ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2023м. ДніпроСправа № 904/1023/23

Господарський суд Дніпропетровської області

у складі судді Дупляка С.А.,

за участю секретаря судового засідання Євтушенка Д.Є.,

представників учасників справи:

від позивача: Воловик С.С.,

від відповідача: Биструшкін О.С.,

дослідивши матеріали справи №904/1023/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВА ПОШТА"

до Фізичної особи-підприємця Ворошилова Антона Сергійовича

про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

1. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Товариство з обмеженою відповідальністю "НОВА ПОШТА" (далі - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою від 24.01.2023 за вих. № б/н до Фізичної особи-підприємця Ворошилова Антона Сергійовича (далі - відповідач) про стягнення 32.563,44 грн, з яких 16.289,40 грн основної заборгованості, 1.183,55 грн пені, 9.358,60 грн тридцяти процентів річних та 5.731,89 грн інфляційних втрат.

Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №904/1023/23 визначено суддю ДУПЛЯКА Степана Анатолійовича, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.02.2023.

Ухвалою від 01.03.2023 позовну заяву залишено без руху, позивачу запропоновано надати до господарського суду документи, які підтверджують відправлення іншим учасникам справи копій позовної заяви листом з описом вкладень.

Через відділ документального забезпечення 07.03.2023 від позивача надійшла заява від 06.03.2023 №б/н про виконання вимог ухвали суду разом з документами, які підтверджують відправлення відповідачу копії позовної заяви. Оцінивши доказ відправлення відповідачу копії позовної заяви, господарський суд визнав його належним, а недоліки позовної заяви усунутими.

Ухвалою від 08.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання та без виклику учасників справи за наявними у ній матеріалами (в порядку письмового провадження).

Через відділ документального забезпечення 05.04.2023 від відповідача надійшов відзив, у якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Крім цього, відповідач скористався правом, закріпленим у ст. 90 ГПК України, поставити в першій заяві по суті не більше десяти запитань іншому учаснику справи про обставини, що мають значення для справи.

Ухвалою від 10.05.2023 вирішено перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, розгляд справи почати спочатку, замінити засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням, учасників справи повідомити, що підготовче засідання відбудеться 31.05.2023. Також позивача зобов`язано надати вичерпну відповідь окремо на кожне питання відповідача у формі заяви свідка, а саме: якими є послуги, зазначені в актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) №НП004501594 від 10.11.2020, № від 31.10.2020, №НП004296375 від 30.09.2020, № від 20.09.2020, №Т004211635 від 10.09.2020, № від 30.09.2020, №НП004117422 від 20.08.2020, надані позивачем відповідачу? В які дати були надані ці послуги? в якому обсязі позивач надав відповідачу послуги, зазначені в актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) № від 10.11.2020, № від 31.10.2020, № від 30.09.2020, № від 20.09.2020, №НП0042П635 від 10.09.2020, №НП004160164 від 30.09.2020, № від 20.08.2020? Якими доказами, поданими разом з позовною заявою, це підтверджується? якими доказами, поданими разом з позовною заявою, підтверджується факт звернення позивача як замовника за наданням послуг до позивача на виконання умов укладеного договору? якими доказами, поданими разом з позовною заявою, підтверджується факт надання позивачем відповідачу послуг, які зазначені в актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) №НП004501594 від 10.11.2020, №НП000008430 від 31.10.2020, № від 30.09.2020, №НП004258065 від 20.09.2020, №НП004211635 від 10.09.2020, №НП004160164 від 30.09.2020, №Т004117422 від 20.08.2020? якими доказами, поданими разом з позовною заявою, підтверджується факт належного оформлення, передачі та прийняття відправлення (вантажу) позивачем до перевезення щодо послуг, які зазначені в актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) №НП004501594 від 10.11.2020, №НП000008430 від 31.10.2020, №НП004296375 від 30.09.2020, № від 20.09.2020, №НП0042П635 від 10.09.2020, № від 30.09.2020, № від 20.08.2020? які саме тарифи діяли на час надання позивачем відповідних послуг, які зазначені актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) №НП004501594 від 10.11.2020, №НП000008430 від 31.10.2020, №НП004296375 від 30.09.2020, № від 20.09.2020, №НП0042П635 від 10.09.2020, № від 30.09.2020, № від 20.08.2020? Якими доказами, поданими разом з позовною заявою це підтверджується?

