ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/873/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Сулімовської М.Б., за участю секретаря судового засідання Толкунової М.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

до відповідача: Садівничого масиву "Магістраль" (, 67540, Одеська обл., Лиманський р-н, с. Кремидівка, просп. 40-річчя Перемоги, буд.1)

про визнання недійсним рішення

за участю представників сторін:

від позивача: Племениченко Г.В., адвокат, ордер серія ВН №1221659 від 28.02.2023

від відповідача: не з`явився

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Одеської області із позовом до Садівничого масиву "Магістраль" про визнання недійсним рішення позачергової конференції уповноважених Садівничого масиву "Магістраль", яке оформлене протоколом №1 від 21.11.2017.

В обґрунтування підстав позову позивач посилається на те, що оскаржуваним рішенням позачергової конференції уповноважених Садівничого масиву "Магістраль", яке оформлене протоколом №1 від 21.11.2017, порушені права позивача, який є членом Садівничого масиву "Магістраль", що має наслідком визнання його недійсним.

Ухвалою від 07.03.2023 відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 06.04.2023, встановлено сторонам строк на подання заяв по суті справи.

Ухвалою від 06.04.2023 відкладено підготовче засідання на 20.04.2023.

Ухвалою від 20.04.2023 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів до 05.06.2023, закрито підготовче провадження у справі та приизначено розгляд справи по суті у судовому засіданні на 11.05.2023.

Ухвалою від 11.05.2023, враховуючи неявку відповідача у судове засідання, задля забезпечення рівності всіх учасників справи перед законом і судом, та надання можливості всім учасникам провадження скористатись повним обсягом процесуальних прав, розгляд справи відкладено на 01.06.2023.

У судовому засіданні 01.06.2023 господарський суд, враховуючи необхідність забезпечення процесуальних прав учасників провадження, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, ухвалив розглянути справу у розумні строки та оголосив перерву до 11 год. 00 хв. 16.06.2023, про що постановлено ухвалу, не виходячи до нарадчої кімнати та без оформлення її окремим документом.

Однак, у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одеса та Одеській області повітряної тривоги судове засідання, призначене на 16.06.2023, не відбулося.

Ухвалою від 16.06.2023 судове засідання призначено на 30.06.2023.

В судове засідання з`явився представник позивача, який підтримав позовні вимоги та просить їх задовольнити.

Відповідач явку уповноваженого представника не забезпечив, відзив на позовну заяву не надав.

Суд враховує, що ухвала про відкриття провадження у справі була вручена уповноваженому представнику відповідача 13.03.2023, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т.2 а.с.57).

В подальшому відповідач належним чином повідомлявся про судові засідання у цій справі, про що свідчать відповідні рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.

За наведеного суд констатує, що судом було вжито належних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд даної справи.

Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило.

Таким чином, суд доходить висновку, що відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов у встановлений судом строк.

Разом з тим, стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України, яка кореспондується із ч.2 ст.178 цього Кодексу, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

З урахуванням наведеного, розгляд справи проводився за наявними матеріалами.

Відповідно до ст.233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 30.06.2023, на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

в с т а н о в и в:

Як слідує з матеріалів справи та встановлено господарським судом, позивач Ковбаса Віктор Павлович є членом Садівничого масиву "Магістраль" з 06.12.1991, що підтверджується членською книжкою садовода №384 (т.1 а.с.10-11).

Рішенням позачергової конференції уповноважених Садівничого масиву "Магістраль", яке оформлено протоколом №1 від 21.11.2017, в тому числі, було обрано нового голову масиву Овчаренка Ю.П.

04.12.2017 ОСОБА_2 подав до реєстраційної служби пакет документів на зміну керівника, що підтверджується описом документів, що надаються державному реєстратору для проведення реєстраційної дії, реєстраційний номер справи 01, код 45. В пакет документів входила заява про державну реєстрацію змін, протокол №1 позачергової конференції уповноважених Садівничого масиву "Магістраль" від 21.11.2017, реєстр уповноважених Садівничого масиву "Магістраль" від 21.11.2017, протокол №2 підтвердження правомочності позачергової конференції Садівничого масиву "Магістраль" від 21.11.2017, відомості щодо керівника.

