номер провадження справи 9/38/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2023 Справа № 908/501/23

м.Запоріжжя

За позовом: Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання», (69063, м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, буд. 35)

про стягнення суми 690 637 711,60 грн.

Суддя Боєва О.С.

при секретарі судового засідання Бичківській О.О.

За участю представників:

від позивача: Кулешова Л.В.;

від відповідача: Аксарін Р.М.

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення з відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» суми 657 668 185,99 грн заборгованості за надані послуги з розподілу електричної енергії, суми 4 785 945,53 грн пені, суми 12 861 366,97 грн. 3% річних, суми 86 285 226,62 грн. інфляційних втрат, всього загальної суми 761 600 725,11 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 16.02.2023 здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/501/23 та визначено до розгляду судді Боєвій О.С.

Ухвалою суду від 22.02.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/501/23, присвоєний справі номер провадження 9/38/23, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 02.06.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

11.07.2023 справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (надійшла до суду 19.04.2023), згідно з якою позивач з урахуванням здійсненної відповідачем часткової оплати зменшив розмір вимог в частині основного боргу, включивши також до позовних вимог заборгованість за послуги з розподілу електричної енергії, надані у березні 2022, грудні 2022 та січні 2023, лютому 2023; збільшив розмір 3% річних та інфляційних втрат. Просив стягнути з відповідача суму 561696870,34 грн основного боргу, суму 4 785 945,53 грн пені, суму 17 156 522,39 грн 3% річних, суму 106 998 373,34 грн. інфляційних втрат, всього загальну суму 690637711,60 грн. (вказана заява позивача була прийнята судом до розгляду, що відображено в ухвалі від 02.06.2023). Зазначив, що підставою для звернення з позовом до суду стало неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії № 14 від 01.01.2019, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість. Також позивач зважаючи на умови вказаного договору, а також приписи ст. 625 ЦК України нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню, 3% річних та інфляційні витрати. Позов обґрунтовано ст.ст. 11, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 625 ЦК України, ст.ст. 275, 276 ГК України та умовами договору електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії № 14 від 01.01.2019.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві, зазначивши, зокрема, про наступне. Позивачем при розрахунку суми основного борну не були враховані оплати, проведені відповідачем у січні та лютому 2023 року (до подання позову), а також оплати після подання позову у лютому та березні 2023. Крім того, акти прийняття-передавання послуг з розподілу електричної енергії за період з травня по листопад 2022 включно ним не погоджено та не підписано у зв`язку із виявленими ним розбіжностями щодо кількості наданих послуг, про що повідомлявся позивач відповідними листами. Від позивача не надходили виправлені акти за вказаний період, по яким було встановлено невідповідність даних, тому заявлена позивачем сума заборгованості є неузгодженою сторонами та не підлягає задоволенню судом. Вказані розбіжності виникли у зв`язку із наступним. Відповідач як постачальник електричної енергії на підставі даних отриманих від «Запоріжжяобленерго» виставляє рахунки за спожиту електроенергію за період з березня по листопад 2022 споживачам, від яких надходять листи та звернення із незгодою з нарахуваннями та відмовою від їх оплати, посилаючись на захоплення житла та приміщень на тимчасово окупованих територіях з початком повномасштабного вторгнення країни агресора на територію України, а також знищення таких об`єктів в районі, де ведуться бойові дій. Для Товариства є незрозумілим як саме ОСР визначає та підтверджує спожиті/розподілені обсяги кВт/год на відповідних територіях за відсутності фактичного доступу до приладів обліку споживачів, дані по яким передаються ТОВ «Запоріжжяелектропостачання», яке в свою чергу зобов`язане здійснювати 100% попередню оплату послуг з розподілу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення ч. 3 статті 538 ЦК України. Заборгованість побутових споживачів, які складають майже 70% загального обсягу споживачів, несвоєчасно, неповністю або взагалі не розраховуються з ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» за постачання електричної енергії, у зв`язку із чим на даний час заборгованість перед відповідачем становить 1576291 тис. грн. Наразі діють обмеження щодо стягнення заборгованості за електричну енергію через органи державної виконавчої служби у зв`язку із забороною на її стягнення в період дії воєнного стану. Відповідач як постачальник універсальної послуги опинився в дискримінаційних умовах по відношенню до позивача, оскільки постановою НКРЕКП № 332 від 25.02.2022 рекомендовано учаснику ринку зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, тоді як постанова КМУ № 206 від 05.03.2022 містить пряму заборону постачальнику послуг нараховувати та стягувати зі споживачів житлово-комунальних послуг (населенню) не тільки штрафні санкції (неустойку, пеню та штраф), а й інфляційні нарахування та проценти річних. Одним з важливих чинників, який вплинув на не можливість ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» своєчасно виконувати умови договору № 14 від 01.01.2019, в частині здійснення розрахунків з ПАТ «Запоріжжяобленерго» є загальновідома обставина, а саме: військова агресія російської федерації проти України. Торгово-промислова палата України (ТПП України) офіційно повідомила про засвідчення, як форс-мажорних обставини (обставини непереборної сили) військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану в Україні. ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» на виконання п. 7.1 договору направлено ПАТ «Запоріжжяобленерго» лист від 02.03.2022 № 1664 про настання форс-мажорних обставин. Крім того, Товариство звернулось до позивача із пропозицією (лист №1955 від 16.03.2022) укласти відповідну додаткову угоду до договору щодо незастосування відповідальності на час дії воєнного стану. Нездійснення попередньої оплати відповідно умов п. 2.2. додатку 1 до договору не призводить до прострочення оплати за надані послуги, так як це прострочення може настати лише у випадку невиконання обов`язку щодо оплати за фактичний обсяг послуги відповідно до п. 2.3. додатку 1 до договору. Окремо відповідачем зазначено про можливість стягнення витрат постраждалими суб`єктами господарювання згідно з Порядком визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, затвердженим постановою КМУ від 20.03.2022 №326, яким позивач мав би скористатись для вирішення питання відшкодування 3% річних та інфляційних втрат щодо наданих послуг, що були спожиті на тимчасово окупованих територіях. Згідно з позицією, наведеною у відзиві, відповідач враховуючи специфіку відносин, які існують на ринку електричної енергії в Україні, з метою забезпечення оптимального балансу інтересів сторін та запобіганню настанню негативних наслідків для сторін, зокрема, і енергетичного сектору країни, беручи до уваги добросовісність поведінки ТОВ «Запоріжжяелектропостачання», а також відсутність в матеріалах справи доказів наявності збитків та інших негативних наслідків порушення зобов`язання відповідачем, просив суд у задоволені позовних вимог відмовити повністю. Також відповідач у відзиві вказав, що не погоджується з розрахунком позивача в частині пені, 3% річних та інфляційних втрат та надав до відзиву свої контррозрахунки.