Через відділ документального забезпечення 22.05.2023 від позивача надійшла заява, яка не складена у формі заяви свідка, проте надана на виконання вимог ухвали від 10.05.2023 з відповідями на поставлені питання та доказами на їх обґрунтування.

Через відділ документального забезпечення 31.05.2023 від позивача надійшла заява разом із роздруківкою з електронної пошти про направлення листа відповідачу з розрахунком існуючої заборгованості.

Ухвалою від 31.05.2023 підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті на 14.06.2023.

Через відділ документального забезпечення 07.06.2023 від позивача надійшла заява, у якій позивач просить долучити до матеріалів справи рахунки-фактури, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), які надавалися відповідачу щомісячно через сервіс електронного обміну документами «Вчасно» з накладанням кваліфікованого електронного підпису.

Через відділ документального забезпечення 07.06.2023 від позивача надійшла заява про відкладення розгляду на іншу дату через зайнятість представника позивача в іншому судовому засіданні.

Через відділ документального забезпечення 14.06.2023 від відповідача надійшли письмові пояснення по суті спору.

Ухвалою від 14.06.2023 розгляд справи по суті відкладено до 29.06.2023.

В судовому засіданні 29.06.2023 представники позивача та відповідача відповіли на запитання суду, надали пояснення у справі. Представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог, а представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог і просив суд відмовити у позові.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийняв рішення у справі.

З урахуванням режиму воєнного стану та можливості повітряної тривоги в місті Дніпрі у Господарському суді Дніпропетровської області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Відтак, справу розглянуто у розумні строки, ураховуючи вищевказані обставини та факти.

Стислий виклад позиції позивача

Позивач стверджує, що він надав відповідачу послуги з організації перевезення відправлень, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг), які підписані з боку позивача та частково відповідача. Оскільки відповідач у добровільному порядку не сплатив заборгованість, позивач нарахував пеню, проценти річні та інфляційні втрати.

Стислий виклад позиції відповідача

Відповідач заперечує проти заявлених позовних вимог і наголошує, що матеріали справи не містять доказів фактичного виконання позивачем умов договору. Також відповідач послався на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 07.02.2022 у справі №904/5119/21.

2. ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ

Предметом доказування у справі, відповідно до ч. 2 ст. 76 ГПК України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У даному випадку до предмета доказування входять такі обставини: укладання договору; надання послуг; настання строку оплати послуг; фактичної оплати послуг; правомірності нарахування пені, процентів річних та інфляційних втрат.

Суд встановив, що між позивачем (далі позивач, експедитор) та відповідачем (далі - відповідач, замовник) був укладений договір про надання послуг з організації перевезення відправлень шляхом приєднання до нього на підставі заяви №674194 від 18.06.2020.

Факт укладення договору відповідач не спростовує.

Відповідно до пункту 2.2 договору експедитор зобов`язується за плату та за рахунок замовника організувати перевезення відправлення та надання комплексу інших послуг, пов`язаних із організацією перевезення відправлення, а замовник зобов`язується їх прийняти й оплатити на умовах, визначених договором.

Згідно з пунктами 2.3, 2.4 договору експедитор надає замовнику послуги на умовах цього договору та згідно з умовами, затвердженими експедитором. За надані експедитором послуги замовник сплачує експедитору винагороду згідно з чинними тарифами експедитора, розміщеними на офіційному сайті експедитора novaposhta.ua.