07.12.2017 рішенням Головного територіального управління юстиції в Одеській області було вирішено зареєструвати відповідні зміни керівника СМ "Магістраль" в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Як стверджує позивач, рішення, яке оформлене протоколом №1 позачергової конференції уповноважених СМ "Магістраль" від 21.11.2017, є незаконним та таким, що підлягає визнанню недійсним у зв`язку з тим, що ухвалено неправомочним складом уповноважених.

При цьому позивач зазначає, що з урахуванням того, що спірне рішення вплине на його права та обов`язки, оскільки відповідно до положень Статуту є обов`язковим для всіх членів садівничого масиву, відповідно, це надає право позивачу, як члену СМ "Магістраль", на оскарження незаконно ухваленого рішення в суді.

Отже, предметом оскарження даного позову є рішення, оформлене протоколом №1 позачергової конференції уповноважених СМ "Магістраль" від 21.11.2017, яке, на думку позивача, прийнято із порушенням вимог чинного законодавства та Статуту.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Згідно ст. 80 Цивільного кодексу України, юридичною особою є організація, створена і зареєстрована в установленому законом порядку.

За приписами статті 81 Цивільного кодексу України, юридична особа може бути створена шляхом об`єднання осіб та (або) майна. Юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до статті 87 цього Кодексу.

З огляду на положення статті 85 Цивільного кодексу України, непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками.

Особливості правового статусу окремих видів непідприємницьких товариств встановлюються законом.

Юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 Цивільного кодексу України).

Правові та організаційні засади реалізації права на свободу об`єднання, порядок утворення, реєстрації, діяльності та припинення громадських об`єднань визначається Законом України "Про громадські об`єднання" від 22.03.2012 № 4572-VI, який введено в дію 01.01.2013.

Відповідно до приписів частин п`ятої - четвертої статті 1 Закону України "Про громадські об`єднання", громадське об`єднання - це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів. Громадське об`єднання за організаційно-правовою формою утворюється як громадська організація або громадська спілка. Громадська організація - це громадське об`єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи. Громадська спілка - це громадське об`єднання, засновниками якого є юридичні особи приватного права, а членами (учасниками) можуть бути юридичні особи приватного права та фізичні особи.

Громадське об`єднання може здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи або без такого статусу. Громадське об`єднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку (частина п`ята Закону України "Про громадські об`єднання").

Згідно із частиною першою статті 2 Закону України "Про громадські об`єднання", дія цього Закону поширюється на суспільні відносини у сфері утворення, реєстрації, діяльності та припинення громадських об`єднань в Україні.

У статті 3 Закону України "Про громадські об`єднання" передбачені принципи утворення і діяльності громадського об`єднання.

Одним із таких принципів є відсутність майнового інтересу, який передбачає, що члени (учасники) громадського об`єднання не мають права на частку майна громадського об`єднання та не відповідають за його зобов`язаннями. Доходи або майно (активи) громадського об`єднання не підлягають розподілу між його членами (учасниками) і не можуть використовуватися для вигоди будь-якого окремого члена (учасника) громадського об`єднання, його посадових осіб (крім оплати їх праці та відрахувань на соціальні заходи) (частина шоста статті 3 Закону України "Про громадські об`єднання").

У статті 3 Закону України "Про громадські об`єднання" визначено, що одним із принципів утворення і діяльності громадських об`єднань є принцип самоврядності, який передбачає право членів (учасників) громадського об`єднання самостійно здійснювати управління діяльністю громадського об`єднання відповідно до його мети (цілей), визначати напрями діяльності, а також невтручання органів державної влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування в діяльність громадського об`єднання, крім випадків, визначених законом.

Громадське об`єднання, яке має намір здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи, діє на підставі статуту громадського об`єднання.

Статут громадського об`єднання - це установчий документ, що використовується для створення та провадження діяльності, містить правила, що регулюють права та обов`язки членів, визначає порядок управління та здійснення діяльності громадського об`єднання.