Позивач у відповіді на відзив, зокрема, зазначив, що незважаючи на здійснення часткової оплати основного боргу в загальному розмірі сумі 462597365,93 грн за послуги з розподілу наданні в липні, серпні, вересні, жовтні 2022 року, відповідач не виконує належним чином зобов`язання з оплати за розподіл електричної енергії в березні, грудні 2022 року, січні, лютому 2023 року, тому позивач в порядку ст. 46 ГПК України збільшив розмір позовних вимог за відповідною поданою ним заявою. Щодо непогодження підписання відповідачем актів наданих послуг з розподілу електричної енергії з травня 2022 по листопад 2022 позивач зазначив наступне. Відповідач листами №4161 від 26.08.2022, №4057 від 17.08.2022, №5170 від 16.09.2022, №5603 від 14.10.2022, №5956 від 14.11.2022, №6630 від 14.12.2022 повідомив ПАТ «Запоріжжяобленерго» про відмову від підписання Актів прийняття-передавання послуг з розподілу електричної енергії з травня 2022 по листопад 2022 та необхідність їх коригування. Визначення обсягів споживання електричної енергії споживачів ПАТ «Запоріжжяобленерго» здійснює з урахуванням особливостей, встановлених Положенням про особливості постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану, затвердженим Наказом Міністерства енергетики України 13.04.2022 №148 (далі Положення). ПАТ «Запоріжжяобленерго» листами повідомляло відповідача про присвоєння з 23.06.2022 постачальнику ТОВ «Паверсток» статусу «Дефолтний» та, відповідно, цілком правомірно обсяги споживачів вказаного постачальника, покладено на ТОВ «Запоріжжяелектропостачання». Зважаючи на нормативно встановлений порядок визначення обсягів споживання електричної енергії споживачів (з урахуванням особливостей, встановлених Положенням), в т.ч. за період з травня 2022 по листопад 2022, на позивача, як на оператора системи розподілу покладений, обов`язок щодо здійснення розподілу електричної енергії споживачу, у разі зокрема, присвоєння постачальнику статусу «Дефолтний». Щодо зазначення відповідачем про незрозумілість визначення та підтвердження ОСР спожитих/розподілених кВт на територіях, на яких ведуться бойові дії, позивач пояснив, що відповідачу достеменно відомо, що визначення обсягів споживання електричної енергії споживачів ОСР здійснює з урахуванням особливостей, встановлених вищевказаним Положенням, іншого законодавчого порядку не існує, тому безпідставними є твердження відповідача про те, що сума основного боргу за надані послуги з розподілу електроенергії не може вважатись боргом відповідача. З огляду на зазначене вважає, що неузгодженість відповідачем Актів приймання-передачі послуг з розподілу не є підставою для нездійснення нарахувань для оплати наданих послуг. Обставини щодо тимчасової окупації Бердянського, Мелітопольського району, а також частково території Пологівського та Василівського районів та здійснення ракетних обстрілів м.Запоріжжя та околиць міста негативним чином відображаються також на діяльності ПАТ «Запоріжжяобленерго». Однак ПАТ «Запоріжжяобленерго» несе витрати на відновлення електромереж, каналів диспетчерського та технологічного зв`язку адже вони чи не щодня зазнають катастрофічних руйнувань від війни, та виконує свої договірні зобов`язання щодо забезпечення енергопостачання Запорізької області в т.ч. електропостачальника ТОВ «Запоріжжяелектропостачання». Цивільним законодавством встановлене право, а не обов`язок щодо зупинення виконання своїх обов`язків, відмови від його виконання частково або в повному обсязі з підстав ч.3 ст.538 ЦК України. Отже висновок відповідача про те, що у випадку неотримання ОСР попередньої оплати можуть наступати лише наслідки, передбачені зазначеною нормою, що в свою чергу виключає нарахування штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат, є хибним та безпідставним. Розрахунки пені, 3% річних та інфляційних нарахувань здійснені у відповідності до вимог, встановлених Договором саме за невиконання обов`язку щодо оплати за фактичний обсяг наданої послуги з розподілу. Нарахування 3% річних та інфляційних втрат взагалі не є відповідальністю, яка встановлена договором, тому посилання відповідача на звільнення від відповідальності за повне або часткове невиконання своїх зобов`язань за договором з посиланням на дію обставин непереборної сили безпідставні. Розрахунок інфляційних втрат здійснений з урахуванням позиції, викладеної у постановах Верховного суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 та Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19. Відповідальність за порушенням відповідачем термінів оплати рахунків встановлена Договором (п.6.6.) та нарахування пені, що є складовою частиною позовних вимог, здійснені до настання обставин непереборної сили. Щодо твердження відповідача про необхідність врахування Порядку визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, затвердженого постановою КМУ від 20.03.2022 № 326 при вирішенні питання при здійсненні відшкодування пені, 3% річних та інфляційних втрат, то серед напрямів відшкодування, визначених у п. 2 вказаного Порядку, відповідні напрями відсутні.