Загальна ціна цього договору складається із вартості послуг, наданих експедитором протягом строку дії договору. Оплата вартості наданих експедитором послуг відбувається за чинними тарифами експедитора на підставі акта наданих послуг, шляхом перерахування замовником на поточний рахунок експедитора коштів у розмірі 100% вартості послуг упродовж 2 банківських днів з моменту погодження актів наданих послуг експедитора (пункт 5.1 договору).

Згідно з пунктом 8.1 договору договір набуває чинності з моменту прийняття експедитором від замовника заяви про приєднання та діє до дати відмови будь-якої сторони від договору, але не раніше виконання однією із сторін взятих на себе обов`язків.

Для оплати наданих послуг позивач виставив відповідачу рахунки-фактури на загальну суму 16.289,40 грн, а саме:

рахунок-фактуру №НП-004501594 від 10.11.2020 на суму 7.235,50 грн (арк. 9, зворот, том 1);

рахунок-фактуру №НП-004448430 від 31.10.2020 на суму 4.608,66 грн (арк. 10, зворот, том 1);

рахунок-фактуру №НП-004296375 від 30.09.2020 на суму 952,80 грн (арк. 11, зворот, том 1);

рахунок-фактуру №НП-004258065 від 20.09.2020 на суму 501,98 грн (арк. 12, зворот, том 1);

рахунок-фактуру №НП-004211635 від 10.09.2020 на суму 440,34 грн (арк. 13, зворот, том 1);

рахунок-фактуру №НП-004160164 від 31.08.2020 на суму 711,36 грн (арк. 14, зворот, том 1);

рахунок-фактуру №НП-004117422 від 20.09.2020 на суму 1.838,76 грн (арк. 15, зворот, том 1).

На виконання умов договору позивачем були надані послуги відповідачу на загальну суму 16.289,40 грн, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (наданих послуг), а саме:

актом №НП-004501594 від 10.11.2020 здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 7.235,50 грн (арк. 9, том 1);

актом №НП-004448430 від 31.10.2020 здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 4.608,66 грн (арк. 10, том 1);

актом №НП-004296375 від 30.09.2020 здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 952,80 грн (арк. 11, том 1);

актом №НП-004258065 від 20.09.2020 здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 501,98 грн (арк. 12, том 1);

актом №НП-004211635 від 10.09.2020 здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 440,34 грн (арк. 13, том 1);

актом №НП-004160164 від 31.08.2020 здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 711,36 грн (арк. 14, том 1);

актом №НП-004117422 від 20.09.2020 здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 1.838,76 грн (арк. 15, том 1).

Долучені до позовної заяви акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) в паперовому вигляді підписані з боку позивача, підпис відповідача відсутній.

Позивач долучив до матеріалів справи акт звірки взаєморозрахунків (арк. 16, том 1) за період з 01.07.2018 до 23.01.2023, який складений щодо заборгованості відповідача за укладеними /у різний період/ між позивачем та відповідачем договорами про надання послуг з організації перевезень відправлень і з якого вбачається, що станом на 23.01.2023 заборгованість відповідача перед позивачем складає 16.289,40 грн.

Позивач надав до справи опис вкладення у цінний лист, датований поштою 17.02.2021 (арк. 17, том 1), який свідчить про направлення позивачем на адресу відповідача рахунків-фактур та актів за договором. Матеріали справи містять і докази отримання відповідачем вказаних документів 20.02.2021, а саме рекомендоване повідомлення про отримання поштового відправлення (арк. 19, том 1) з відміткою представника відповідача.