За змістом статті 11 Закону України "Про громадські об`єднання", статут громадського об`єднання має містити відомості про: 1) найменування громадського об`єднання та за наявності - скорочене найменування; 2) мету (цілі) та напрями його діяльності; 3) порядок набуття і припинення членства (участі) у громадському об`єднанні, права та обов`язки його членів (учасників); 4) повноваження керівника, вищого органу управління, інших органів управління (далі - керівні органи) громадського об`єднання, порядок їх формування та зміни складу, термін повноважень, а також порядок визначення особи, уповноваженої представляти громадське об`єднання, та її заміни (для громадських об`єднань, що не мають статусу юридичної особи); 5) періодичність засідань і процедуру прийняття рішень керівними органами громадського об`єднання, у тому числі шляхом використання засобів зв`язку; 6) порядок звітування керівних органів громадського об`єднання перед його членами (учасниками); 7) порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності керівних органів громадського об`єднання та розгляду скарг; 8) джерела надходження і порядок використання коштів та іншого майна громадського об`єднання; 9) порядок створення, діяльності та припинення діяльності відокремлених підрозділів громадського об`єднання (у разі їх створення громадським об`єднанням, яке має намір здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи); 10) порядок внесення змін до статуту; 11) порядок прийняття рішення щодо саморозпуску або реорганізації громадського об`єднання, а також щодо використання його коштів та іншого майна, що залишилися після саморозпуску, - для громадського об`єднання, яке має намір здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи. У статуті громадського об`єднання можуть бути передбачені додаткові положення щодо утворення, діяльності і саморозпуску чи реорганізації громадського об`єднання, що не суперечать закону.

Відповідно до пункту 1.1. розділу 1 Статуту Садівничого масиву "Магістраль", затвердженого у новій редакції конференцією уповноважених 29.11.2016 (протокол №8), діючої станом на момент прийняття оспорюваного рішення, Садівничий масив "Магістраль" є громадським об`єднанням, яке об`єднує членів-садівників для здійснення заходів щодо задоволення та захисту законних, соціальних, економічних та інших спільних інтересів членів Садівничого масиву "Магістраль" для спільної реалізації цілей та задач, які проголошені у даному статуті. Не відноситься до господарчих госпрозрахункових організацій і від своєї діяльності прибутку не має та утримується за рахунок членських внесків Садівничого масиву "Магістраль".

Згідно із пунктом 1.2. розділу 1 Статуту, діяльність Садівничого масиву "Магістраль" здійснюється на засадах законності, гласності, добровільності, самоврядування, гуманності, вільного вибору території діяльності, рівності перед законом, відсутності майнового інтересу його членів (учасників), прозорості, відкритості та публічності.

Садівничий масив "Магістраль" створений і діє на основі Закону України "Про громадські об`єднання" і у своїй діяльності керується Конституцією України, Законом України "Про громадські об`єднання", іншими законодавчими актами України, міжнародними договорами України та цим статутом (пункт 1.3. розділу 1 Статуту).

Садівничий масив "Магістраль" є непідприємницьким масивом, основною метою якого не є одержання прибутку (п. 1.4. розділу 1 Статуту).

Згідно пункту 1.5. розділу 1 Статуту, Садівничий масив "Магістраль" є юридичною особою з дня її державної реєстрації, здійсненої у порядку, встановленому чинним законодавством України.

Розділ 2 Статуту визначає мету (цілі) та напрямки діяльності організації, згідно із пунктом 2.1. якого головною метою є задоволення та захист законних, соціальних, економічних, творчих та інших спільних інтересів своїх членів, для покращення умов життя, підвищення добробуту, вирішення проблем.

У пункті 2.2. розділу 2 Статуту серед основних завдань (напрямів) діяльності Садівничого масиву "Магістраль", визначено такі: з`єднання та координація зусиль садівників для організації та проведення загальномасивних заходів та забезпечення благоустрою території, екологічної чистоти, охорони природи, додержання громадського порядку, утворення сприятливих умов для розвитку садівництва, життя, побуту, відпочинку садівників та їх родин; представництво та захист прав і законних інтересів членів громадської організації; вжиття заходів із захисту інтересів своїх членів і створення умов для їх нормального проживання і відпочинку; інша діяльність, яка відповідає основній меті та завданням Садівничого масиву "Магістраль" та не має на меті отримання прибутку.