05.05.2023 позивачем, разом з клопотанням про приєднання до матеріалів справи письмових доказів, була подана до суду копія Акту звірки станом на 01.03.2023 від 02.05.2023, в якому, з урахуванням часткової оплати, здійсненої відповідачем після подання позивачем заяви про уточнення позовних вимог від 19.04.2023, визначена сума основного боргу 452 697 102,24 грн. Вказаний письмовий доказ був прийнятий судом до розгляду, що відображено в протоколі судового засідання 02.06.2023.

Позивач в усній формі в судовому засіданні під час розгляду справи по суті просив враховувати вказаний Акт звірки при прийнятті судом рішення.

01.06.2023 до суду від відповідача надійшло клопотання про зменшення суми штрафних санкцій, згідно з яким просив суд зменшити розмір пені, 3% річних та інфляційних втрат на 100%. Вказане клопотання підтримано відповідачем в судовому засіданні. Позивач в усній формі заперечив про клопотання відповідача про зменшення суми штрафних санкції.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.2019 між Публічним акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго» (Оператор системи розподілу (ОСР), позивач у даній справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» (Постачальник, відповідач у справі) укладено Договір електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії № 41, предметом якого є забезпечення Оператором системи розподілу (далі ОСР) недискримінаційного доступу Постачальника до мереж ОСР з метою реалізації Постачальником як суб`єктом роздрібного ринку своїх прав та виконання функцій постачальника електричної енергії по відношенню до споживачів, електроустановки яких приєднані до мереж на території здійснення ліцензованої діяльності ОСР (п.2.1 договору).

Згідно з п. 2.2. договору, Постачальник здійснює оплату послуг з розподілу згідно з умовами глави 3 цього Договору та плату за надання послуг комерційного обліку електричної енергії (інформаційних послуг), послуг з відключення та підключення об`єктів споживачів Постачальника згідно з Додатком 1 «Порядок розрахунків», який є невід`ємною частиною цього Договору.

Сторонами укладались додаткові угоди до договору б/н від 01.09.2019, № 1 у 2020 році, згідно з якими змінювалась редакція п. 1.3 Додатку № 1 «Порядок розрахунків», за змістом якого в останній редакції обумовлено, що Постачальник не пізніше, ніж до 20 числа місяця, що передує розрахунковому, надає ОСР в сканованому вигляді на електронну адресу реєстр споживачів Постачальника, яким забезпечується розподіл електричної енергії мережами ОСР, з зазначенням обсягів постачання електричної енергії на наступний місяць та способу оплати за послуги з розподілу за формою Додатка 1 до цього Порядку розрахунків та в той же день направляє його поштою або передає нарочним ОСР.

Відповідно до Додаткової угоди № 4/1 від 13.04.2020 сторони домовились додати до договору пункт 10.8 в наступній редакції: « 10.8. Сторони дійшли згоди тимчасово не нараховувати штраф в розмірі 10%, передбачений цим договором, за порушення зобов`язань, що відбулись в період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID 19)».

У розділі 3 Договору визначено, що ціна договору складає вартість послуг з розподілу за сукупністю споживачів балансуючої групи Постачальника. Постачальником здійснюється оплата послуг з розподілу за сукупністю споживачів, яким згідно з договорами про постачання електричної енергії, розподіл забезпечує Постачальник. Розрахунковим періодом для цілей цього Договору є календарний місяць (п.п. 3.1 3.3 договору).

Оплата послуг з розподілу здійснюється Постачальником у формі 100% попередньої оплати. Кінцевим терміном оплати є 25 число місяця, що передує розрахунковому періоду (п.3.4 договору).