Оскільки відповідач спірну заборгованість у добровільному порядку не погасив, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

3. ПОЗИЦІЯ СУДУ

Предметом позову позивач визначив 16.289,40 грн основної заборгованості, 1.183,55 грн пені, 9.358,60 грн тридцяти процентів річних та 5.731,89 грн інфляційних втрат.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг з організації перевезень відправлень, укладеним шляхом приєднання відповідача (замовника) до публічної оферти.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки, умови договорів приєднання розробляються позивачем, останній має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (замовник послуг позивача) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено вище, між сторонами укладено договір на про надання послуг з організації перевезень відправлень шляхом приєднання відповідача до всіх його умов в цілому шляхом надання позивачу заяви про приєднання (додаток №1 до цього договору), в порядку, передбаченому цим договором. Вказана обставина визнається відповідачем, а тому не підлягає доказуванню.

Договір, укладений між сторонами у встановленому порядку не оспорено, не розірвано, не визнано недійсним.

Таким чином, укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За своїми основними та другорядними (не основними) ознаками договір №674194 про надання послуг з організації перевезення відправлень від 18.06.2020 є договором транспортного експедирування.

Статтею1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" від 01.07.2004 №1955-ІV визначено, що:

- транспортно-експедиторська діяльність - підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів;

- транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу;

- експедитор (транспортний експедитор) - суб`єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно- експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування;

- клієнт - споживач послуг експедитора (юридична або фізична особа), який за договором транспортного експедирування самостійно або через представника, що діє від його імені, доручає експедитору виконати чи організувати або забезпечити виконання визначених договором транспортного експедирування послуг та оплачує їх, враховуючи плату експедитору;

- перевізник - юридична або фізична особа, яка взяла на себе зобов`язання і відповідальність за договором перевезення вантажу за доставку до місця призначення довіреного їй вантажу, перевезення вантажів та їх видачу (передачу) вантажоодержувачу або іншій особі, зазначеній у документі, що регулює відносини між експедитором та перевізником;

- учасники транспортно-експедиторської діяльності - клієнти, перевізники, експедитори, транспортні агенти, порти, залізничні станції, митні брокери та інші особи, що виконують роботи (надають послуги) при перевезенні вантажів.

Дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають при транспортному експедируванні вантажів усіма видами транспорту, крім трубопровідного (ст. 2 Закону).

Відповідно до ст. 316 ГК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Аналогічні приписи містить ст. 929 ЦК України.

Суд зазначає, що умови транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом, іншими нормативними правовими актами (ч. 3 ст. 929 ЦК України).

Відповідно до пункту 5.3 договору експедитор до 10-го, 20-го та останнього числа кожного місяця складає акти наданих послуг на підставі фактично наданих послуг і надсилає замовнику одним з наступних способів:

5.3.1 шляхом направлення підписаних та скріплених печаткою актів наданих послуг у двох паперових примірниках для підписання замовником;

5.3.2 шляхом направлення актів в електронному вигляді, з накладанням кваліфікованого електронного підпису. Підписання актів наданих послуг в електронному вигляді здійснюється сторонами з урахуванням порядку та строків, що визначені умовами п. 5.4 договору. Адреса електронної пошти замовника для обміну електронними документами вказується замовником в заяві про приєднання.

Як вище встановлено судом, позивач направив на адресу відповідача рахунки-фактури та акти 17.02.2021 листом з описом вкладення і вказане відправлення було отримано відповідачем 20.02.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Суд наголошує, що відповідач не спростовував в процесі здійснення провадження у справі №904/1023/23 те, що на виконання п. 5.3.1 договору позивач на юридичну адресу відповідача надіслав підписані та скріплені печаткою акти наданих послуг у двох паперових примірниках для підписання замовником.

Отже, суд доходить висновку, що позивачем обрано спосіб направлення на адресу відповідача актів надання послуг у паперовому вигляді, що передбачено п. 5.3.1 і узгоджується з положеннями п. 5.3 договору.

Також, матеріалами справи №904/1023/23 підтверджується направлення актів, на підставі яких позивач доводить заборгованість відповідача за укладеним договором, і в електронному вигляді з накладанням кваліфікованого електронного підпису.