Садівничий масив "Магістраль" для виконання своєї статутної мети має право володіти, користуватися і розпоряджатися коштами та іншим майном, яке передане його членами або державою, передане як пожертвування, а також майном, придбаним за рахунок власних коштів, тимчасово наданим у користування чи на інших підставах, не заборонених законом (п. 7.3. Статуту). Садівничий масив "Магістраль" здійснює господарську діяльність, спрямовану на виконання його статутних цілей та завдань (п. 7.4. Статуту).

Доходи або майно Садівничого масиву "Магістраль", як неприбуткової організації, не підлягають розподілу між її членами та не можуть використовуватися для вигоди будь-якого окремого члена масиву (п. 10.2. Статуту).

Розділ 3 Статуту регулює порядок набуття і припинення членства у Садівничому масиві "Магістраль", права та обов`язки його членів, порядок вступу та виходу/виключення із членів садівничого масиву.

Так, членами Садівничого масиву "Магістраль" можуть бути громадяни України, які досягли 18 років, які визнають Статут Садівничого масиву "Магістраль" та сприяють реалізації його цілей (п. 3.1. розділу 3 Статуту).

Відповідно до пункту 3.7. розділу 3 Статуту, члени організації мають право: брати участь в управлінні справами Садівничого масиву "Магістраль" згідно зі Статутом; обирати та бути обраними до керівних органів Садівничого масиву "Магістраль"; одержувати інформацію про діяльність Садівничого масиву "Магістраль"; виносити на обговорення Загальними зборами (конференції уповноважених) і Радою Садівничого масиву "Магістраль" свої пропозиції, зауваження з питань діяльності Садівничого масиву "Магістраль"; користуватися земельною ділянкою для вирощування багаторічних насаджень.

До обов`язків членів Садівничого масиву "Магістраль" належить, зокрема, виконання положень статуту, рішень Загальних зборів (конференції уповноважених), Ради масиву; сплата членських та цільових внесків (пункти 3.7.2., 3.7.5. Статуту).

Згідно із пунктом 4.1. розділу 4 Статуту, для забезпечення діяльності Садівничого масиву "Магістраль" створюються такі органи управління: Загальні збори або конференція уповноважених Садівничого масиву "Магістраль"; Рада Садівничого масиву "Магістраль"; Ревізійна комісія Садівничого масиву "Магістраль"; Контрольно-наглядова рада Садівничого масиву "Магістраль".

Пункт 4.2. розділу 4 Статуту регулює діяльність вищого органу управління Садівничого масиву "Магістраль", яким є Загальні збори або конференція уповноважених членів Садівничого масиву "Магістраль", відповідно до якого:

- Загальні збори можуть бути як чергові, так і позачергові (п. 4.2.1.);

- чергові Загальні збори (конференція уповноважених) скликаються Головою Садівничого масиву "Магістраль" не рідше одного разу на рік (п. 4.2.2).

Засідання Загальних зборів (конференції уповноважених) вважаються повноважними за умови присутності більше половини зареєстрованого складу членів Садівничого масиву "Магістраль" або уповноважених. Норма представництва уповноважених 1:8 (п. 4.3.4. розділу 4 Статуту).

Рішення на Загальних зборах (конференції уповноважених) приймаються простою більшістю від числа присутніх членів Садівничого масиву "Магістраль" (п. 4.3.5. розділу 4 Статуту).

Рішення щодо внесення змін до статуту, реорганізацію або ліквідацію ухвалюються відкритим голосуванням не менше як 3/4 голосів присутніх на загальних зборах (п. 4.3.6. розділу 4 Статуту).

Кожен член Садівничого масиву "Магістраль" має один голос на Загальних зборах (п. 4.3.7. розділу 4 Статуту).

Рішення Загальних зборів (конференції уповноважених) обов`язкові до виконання усіма членами, ради масиву. Рішення набувають чинності з моменту їх схвалення (п. 4.3.8 розділу 4 Статуту).

Рішення Загальних зборів (конференції уповноважених) оформлюються протоколом, який підписується головою та секретарем Загальних зборів (конференції уповноважених) (п. 4.3.9. розділу 4 Статуту).