У випадку якщо ініціатором послуг, що надаються на виконання умов договору є електропостачальник, вартість послуг визначається ОСР у відповідному рахунку, якщо інше не визначено в Додатку 1 «Порядок розрахунків» (п. 3.6 договору).

В пункті 2.3. Додатку 1 до договору встановлено, що Постачальник здійснює остаточний розрахунок за розподіл електричної енергії відповідно до Акта приймання-передачі наданих послуг з розподілу електричної енергії між ОСР та Постачальником, складеного за підсумками розрахункового періоду (п. 2.8. цього Порядку розрахунків), та рахунку протягом 5 (п`яти) банківських днів від дня їх отримання.

Сума остаточного розрахунку визначається як різниця між вартістю розподіленої електричної енергії споживачам Постачальника, зазначеної в Акті прийому-передачі послуг з розподілу електричної енергії, та сумарною оплатою Постачальника за розрахунковий період, з урахуванням ПДВ.

Згідно з п. 2.4 Додатку 1, датою отримання рахунка постачальником, вважається:

- у випадку вручення рахунка уповноваженому представнику постачальника - дата отримання цього рахунка постачальником, зазначена ним в рахунку на екземплярі ОСР;

- у разі направлення рахунка рекомендованим листом - дата, зазначена на фінансовому чеку поштового відділення, що підтверджує відправлення, з урахуванням поштового пробігу документ (по місту - 3 дні, по області - 5 днів, по Україні 7 днів);

- у разі направлення рахунка нарочним - дата вручення його постачальнику;

- у разі направлення рахунка електронною поштою - вважається наступний робочий день направлення їх ОСР.

Датою оплати є дата зарахування коштів на поточний рахунок ОСР (п. 2.7 Додатку 1).

За змістом п. 2.8 Порядку внесення платежів (Додаток 1 до договору), за підсумками розрахункового періоду з 1 по 5 число (включно) місяця, наступного за розрахунковим, ОСР складаються та надаються електронною поштою постачальнику у двох примірниках Акт прийому-передачі наданих послуг з розподілу електричної енергії за формою додатка 2 до цього Порядку. Постачальник в п`ятиденний термін після отримання Актів зі свого боку підписує їх у двох примірниках, завіряє печаткою та повертає по одному примірнику до ОСР.

Невиконання відповідачем належним чином своїх зобов`язань за договором в частині своєчасної та повної оплати наданих позивачем послуг з розподілу електричної енергії стало підставою для звернення позивача до суду з позовом, за яким відкрито провадження у даній справі.

В матеріалах справи містяться копії Актів прийняття-передавання послуг з розподілу електричної енергії за спірний період за вищевказаним Договором, коригуючих актів до актів прийняття-передавання послуг з розподілу та копії виставлених позивачем відповідних рахунків на оплату послуг (з урахуванням перерахунків за коригуючими актами), в т.ч. додатковий рахунок за березень 2022 на суму 376988,94 грн.

Акти прийняття-передавання послуг за період травень листопад 2022 та січень 2023 з боку ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» не підписані.

Також сторонами надано в матеріали справи копії платіжних доручень, якими підтверджується часткова оплата відповідачем наданих позивачем послуг з розподілу електричної енергії у спірний період.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані докази у їх сукупності, заслухавши сторін, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 статті ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Аналогічні положення містить ст.174 Господарського кодексу України, згідно з якою господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 626, ст. 629 ЦК України).

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 67, ч.4 ст.179 ГК України, ст.ст. 6, 627, 628 ЦК України сторони вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.).

Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 ЦК України зокрема визначено: якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В пункті 4.2 укладеного сторонами договору передбачено, що Постачальник зобов`язується виконувати умови цього договору; здійснювати оплату послуг з розподілу у повному обсязі згідно з умовами глави 3 цього Договору та інших платежів, необхідність яких випливає з умов цього Договору, протягом п`яти робочих днів з дня отримання рахунку, якщо інший строк не зазначено в Додатку 1 «Порядок розрахунків».

Так, пунктом 2.3. Додатку 1 до договору «Порядок внесення платежів» встановлено, що Постачальник здійснює остаточний розрахунок за розподіл електричної енергії відповідно до Акта приймання-передачі наданих послуг з розподілу електричної енергії між ОСР та Постачальником, складеного за підсумками розрахункового, та рахунку протягом 5 (п`яти) банківських днів від дня їх отримання.

Як свідчать матеріали справи, відповідач в порушення умов договору свої зобов`язання з оплати наданих послуг з розподілу електричної енергії за період: лютий 2022, травень 2022 - лютий 2023 виконав не в повному обсязі. Часткові оплати послуг за вказаний період, а також оплата послуг за період з вересня 2021 по січень 2022 та березень 2022 (згідно рахунку № 14/03 від 14.04.2022) та квітень 2022, заборгованість за якими наразі відсутня, здійснювались із порушенням обумовленого договору строку.

Суд дійшов до висновку, що доводи відповідача стосовно відмови від підписання ним Актів приймання-передачі послуг за травень 2022 листопад 2022, за якими ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» не підтверджено кількість наданих послуг, у зв`язку із чим, за твердженням відповідача, сума боргу за цими актами є неузгодженою та не підлягає задоволенню, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» направлялися на адресу позивача листи (копії листів додано до відзиву) щодо відмови від підписання актів прийняття-передавання послуг за період травень листопад 2022 у зв`язку із запереченнями щодо кількості наданих послуг, які не відповідають фактичним обсягам електричної енергії, розподіленої споживачам Постачальником.