Тобто позивач вживав всіх можливих /а не лише один з двох, визначених у п. 5.3 договору/ заходів задля забезпечення відповідачу можливості ознайомитися зі змістом актів, складених за результатами фактично наданих позивачем відповідачу послуг організації перевезення відправлень.

Суд встановив, що відповідач отримав не лише паперові примірники актів наданих послуг, але й акти в електронному вигляді, що підтверджується накладенням саме відповідачем кваліфікованого електронного підпису, зокрема, на рахунок-фактуру №НП-004117422 від 20.08.2020 на суму 1.838,76 грн та акт №НП-004117422 від 20.08.2020 на суму 1.838,76 грн (арк. 79, том 1), рахунок-фактуру №НП-004160164 від 31.08.2020 на суму 711,36 грн та акт №НП-004160164 від 31.08.2020 на суму 711,36 грн (арк. 80, том 1).

Пунктом 5.4 договору передбачено, що замовник упродовж 2 робочих днів з дати отримання актів надання послуг від експедитора підписує надані експедитором 2 примірники актів надання послуг та повертає експедитору 1 примірник підписаного акту або в той самий строк надає експедитору письмову мотивовану відмову від підписання актів. Не підписання замовником актів упродовж 2 робочих днів з дати отримання актів від експедитора без надання відповідних письмових пояснень є фактом визнання замовником повного виконання експедитором своїх зобов`язань за договором. У такому разі вважається, що акти погоджено, послуги експедитора надано в повному обсязі та відповідно до умов договору, претензії замовника відсутні й замовник зобов`язаний здійснити оплату послу згідно з отриманими документами для оплати наданих послуг.

Як вище встановлено судом, відповідач отримав акти наданих послуг /в паперовому вигляді (передбачено п. 5.3.1 договору)/ 20.02.2021 (субота), що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення.

Тобто, з урахуванням п. 5.4 договору, відповідач мав узгодити отримані від позивача акти в строк до 23.02.2021 (вівторок) включно.

Однак, матеріали справи №904/1023/23 не містять ані підписаних з боку відповідача актів наданих послуг /отриманих в паперовому вигляді/, ані доказів наявності мотивованої відмови від їх підписання, що прямо передбачено п. 5.4 договору.

Таким чином, з огляду на наявні у справі №904/1023/23 докази та положення п. 5.4 договору суд доходить висновку, що акти здачі-приймання робіт (надання послуг) на загальну суму 16.289,40 грн вважаються погодженими, а послуги за замовленнями надані в повному обсязі.

Також у справі №904/1023/23 містяться специфікації (арк. 62-68, том 1), у яких вказані експрес-накладні, вартість послуг за якими співпадає із сумою послуг, вказаною у актах наданих послуг. Вказані обставини свідчать про вірогідність існування таких експрес-накладних.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві щодо відсутності доказів фактичного надання позивачем відповідачу послуг, спростовуються матеріалами справи №904/1023/23, більш того суд враховує, що отримавши спірні акти наданих послуг у лютому 2021 року, відповідач проти таких послуг (актів) не заперечував аж до моменту до звернення позивача з даною позовною заявою до суду, тобто до лютого 2023 року.

Також суд бере до уваги і те, що договір між сторонами укладений 18.06.2020. Як вбачається з акта звірки (арк. 16, том 1), протягом дії договору позивачем відповідачу були надані саме послуги, стягнення вартості яких і є предметом вирішення спору у справі №904/1023/23, однак матеріали справи не містять доказів розірвання, припинення, визнання недійсним тощо спірного договору, що свідчить не лише про отримання відповідачем послуг від позивача, але і про зацікавленість відповідача в дії спірного договору протягом трьох років. Суд акцентує увагу, що відповідач визнає факт укладення договору і не заперечує його дійсність на час вирішення спору по суті.