До виключної компетенції Загальних зборів (конференції уповноважених) Садівничого масиву "Магістраль", зокрема, належить: затвердження статуту Садівничого масиву "Магістраль" та внесення змін до нього; обрання та звільнення Ради Садівничого масиву "Магістраль" та Голови Ради Садівничого масиву "Магістраль"; визначення основних напрямків діяльності Садівничого масиву "Магістраль"; вирішення будь-яких інших питань діяльності Садівничого масиву "Магістраль"; вибори уповноважених приймаються рішенням загальних зборів (п. 4.3.10. розділу 4 Статуту).

Повноваження, віднесені до компетенції Загальних зборів (конференції уповноважених), можуть бути делеговані іншим органам СМ "Магістраль", окрім повноважень, що належать до виключної компетенції Загальних зборів (конференції уповноважених).

Як слідує з матеріалів справи, 21.11.2017 відбулась позачергова сесія конференції уповноважених Садівничого масиву "Магістраль", за результатами якої було ухвалено рішення, оформлене протоколом (т.1 а.с.12).

З протоколу вбачається, що позачергова конференція уповноважених була скликана на вимогу членів СМ "Магістраль" у зв`язку зі звільненням голови Ради масиву ОСОБА_3 за власним бажанням.

На конференції були присутні 26 уповноважених (реєстр - т.1 а.с.13).

На порядок денний сесії було винесено наступні питання:

1) Звільнення ОСОБА_3 з посади голови Ради масиву за власним бажанням.

2) Виключення ОСОБА_3 зі складу фізичних осіб-платників податків, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори.

3) Вибори нового голови Ради масиву.

За результатами розгляду питань порядку денного було одноголосно вирішено:

1) Звільнити ОСОБА_3 з посади голови Ради масиву.

2) Виключити ОСОБА_3 зі складу фізичних осіб-платників податків, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори.

3) Обрати ОСОБА_2 на посаду голови Ради масиву.

До протоколу додано реєстр уповноважених Садівничого масиву "Магістраль" від 21.11.2017 (т.1 а.с.13), до якого внесено 35 осіб, з яких у конференції фактично взяли участь 26 осіб (відповідно до підписів останніх).

Також, в матеріалах справи міститься протокол №2 підтвердження правомочності позачергової конференції уповноважених Садівничого масиву "Магістраль" від 21.11.2017 (т.1 а.с.14).

В протоколі №2 зазначено, що на СМ "Магістраль" зареєстровано 399 садових ділянок. По стану на 21.11.2017 до складу СМ "Магістраль" входить 274 члена масиву. 125 членів масиву вибули із членів масиву за різними обставинами. За Статутом СМ "Магістраль" будь-яке рішення може приймати конференція уповноважених СМ "Магістраль". Виходячи з норми представництва уповноважених 1:8, 26 уповноважених, присутніх на позачерговій конференції, представляли інтереси 26х8=208 членів СМ "Магістраль", що складає 75,9% членів та дає право вирішувати всі загальні питання. Рішенням позачергової конференції СМ "Магістраль" на посаду голови Ради масиву обрали одноголосно ОСОБА_2 (ділянка 185).

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що рішення прийнято не правомочним складом уповноважених. Так в матеріалах реєстраційної справи СМ "Магістраль" містяться протокол №4 від 20.12.2014 конференції уповноважених та №8 від 29.11.2016 конференції уповноважених (т.1 а.с.130-141, 190-201). В конференції 2016 року приймали участь 76 осіб, і лише 11 з них брали у часть у прийнятті спірного рішення. Станом на 21.11.2017 членами СМ "Магістраль" було 274 особи, виходячи з норми представництва уповноважених 1:8, 11 уповноважених, присутніх на позачерговій конференції, представляли інтереси 11х8=88 членів СМ "Магістраль", що складає 32,11% членів і не дає право вирішувати всі загальні питання. Тобто, на думку позивача, оскаржуване рішення позачергової конференції, яке оформлене протоколом №1 від 21.11.2017, не є правомочним і підлягає визнанню недійсним.

Суд погоджується з твердженнями позивача щодо неправомочності складу конференції уповноважених, що відбулась 21.11.2017, проте з інших підстав.

Суд не бере до уваги наведені позивачем протоколи №4 від 20.12.2014 та №8 від 29.11.2016 конференції уповноважених, оскільки спірне засідання конференції уповноважених відбулось 21.11.2017, тобто після затвердження нової редакції Статуту (т.1 а.с.25-36), у зв`язку з чим правомочність конференції уповноважених аналізується судом з урахуванням положень нової редакції Статуту.