У відповідях на вказані листи відповідача ПАТ «Запоріжжяобленерго» (копії листів додано до відповіді на відзив) надавались роз`яснення про те, що у відповідності до п.п. 2, 4 Положення про особливості постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану, затвердженого наказом Міністерства енергетики України №148 від 13.04.2022, ТОВ «Запоріжжяелектропостачання», який виконує функції Постачальника універсальної послуги, зобов`язаний здійснювати постачання електричної енергії споживачам, яким припинено постачання попереднім постачальником, внаслідок присвоєння останньому статусу «Дефолтний», чим пояснювалося тимчасове переведення певних споживачів на постачання електроенергії з ресурсу відповідача.

Згідно з п. 56 ч.1 ст.1 Закону «Про ринок електричної енергії» оператор системи розподілу - юридична особа, відповідальна за безпечну, надійну та ефективну експлуатацію, обслуговування та розвиток системи розподілу.

Пунктом 2.1.20 ПРРЕЕ передбачено, що договір електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії є постійно діючим у частині організаційних питань забезпечення доступу електропостачальника до електричних мереж оператора системи, інформаційного обміну між сторонами, обліку та розрахунків, забезпечення процедури електропостачальника споживачем, порядку взаємодії у випадках припинення (обмеження) та відновлення електропостачання споживача (субспоживачів), які безпосередньо приєднанні до мереж оператора системи, так і основних споживачів, інших процедур, пов`язаних із забезпеченням електропостачання.

Наказом Міністерства енергетики України №148 від 13.04.2022 відповідно до Законів України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про ринок електричної енергії», Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», від 14 березня 2022 року № 133 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», з метою забезпечення безпеки постачання електричної енергії споживача затверджено Положення про особливості постачання електричної енергії споживачам тарозрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану (далі Положення).

Відповідно до п. 4 наказу Міністерства енергетики України №148 від 13.04.2022, він набирає чинності з дня його офіційного опублікування та діє протягом періоду дії воєнного стану в Україні та тридцяти днів після припинення або скасування такого стану. Даний Наказ згідно з відомостями офіційного порталу Верховної Ради (https://zakon.rada.gov.ua/laws/card/z0441-22), набрав чинності 06.05.2022.

Відповідно до п. 1 Положення встановлено, що учасники роздрібного ринку електричної енергії керуються вимогами Закону України «Про ринок електричної енергії» та іншими нормативно-правовими актами, з урахуванням цього Положення, для забезпечення стабільної роботи ринку електричної енергії в умовах воєнного стану.

Споживачам гарантується постачання електричної енергії на умовах універсальної послуги, з урахуванням цього Положення, у разі припинення постачання електричної енергії попереднім постачальником на ринку електричної енергії внаслідок присвоєння постачальнику статусу «Дефолтний» або зупинення дії його ліцензії з постачання електричної енергії споживачу (п. 2 Положення).

Згідно з п. 4. Положення Постачальник універсальної послуги (ПУП) зобов`язаний здійснювати постачання електричної енергії споживачу електричної енергії відповідно до пункту 2 цього Положення (незалежно від величини договірної потужності його електроустановок) з дня наступного за днем припинення постачання попереднім постачальником.

Постачання електричної енергії таким споживачам здійснюється ПУП за ціною універсальної послуги для малих непобутових споживачів, а спожиті обсяги електричної енергії включаються в обсяг електричної енергії, спожитої споживачами універсальної послуги - малими непобутовими споживачами.

У межах території ліцензованої діяльності одного ПУП не допускається здійснення діяльності іншими ПУП (п. 5 Положення).

Згідно з підпунктом 2 пункту 9 Положення обсяги споживання електричної енергії визначаються з урахуванням особливостей, а саме: обсяги споживання електричної енергії на територіях, на яких ведуться бойові дії, або на тимчасово окупованих територіях визначаються:

з урахуванням фактичних показів лічильника (ів) у разі отримання таких показів за допомогою засобів дистанційної передачі даних (АСКОЕ) або переданих споживачем чи персоналом оператора системи, або постачальником послуг комерційного обліку (ППКО), або постачальником електричної енергії (для населення);

приймаються рівними нулю за період(и) відсутності електропостачання тривалістю більше ніж 24 години в розрахунковому періоді для споживачів, об`єкти яких заживлені від певного вузла/району/області електричних мереж оператора системи, з яких був відсутній відпуск електричної енергії споживачам;

приймаються рівними нулю - з дня пошкодження/руйнування електроустановки споживача до непридатного для споживання стану відповідно до підтвердженої оператором системи або Держенергонаглядом заяви споживача;

у порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку електричної енергії, для кожної категорії споживачів (побутові, малі непобутові, інші непобутові) за їх середньодобовим споживанням в аналогічному періоді попереднього року із застосуванням коефіцієнта приросту/зниження споживання електричної енергії, розрахованого для відповідного періоду та території ліцензованої діяльності оператора системи, що здійснюють розподіл електричної енергії відповідному споживачу.