Позивач долучив до матеріалів справи акт звірки взаєморозрахунків (арк. 16, том 1) за період з 01.07.2018 до 23.01.2023, який складений позивачем щодо заборгованості відповідача за укладеними /у різний період часу/ між позивачем та відповідачем договорами про надання послуг з організації перевезень відправлень, з якого вбачається, що станом на 23.01.2023 заборгованість відповідача перед позивачем складає 16.289,40 грн (не підписаний відповідачем).

З огляду на умови п. 5.4 договору акти здачі-приймання робіт (надання послуг) на загальну суму 16.289,40 грн вважаються погодженими 23.02.2021, а послуги за замовленнями наданими в повному обсязі, а тому відповідач зобов`язаний здійснити оплату послуг згідно з вказаними актами.

Як визначено п. 5.1 договору, оплата вартості наданих експедитором послуг відбувається за чинними тарифами експедитора на підставі акта наданих послуг, шляхом перерахування замовником на поточний рахунок експедитора коштів у розмірі 100% вартості послуг упродовж 2 банківських днів з моменту погодження актів наданих послуг експедитора.

Відтак, строк оплати наданих послуг є таким, що настав 25.02.2021. Станом на час розгляду справи доказів сплати заборгованості у повному обсязі відповідач не надав.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 16.289,40 грн основної заборгованості визнаються обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення пені

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

За визначенням ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. ч. 4, 6 ст. 231 ГК у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п. 6.3.1 договору за несвоєчасну та/або неповну оплату наданих експедитором послуг замовник сплачує експедитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу. Строк нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов`язань є більшим, ніж це передбачено ч. 6. ст. 232 ГК України і становить один рік від дня, коли зобов`язання мало бути виконаним.

Позивач нарахував до стягнення з відповідача пеню за загальний період прострочення з 24.02.2021 до 23.08.2021 на загальну суму 1.183,55 грн.

Відповідач заперечив стягнення основної заборгованості, а отже не визнав і нарахування пені.

Господарський суд перевірив розрахунок пені, здійснений позивачем та визнав його таким, що має неправильну дату початку нарахування, оскільки строк оплати послуг є таким, що настав 25.02.2021, а тому датою початку нарахування пені є 26.02.2021. Здійснивши власний перерахунок пені суд встановив, що неточність у даті початку нарахування позивачем відповідачу пені не вплинуло на правильність розрахунку, а тому стягненню з відповідача підлягає пеня у заявленому позивачем розмірі.

Також, суд звертає увагу, що не зважаючи на умови договору про можливість нарахування пені протягом року та зміни, внесені в ГПК України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), позивач нарахував до стягнення з відповідача пеню за шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, як передбачено ч. 6 ст. 232 ГПК України.

Щодо вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат

Допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання відповідач порушив договірні зобов`язання (ст. 610 ЦК України), і вважається таким, що прострочив його виконання (ст. 612 ЦК України), а тому наявні підстави для застосування встановленої законом (або договором) відповідальності.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 6.3.1 договору за несвоєчасну та/або неповну оплату наданих експедитором послуг замовник сплачує експедитору 30 (тридцять) процентів річних від суми заборгованості.

Позивач нарахував до стягнення з відповідача тридцять процентів річних та інфляційні втрати за загальний період прострочення з 24.02.2021 до 23.01.2023 у загальних розмірах 9.358,60 грн та 5.731.89 грн відповідно.

Відповідач заперечив стягнення основної заборгованості, а отже не визнав і нарахування процентів річних та інфляційних втрат.

Господарський суд перевірив нарахування процентів річних та інфляційних втрат і встановив неточності у розрахунку процентів річних, що вплинули на результат, а тому з відповідача, за перерахунком суду, підлягають стягненню проценти річних у розмірі 9.331,82 грн та інфляційні втрати у заявленому розмірі.

Оцінка аргументів учасників справи

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавств аповинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач довів обставини наявності основної заборгованості у повному обсязі. Однак позов підлягає частковому задоволенню з огляду на неточності нарахування процентів річних.

