмірі 913,00 грн.

Отже, виконання в майбутньому судового рішення у цій справі у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів, а отже застосування заходу забезпечення позову, обраного позивачем, безпосередньо пов`язано із предметом позову.

Наведені висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду викладеною у постанові від 17 червня 2022 року у справі №910/2382/21, згідно із якою виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

Згідно із відомостей з Державного реєстру речових право на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна право власності, зазначене вище нерухоме майно належить ТОВ "ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО "КОМПАНІЯ ДІ СІ" на праві власності.

Як підтверджено наданими заявником у матеріали заяви доказами, згідно із розподільчим актом (балансом) від 17.05.2013 ТОВ "ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО "КОМПАНІЯ ДІ СІ" передало зазначене нерухоме майно, а також рухоме майно, здійснивши реорганізацію у спосіб виділу, правонаступнику - Товариству з обмеженою відповідальністю ТОВ "ВИРОБНИЧЕ ОБ`ЄДНАННЯ "ВОЄНТОРГ ДІ СІ". У подальшому, ТОВ "ВИРОБНИЧЕ ОБ`ЄДНАННЯ "ВОЄНТОРГ ДІ СІ" також здійснило реорганізацію у спосіб виділу та передачі правонаступнику - ТОВ "НАДІЯ-3000" основної кількості прав, нерухомого та рухомого майна, що підтверджується розподільчим актом (балансом) від 15.06.2015.

Одночасно судом враховано, що заборгованість за договором та стягнута судовим рішенням, основним боржником не погашена, натомість ним вчиняються розпорядчі дії щодо відчуження свого майна без задоволення вимог заявника.

Суд також зазначає, що забезпечення позову має бути спрямоване проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

В контексті наведеного, суд зазначає, що дії відповідачів щодо реорганізації та передачі утвореним внаслідок виділу юридичним особам нерухомого та рухомого майно, фактично спрямовані на уникнення виконання зобов`язання за рахунок такого майна та можуть свідчити про намір приховування та подальше відчуження іншим особам.

Наведені висновки узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 16.06.2020 у справі № 922/4519/14 (п.6.16.), згідно із якою, передача основним боржником - стороною у виконавчому провадженні правонаступнику за наслідками реорганізації у спосіб виділу основної кількості прав, зокрема, нерухомого майна та залишення за собою лише зобов`язань, на що кредитор не впливає, може ускладнити виконання цих зобов`язань, зокрема, за рахунок відповідного нерухомого майна, тобто такий спосіб реорганізації може бути спрямований на ухилення основного боржника від виконання своїх зобов`язань.

Суд зауважує, що виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

За встановлених обставин, обраний заявником вид забезпечення позову - накладення арешту на нерухоме майно, що належить ТОВ "ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО "КОМПАНІЯ ДІ СІ" на праві власності, відповідає вимогам процесуального законодавства, у тому числі щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги (стягнення заборгованості з субсидіарного боржника, якому майно передано за розподільчим актом), доведеності обставин щодо ймовірного утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Суд зазначає, що накладення арешту на майно ТОВ "ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО "КОМПАНІЯ ДІ СІ" у спорі про стягнення заборгованості з субсидіарного боржника, якому майно передано за розподільчим актом узгоджується із приписами п.1 ч.1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України, якою визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належать або підлягають передачі відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При цьому обраний вид забезпечення позову в частині накладення арешту на нерухоме майно не призведе до невиправданого обмеження майнових прав ТОВ "ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО "КОМПАНІЯ ДІ СІ" та осіб, яким нерухоме майно передано за розподільчим актом - ТОВ "ВИРОБНИЧЕ ОБ`ЄДНАННЯ "ВОЄНТОРГ ДІ СІ", "НАДІЯ-3000", не завдасть шкоди та збитків відповідачу, не позбавить його конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам (подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 15.10.2020 у справі №915/373/20, від 03.12.2021 у справі №910/4777/21, від 08.10.2020 у справі №465/4985/18, від 15.06.2021 у справі №757/48375/20).

Можливість накладення арешту на майно в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є додатковою гарантією для позивача щодо того, що рішення суду у разі задоволення позову, буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.

Подібні висновки про те, що у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на нерухоме майно є належним видом забезпечення позову, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17.06.2022 у справі № 908/2382/21.

При цьому, відступаючи від висновків щодо застосування, зокрема, статті 137 ГПК України про неможливість накладення арешту на (нерухоме) майно відповідача в порядку забезпечення позову про стягнення коштів, Верховний Суд у справі № 908/2382/21 зазначив, що "можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є додатковою гарантією для позивача того, що рішення суду у разі задоволення позову, буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог. Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів, боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника".

Одночасно, суд зазначає, що накладення арешту на нерухоме майно в повній мірі забезпечить для позивача те, що рішення суду у разі задоволення позову, буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.

Разом з тим, враховуючи залишкову балансову вартість нерухомого та рухомого майна, накладення арешту як на транспортні засоби, так і на нерухоме майно суперечить наведеним вимогам закону стосовно співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Більш того, позивачем не надано доказів того, що зазначені транспортні засоби станом на теперішній час належать одному із відповідачів, перебувають у їх володінні або підлягають передачі їм, що додатково підтверджує необґрунтованість вимог забезпечення у цій частині.