Враховуючи зазначене, з урахуванням вищенаведених приписів Положення щодо гарантування постачання електричної енергії та особливостей визначення обсягів споживання електричної енергії на територіях, на яких ведуться бойові дії, відмова відповідача від підписання (узгодження) наданих позивачем Актів прийняття-передавання послуг з розподілу електричної енергії за вищевказаний період є безпідставною.

Згідно із заявою позивача від 19.04.2023, яка була прийнята судом до розгляду (ухвала суду від 02.06.2023), позивач просив стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 561 696 870,34 грн.

З наданої позивачем до матеріалів справи копії акту звірки станом на 01.03.2023 від 02.05.2023, підписаного сторонами, вбачається, що з урахуванням часткової оплати, здійсненої відповідачем після подання позивачем заяви про уточнення позовних вимог від 19.04.2023, непогашена заборгованість ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» за період з лютого 2022 по лютий 2023 становить 452 697102,24 грн.

Отже в процесі розгляду даної справи відповідач здійснив оплату суми основного боргу в розмірі 108 999 768,10 грн. (561 696 870,34 - 452 697 102,24), що сторонами не заперечується.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Отже провадження у справі в частині вимог про стягнення суми 108 999 768,10 грн заборгованості за договором підлягає закриттю, за відсутністю предмета спору.

На підставі усього вищевикладеного, суд дійшов до висновку про задоволення позову в частині заявлених позовних вимоги про стягнення з відповідач суми основного боргу, яка з урахуванням усіх здійснених відповідачем оплат на час розгляду справи, складає 452697102,24 грн. Позовні вимоги в цій частині є законними та обґрунтованими.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача суму 4 785 945,53 грн пені, нарахованої за несвоєчасну оплату послуг наданих у вересні-грудні 2021, січні 2022, які оплачені із порушенням строку; суми 17 156 522,39 грн 3% річних, суми 106998373,34 грн інфляційних втрат, нарахованих за період прострочення оплати та з урахуванням здійснених часткових оплат, в тому числі у зв`язку із несвоєчасною оплатою послуг наданих, починаючи з вересня 2021.

Відповідач до відзиву надав свої контррозрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат, а також клопотання про зменшення розміру заявлених позивачем до стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат на 100%.

Відповідно до приписів ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Таким чином наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних та інфляційних втрат не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19 надала роз`яснення щодо методики розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення. Відповідно до висновків наведених у вказаній постанові, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

У постанові Обєднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 наведено висновок про те, що при зменшенні суми боргу, внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів). А подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці). При цьому, зазначено, що такий спосіб розрахунку інфляції за статтею 625 ЦК України з точки зору математичного підходу не є єдиним, але вбачається найбільш простим для застосування юристами.

Обраний позивачем спосіб нарахування та наданий ним розрахунок інфляційний втрат здійснений позивачем з урахуванням вищезазначеної позиції судів касаційної інстанції.

Враховуючи встановлений факт несвоєчасного виконання грошових зобов`язань, позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних витрат є обґрунтованими.

Перевіривши розрахунки в цій чистині, суд встановив, що їх здійснено правильно, тому вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми 17 156 522,39 грн 3% річних та суми 106 998 373,34 грн інфляційних втрат задовольняються судом в заявлених позивачем розмірах.

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до положень п. 6.6. Договору встановлено відповідальність постачальника за порушення зобов`язання щодо внесення платежів у вигляді пені. У п.4.1 Додатку 1 до Договору визначено, що у разі несплати Постачальником остаточного рахунку за надання послуг з розподілу електричної енергії в установлений строк, ОСР нараховує, а Постачальник сплачує пеню у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на день прострочення) за кожен день прострочення включно по день фактичної оплати.

В пункті 6.7 Договору передбачено, що Постачальник не несе відповідальність перед ОСР відповідно до вимог пункту 6.6., якщо доведе, що порушення виникли з вини ОСР, споживача або внаслідок дії обставин непереборної сили.

Згідно з розрахунком позивача, нарахування пені здійснено за прострочення грошового зобов`язання згідно з виставленими рахунками на оплату послуг з розподілу електричної енергії, наданих у вересні грудні 2021 та у січні 2022, за період протягом якого існувало прострочення та з урахуванням здійснених часткових оплат. Загальний період нарахування пені з 26.10.2021 по 23.02.2022 включно.

При цьому, розрахунок пені здійснений на підставі п. 6.6. Договору з урахуванням приписів п. 12 Перехідних положень Цивільного кодексу України, постанови Кабінету Мністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», підпункту 16 п. 1 Постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії в період дії в Україні воєнного стану», а саме - в період з 26.10.2021 до 23.02.2022 року, тобто до встановлення періоду дії в Україні воєнного стану, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Перевіривши розрахунок позивача в частині нарахування пені, суд дійшов до висновку що він здійснений позивачем правильно, тому позовні вимоги в цій частині, з огляду на викладене вище, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі, а саме - в сумі 4 785 945,53 грн.

Стосовно наданих відповідачем контррозрахунків пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає, що вони не приймаються судом з огляду на наступне.