Водночас належних доказів на підтвердження у повному обсязі своїх доводів, викладених у відзиві, відповідач суду не надав.

За загальними правилами договори укладаються сторонами цивільних правовідносин, різновидами яких є правовідносини, що виникають з договорів транспортного експедирування, на принципах рівності сторін, свободи договору та урахування обов`язкових вимог щодо такого виду договорів із зазначенням його істотних умов та у відповідній формі.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Отже, приєднуючись до договору про надання послуг з організації перевезень вантажів відповідач погодився з обов`язковою дією умов вказаного договору і, зокрема, положень п. 5.4, а тому не підписання актів наданих послуг не є підставою для того щоб вважати послуги не наданими, у разі дотримання позивачем інших положень договору і, зокрема, п. 5.3.

Суд ознайомився з позицією Центрального апеляційного господарського суду, яка викладена у постанові від 07.02.2022 у справі №904/5119/21, на яку послався відповідач, і зазначає, що фактичні обставини у справі №904/5119/21 є зовсім іншими, адже у справі №904/5119/21 відповідач не отримав актів та інших документів, оскільки вони були повернуті відправнику з відміткою пошти «за закінченням встановленого терміну зберігання» та, відповідно не міг висловити свої заперечення щодо актів наданих послуг.

У справі №904/1023/23 відповідач фактично визнав такі послуги (акти) мовчазною згодою, що повністю узгоджується з положеннями п. 5.4 договору.

При цьому невизнання таких послуг (актів) після звернення позивача з даним позовом вказує на порушення принципу заборони суперечливої поведінки (принцип venire contra factum proprium), про недопустимість якої неодноразово зазначав Верховних Суд, зокрема у постановах від 14.12.2022 у справі №126/2200/20 від 25.01.2023 у справі №760/34680/19.

Більш того, як встановлено судом вище, відповідач отримав не лише паперові примірники актів наданих послуг, але й акти в електронному вигляді та підписав деякі з них шляхом накладенням кваліфікованого електронного підпису, зокрема, на рахунок-фактуру №НП-004117422 від 20.08.2020 на суму 1.838,76 грн та акт №НП-004117422 від 20.08.2020 на суму 1.838,76 грн (арк. 79, том 1), рахунок-фактуру №НП-004160164 від 31.08.2020 на суму 711,36 грн та акт №НП-004160164 від 31.08.2020 на суму 711,36 грн (арк. 80, том 1).

Також суд враховує, що обмін сторонами інформацією при виконанні договірних зобов`язань шляхом надіслання електронних листів уже давно став частиною ділових звичаїв в Україні, а здійснення електронної переписки як усталеного звичаю ділового обороту в Україні, що не вимагає договірного врегулювання, визнається цивільним звичаєм за ст. 7 ЦК України (постанова Верховного Суду від 18.01.2023 у справі №910/15383/21), а подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим (постанова Верховного Суду від 29.01.2021 у справі №922/51/20)

Крім цього, суд, приймаючи рішення у справі №904/1023/23, взяв до уваги позицію Центрального апеляційного господарського суду, яка викладена у постанові від 30.05.2023 у справі №904/2416/22, яка є релевантною до справи №904/1023/23, і у якій зроблено висновок, що скаржник не спростував твердження суду про те, що на виконання п. 5.3.1 договору позивач на юридичну адресу відповідача надіслав підписані та скріплені печаткою акти наданих послуг у двох паперових примірниках для підписання замовником, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 12.11.2020 року №107. Цінний лист №107 був отриманий відповідачем 14.11.2020. З огляду на умови п. 5.4 договору, акти здачі-приймання робіт (надання послуг) вважаються погодженими, послуги за замовленнями надані в повному обсязі, претензії від відповідача відсутні. Тому відповідач зобов`язаний здійснити оплату послуг згідно з вказаними актами.