Як зазначено вище, згідно п.4.2 Статуту, вищим органом управління СМ "Магістраль" є Загальні збори або конференція уповноважених членів СМ "Магістраль".

Засідання Загальних зборів (конференції уповноважених) вважаються повноважними за умови присутності більше половини зареєстрованого складу членів СМ "Магістраль" або уповноважених. Норма представництва уповноважених 1:8 (п.4.3.4 Статуту).

При цьому, згідно п.4.3.10 Статуту, вибори уповноважених приймаються рішенням Загальних зборів (виключна компетенція).

Водночас, в матеріалах справи відсутнє рішення Загальних зборів, на яких було обрано уповноважених з правом представляти інтереси членів СМ "Магістраль".

На питання суду яким чином скликалась позачергова конференція уповноважених, що відбулась 21.11.2017, представник позивача зазначив, що, за поясненнями ОСОБА_1 , на конференцію запрошувались члени СМ "Магістраль" в довільному порядку, без чітко визначеного списку останніх.

Протилежного суду не доведено.

Як слідує з матеріалів справи, правомочність позачергової конференції уповноважених СМ "Магістраль" від 21.11.2017 підтверджена протоколом №2 (т.1 а.с.14), складеним і підписаним головою позачергової конференції уповноважених ОСОБА_4 та секретарем позачергової конференції ОСОБА_5 .

Разом з тим, за умовами п.4.3.11 Статуту, повноваження, віднесені до компетенції Загальних зборів (конференції уповноважених), можуть бути делеговані іншим органам СМ "Магістраль", окрім повноважень, що належить до виключної компетенції Загальних зборів (конференції уповноважених).

Таким чином, оскільки обрання уповноважених належить до виключної компетенції Загальних зборів, то правомочність конференції уповноважених може бути підтверджена лише рішенням Загальних зборів, а не протоколом, складеним і підписаним головою та секретарем позачергової конференції уповноважених, що має місце в даному випадку.

За змістом положень статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 914/1131/18, від 26.02.2019 у справі № 914/385/18, від 05.11.2019 у справі № 915/641/18.

У частині третій статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 №132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема, внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Так відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Водночас, відповідач наведені позивачем обставини не спростував, доказів на підтвердження обрання уповноважених згідно положень Статуту СМ "Магістраль" не надав.

Таким чином, відповідачем не спростовано обставин, наведених позивачем в обґрунтування позовних вимог, та встановлених судом під час розгляду справи.

За наведеного суд констатує, що позачергова конференція уповноважених СМ "Магістраль", що відбулась 21.11.2017, скликана і проведена із порушенням пунктів 4.3.4, 4.3.10, 4.3.11 Статуту.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За приписами ст.16 цього Кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, N 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v.Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v.Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року) (рішення Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України").

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

За наведених обставин, з урахуванням встановлених в процесі розгляду даної справи порушень щодо проведення 21.11.2017 позачергової конференції уповноважених, з огляду на те, що спірне рішення порушує права та законні інтереси позивача у справі, як члена СМ "Магістраль", оскільки відповідно до п.4.3.8 Статуту рішення конференції уповноважених є обов`язковими до виконання усіма членами, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення заявленого позову та визнання недійсним рішення позачергової конференції уповноважених Садівничого масиву "Магістраль", яке оформлено протоколом №1 від 21.11.2017.

У зв`язку із задоволенням позову витрати по сплаті судового збору за розгляд позову, відповідно до вимог ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

2. Визнати недійсним рішення позачергової конференції уповноважених Садівничого масиву "Магістраль" (, 67540, Одеська обл., Лиманський р-н, с. Кремидівка, просп. 40-річчя Перемоги, буд.1), яке оформлено протоколом №1 від 21.11.2017 року.

3. Стягнути з Садівничого масиву "Магістраль" (, 67540, Одеська обл., Лиманський р-н, с. Кремидівка, просп. 40-річчя Перемоги, буд.1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп. судового збору.

4. Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Суддя М.Б. Сулімовська

Згідно з ч.1, 2 ст.241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення у порядку, передбаченому ст.257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 10 липня 2023 р.