Із наданих відповідачем контррозрахунків (т. 3 а.с. 147-152) слідує, що відповідачем за основу розрахунків прийнято суми заборгованості, які зазначені у відповідних щомісячних актах та з урахуванням послідуючих актів коригування, в той час як позивачем розрахунки здійснювались на суми боргу згідно виставлених остаточних рахунків, в яких до сплати виставлялась кінцева сума до сплати вже з урахуванням усіх відповідних перерахунків (корегуючих актів).

Суд дійшов до висновку, що розрахунки позивача відповідають умовам договору, фактичним обставинам справи та наданим доказам, тому є правильними, а посилання відповідача на те, що розрахунки позивача зроблено з допущенням неточностей, є необґрунтованими.

Відповідачем надано клопотання про зменшення на підставі ст. 233 ГК України, ч.3 ст. 551 ЦК України розміру пені, 3% річних та інфляційних втрат на 100%, посилаючись на тяжкий фінансовий стан Товариства через критичну ситуацію, що склалась у зв`язку з невиконанням належним чином споживачами електричної енергії зобов`язань/проведення розрахунків, яка зумовлена як дією карантину у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби, так і внаслідок настання з 24.02.2022 форс-мажорних обставин у зв`язку з військовою агресією та введення в Україні воєнного стану, шо підтверджено листом Торгово-промислової палати України.

Позивач проти заявленого відповідачем клопотання заперечив в усній формі.

Суд, розглянувши вказане клопотання відповідача, дійшов до висновку про його необґрунтованість та відсутність підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз вказаних статей по-перше, свідчить, що в них встановлено можливість зменшення судом розміру штрафних санкцій та неустойки; по-друге: вказані норми не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, при цьому повинні враховуватись певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість.

Господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

Заявляючи клопотання про зменшення розміру пені, 3% річних та інфляційних втрат на 100%, відповідач фактично просить суд звільнити його від обов`язку зі сплати вказаних нарахувань за прострочення виконання грошового зобов`язання у повному обсязі.

Як зазначалося судом вище, чинним законодавством передбачено звільнення від відповідальності штрафних санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань, якщо таке невиконання чи неналежне виконання спричинене обставинами непереборної сили (обставинами непереборної сили). Наслідки ж прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних та інфляційних втрат не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, на яку в тому числі посилається відповідач, зазначено, що суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення.

Господарський суд акцентує увагу на тому, що слід враховувати конкретні обставини справи та мотиви з яких Велика Палата Верховного Суду дійшла до зазначених висновків у зазначеній конкретній справі, на що також було наголошено у вищевказаній постанові. При цьому, про можливість зменшення інфляційних втрат у даній постанові не йшлося.

Відповідно до положень ч. ст. 617 ЦК України, ч. 2 ст. 218 ГК України обставини щодо наявності непоборної сили є підставою для звільнення особи від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за договором, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Тобто в силу закону можливе звільнення саме від відповідальності.

При цьому, за змістом зазначених норм законодавства не вважаються випадком, дією непереборної сили (надзвичайних і невідворотних обставин), зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Введений на території України з 24.02.2022 воєнний стан, який на теперішній час не припинено, є загальновідомою обставиною дії форс-мажорних обставин в Україні до їх офіційного закінчення, що підтверджено Торгово-промисловою палатою України в листі вих. № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022. Проте запровадження оєнного стану не є безумовною підставою для звільнення від договірних зобов`язань та від відповідальності за таке невиконання. Даний лист ТПП є лише одним із документів, необхідних для доведення форс-мажору та не є беззаперечним і єдиним доказом наявності форс-мажору у кожному конкретному випадку невиконання договірних зобов`язань.

13.05.2022 на офіційному сайті Торгово-промислової палати України надано роз`яснення щодо засвідчення форс-мажорних обставин, що знаходиться в загальному доступі в мережі Інтернет за посиланням: https://ucci.org.ua/press-center/ucci-news/protsedura-zasvidchennia-fors-mazhornikh-obstavin-z-28-02-2022, за змістом якого зазначено, що вищезгаданий лист, особа, яка порушує свої зобов`язання, у зв`язку із обставинами пов`язаними із військовою агресією Російської Федерації проти України, в період дії введеного воєнного стану, має право долучати до свого повідомлення про форс-мажорні обставини, які унеможливили виконання зобов`язань за умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів у встановлений термін для можливості обґрунтованого перенесення строків виконання зобов`язань та вирішення спірних питань мирним шляхом. При цьому, у разі необхідності, сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, також має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного Сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) дотримуючись порядку встановленого Регламентом https://ucci.org.ua/dokumienti-dlia-zavantazhiennia за кожним зобов`язанням окремо.

Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України» торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

В пункті 7.1 укладеного сторонами Договору визначено, що сторони не несуть відповідальності за повне або часткове невиконання зобов`язань за цим Договором, якщо воно є результатом дії обставин непереборної сили, що перешкоджають виконанню договірних зобов`язань у цілому або частково. Наявність обставин непереборної сили підтверджується відповідною довідкою, виданою Торгово-промисловою палатою України. Строк виконання за цим Договором у такому разі відкладається на строк дії обставин непереборної сили.