Дослідивши та надаючи оцінку за правилами статті 86 ГПК України наданим заявником доказам та наведеним заявником обставинам у сукупності, суд встановив наявність прямого зв`язку між запропонованими позивачем заходами забезпечення позову в частині накладення арешту на нерухоме майно і предметом позову, існування реальної загрози відчуження майна відповідача та те, що такі заходи не матимуть своїм наслідком створення перешкод в господарській діяльності відповідачів, та дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову в частині накладення арешту на нерухоме майно.

Також суд зауважує, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

За своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження.

Разом з тим, судом враховано, що статтею 136 ГПК України передбачено можливість забезпечення позову не лише у разі, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити виконання рішення суду, а також у разі, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду і ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Тобто, за замістом частини 2 статті 136 ГПК України у вирішенні питання щодо забезпечення позову слід також враховувати за захистом якого порушеного чи оспорюваного права або інтересу звертається позивач, не обмежуючись лише неможливістю виконання рішення суду та позовними вимогами.

Суд звертає увагу на те, що заходи забезпечення позову не є додатковим засобом відповідальності або стимулювання відповідача до виконання певних дій, а діють виключно як засіб забезпечення ефективного вирішення існуючого спору та реального виконання рішення суду.

Суд враховує, що одним із завдань господарського судочинства у відповідності до вимог статті 2 Господарського процесуального кодексу України є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб. Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

У п.145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) 119961 ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02).

Ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Заходи щодо забезпечення позову мають застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

З огляду на викладене вище, у цьому випадку, за висновками суду, застосування заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно направлено, насамперед, на забезпечення дійсної ефективності судового захисту, забезпечення ефективного вирішення існуючого спору та реального виконання рішення суду.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що накладення арешту на нерухоме майно в межах виконавчого провадження застосовується для забезпечення реального виконання рішення у справі на примусове виконання якого виданий виконавчий документ, що перебуває на виконанні в органі державної виконавчої служби (приватного виконавця) і не може бути заходом забезпечення позову у іншій судовій справі.

За таких обставин, суд задовольняє заяву Служби безпеки України про забезпечення позову частково в частині накладення арешту на нерухоме майно. В іншій частині вимог про накладення арешту на транспортні засоби: самохідне шасі "БРДМ-2рх", реєстраційний номер НОМЕР_1 ; самохідне шасі "БРДМ-2рх", реєстраційний номер НОМЕР_2 ; автомобіль "Mersedes-benz GL 500", реєстраційний номер НОМЕР_3 ; автомобіль"Mazda СХ-7", реєстраційний номер НОМЕР_4 ; автомобіль "Suzuki Gran Vitara", реєстраційний номер НОМЕР_5 ; автомобіль "Volkswagen Tiguan", реєстраційний номер НОМЕР_6 ; автомобіль "Lexus RX 350", реєстраційний номер НОМЕР_7 заява залишена судом без задоволення.

Згідно із приписами ч.6 ст.140 ГПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. 136, 137, 138, 140, 232, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву Служби безпеки України про забезпечення позову задовольнити частково.

2. З метою забезпечення позову у справі №910/11149/23:

Накласти арешт на об`єкти нерухомого майна:

нежилі приміщення з № 1 по № 8 (групи приміщень № 117) (літера А), що розташовані за адресою: м. Київ, пр-кт Возз`єднання (пр-кт Соборності), № 1. Загальна площа 126,60 кв.м. (реєстраційний номер майна: 31169951);

нежилі приміщення з № 1 по № 19 (групи приміщень № 157) (літера А), що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Двінська, № 1-А. Загальна площа 225,6 кв.м. (реєстраційний номер майна: 31106168);

нежилі приміщення з № 1 по № 8 (групи приміщень № 113) (літера А), що розташовані за адресою: м. Київ, пр-кт Возз`єднання (пр-кт Соборності), № 1. Загальна площа 156,70 кв.м. (реєстраційний номер майна: 31767859);

нежилі приміщення з № 1 по № 19 (групи приміщень № 31) (в літерах Б,В), що розташовані в будинку 16-18/29 на вул. Мазепи Івана в м. Києві. Загальна площа 212,60 кв.м. (реєстраційний номер майна: 31993178).

Стягувач: Служба безпеки України (01034, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 33, ідентифікаційний код 00034074)

Боржник 1: Товариство з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО "КОМПАНІЯ ДІ СІ" (12160, місто Київ, проспект Возз`єднання (проспект Соборності), будинок 1, ідентифікаційний код 31350429)

Боржник 2: Товариство з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧЕ ОБ`ЄДНАННЯ "ВОЄНТОРГ ДІ СІ" (02090, місто Київ, вулиця Двінська (вулиця Дністерська), будинок 1-А, ідентифікаційний код 38729888)

Боржник 3: Товариства з обмеженою відповідальністю "НАДІЯ-3000" (02660, місто Київ, вулиця Двінська (вулиця Дністерська), будинок 1-А, ідентифікаційний код 39857111)

3. В іншій частині заяви відмовити.

4. Відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" дана ухвала є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому чинним законодавством України для виконання судових рішень.

5. Строк пред`явлення вказаної ухвали до виконання - до 18.07.2026.

6. Ухвала набирає законної сили 18.07.2023 та може бути оскаржена у порядку і строк, встановлені ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С. О. Турчин