Сторона, для якої виконання зобов`язань стало неможливим унаслідок дії обставин непереборної сили, має не пізніше ніж через 5 днів письмово повідомити іншу сторону про початок, тривалість та вірогідну дату припинення дії обставин непереборної сили (п.7.2 договору).

Відповідач надав в матеріали справи (додав до відзиву) копію листа від 02.03.2022 №1664 (т.3, а.с. 141), яким ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» на підставі на п.п. 7.1, 7.2 договору повідомляло ПАТ «Запоріжжяобленерго» про неможливість виконання зобов`язань за договором, строк виконання яких настав, внаслідок настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) через військову агресію проти України та введений воєнний стан, з посиланням на загальний офіційний лист Торгово-промислової палати України.

Однак самого лише письмового повідомлення відповідачем позивача про форс-мажорні обставини є недостатнім відповідно до умов договору, згідно з якими наявність обставин непереборної України сили підтверджується відповідною довідкою, наданою Торгово-промисловою палатою України.

В пунктах 7.1, 7.2 укладеного сторонами Договору встановлено обов`язок сторони, для якої наступили форс-мажорні обставини, письмово повідомити іншу сторону про початок дії обставин непереборної сили, наявність, якої в свою чергу підтверджується відповідною довідкою, виданою Торгово-промисловою палатою України.

Отже для застосування умов щодо звільнення від відповідальності за повне або часткове невиконання зобов`язань за цим Договором, якщо воно є результатом дії обставин непереборної сили, та відкладення у такому разі строку виконання зобов`язань за цим договором на строк дії обставин непереборної сили, насамперед необхідним є чітке додержання у сукупності обох вищезазначених пунктів договору.

Доказів на підтвердження форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) та неможливість у зв`язку із цим виконання договірних зобов`язань, як то визначено в п. 7.1 договору, відповідачем суду не надано.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом. Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.07.2019 у справі №917/1053/18, від 25.01.2022 у справі №904/3886/21, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч.7 ст. 193 ГК України.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Викладені відповідачем доводи щодо специфіки відносин, які існують на ринку електричної енергії в Україні, критичної ситуації в частині неможливості виконання зобов`язань за договором у визначені терміни, до якої призвело погіршення фінансового становища товариства внаслідок дії карантину у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби та забороною здійснення нарахувань за порушення споживачами строків оплати комунальних послуг, а також через зменшення обсягів розрахунків в період дії воєнного стану за отриману електричну енергію споживачів, в тому числі тих, які знаходяться на тимчасово окупованих територіях внаслідок воєнної агресії проти України, не є підставою для звільнення його від обов`язку зі сплати заборгованості з урахуванням відсотків річних та інфляційних втрат за весь період прострочення, а також пені за порушення грошового зобов`язання.

Крім того, слід зазначити, що в даному випадку вищевказані обставини, про які зазначає відповідач, настали не тільки для відповідача, а й для позивача. Всі суб`єкти підприємницької діяльності, підприємства, установи та організації України знаходяться в рівних умовах та здійснюють свою господарську діяльність в однаковому несприятливому економічному становищі в країні та повинні вживати усіх заходів, необхідних для належного виконання зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Суд також враховує, що обставини щодо введення на території України воєнного стану та пов`язані із цим наслідки, на які посилається відповідач, настали, починаючи з лютого 2022 року, в той час, як зазначалося судом вище, пеня нарахована за прострочення з оплати послуг, наданих у вересні грудні 2021 та у січні 2022, тобто за порушення грошових зобов`язань, що виникли до початку воєнного стану, та нарахована до 23.02.2022 включно, тобто за період до введення на території України воєнного стану.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість клопотання про зменшення штрафних санкцій та твердження відповідача про наявність підстав для звільнення його від відповідальності у вигляді заявленої до стягнення суми пені, а також 3% річних і втрат від інфляції на 100%.

На підставі усього вищевикладеного, приймаючи до уваги, що провадження у справі в частині вимог про стягнення суми 108 999 768,10 грн основного боргу підлягає закриттю за відсутністю предмета спору, позов задовольняється судом частково.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 939400, 00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Керуючись ст. 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, ст.ст. 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Закрити провадження у справі № 908/501/23 в частині вимог про стягнення суми 108999768,10 грн основного боргу.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання», (69063, м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, буд. 35) на користь Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14) суму 452 697 102 (чотириста п`ятдесят два мільйони шістсот дев`яносто сім тисяч сто дві) грн 24 коп. основного боргу, суму 4 785 945 (чотири мільйони сімсот вісімдесят п`ять тисяч дев`ятсот сорок п`ять) грн 53 коп. пені, суму 17 156 522 (сімнадцять мільйонів сто п`ятдесят шість тисяч п`ятсот двадцять дві) грн 39 коп. 3% річних, суму 106 998 373 (сто шість мільйонів дев`ятсот дев`яносто вісім тисяч триста сімдесят три) грн 34 коп. інфляційних втрат.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання», (69063, м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, буд. 35) на користь Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14) суму 939 400 (дев`ятсот тридцять дев`ять тисяч чотириста) грн 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено та підписано 19.07.2023.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Боєва