Приймаючи рішення по суті спору, суд виходить із того, що докази, які подані позивачем разом із позовною заявою, є достатніми для прийняття рішення по суті позовних вимог, оскільки п. 5.3 договору надає позивачу право вибору способу направлення відповідачу актів наданих послуг (у паперовому вигляді або шляхом направлення актів на електронну адресу відповідача).

Подача ж позивачем додаткових доказів, які свідчать про вжиття всіх можливих заходів задля ознайомлення відповідача з актами наданих послуг, лише додатково підтверджує обґрунтованість позовних вимог, і їх відсутність у справі не вплинула б на результат розгляду справи.

Водночас суд відзначає, що за загальним правилом відповідно до ч. 2 ст. 164 ГПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Відповідач має право викласти свої заперечення проти позову, зокрема шляхом подання відзиву) та надати докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем (п. 1 ч. 6 ст. 165 ГПК України).

Позивач має право надати свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх визнання або відхилення, а також надати докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються пояснення, міркування та аргументи позивача (ч. 3 ст. 166, п. 1 ч. 6 ст. 165 ГПК України).

Відповідач має право викласти свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань та аргументів і мотиви їх визнання або відхилення, а також надати докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються пояснення, міркування та аргументи відповідача (ч. 3 ст. 167, п. 1 ч. 6 ст. 165 ГПК України).

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має справо надати свої аргументи і міркування на підтримку або заперечення проти позову, а також надати докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються міркування та аргументи третьої особи (ч. 3 ст. 168, п. 1 ч. 6 ст. 165 ГПК України).

Таким чином, загальне правило подання доказів одночасно з позовом не обмежує права учасників справи доповнити як позов (так і інші заяви по суті спору) додатковими аргументами та доказами, навіть якщо вони існували на момент подачі позову

Відповідно до ч. 8 ст. 165, ч. 4 ст. 166, ст. 4 ст. 167, ст. 4 ст. 168 ГПК України відзив, відповідь на відзив, заперечення, пояснення третьої особи щодо позову або відзиву(а, відповідно, і додаткові докази)подаються в строк, встановлений судом.

При цьому суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Суд має встановити такий строк подання заперечення, який дозволить іншим учасниками справи отримати заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Суд має встановити такий строк, який дозволить третій особі підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, та надати пояснення до позову або відзиву, а іншим учасникам справи - відповідь на такі пояснення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Відповідно ж до ч. 5 ст. 119 ГПК України пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію

Ухвалою від 08.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №904/1023/23, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання та без виклику учасників справи за наявними у ній матеріалами (в порядку письмового провадження).

Відповідач надав відзив на позов 05.04.2023.

Ухвалою суду від 10.05.2023 вирішено перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, розгляд справи почати спочатку; роз`яснено учасникам справи, які не подали заяви по суті справи, передбачені ст. 161 ГПК України; звернуто увагу сторін на те, що відповідно до ч. 5 ст. 119 ГПК України пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Позивач, отримавши відзив позивача, на спростування наведених відповідачем у відзиві заперечень надав до матеріалів справи додаткові докази (заяви позивача про приєднання доказів від 22.05.2023, від 31.05.2023).

Ухвалою суду від 31.05.2023 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 14.06.2023, роз`яснено учасникам судового процесу, що до першого засідання по суті вони можуть подати додаткові пояснення та докази, тобто до 14.06.2023.

Позивач на спростування наведених відповідачем у відзиві заперечень надав до матеріалів справи додаткові докази (заява позивача про приєднання доказів від 07.06.2023), тобто в межах строку встановленого судом.

Відповідач на спростування наданих позивачем пояснень (доказів) надав до матеріалів справи пояснення по суті спору (письмові пояснення відповідача від 14.06.2023), тобто в межах строку встановленого судом.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й відрізних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, щовипливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна протии України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Беручи до уваги наведене, всі інші аргументи учасників справи суд з урахуванням п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України відхиляє як такі, що не стосуються предмета спору, є явно необґрунтованими та неприйнятними з огляду на законодавство та усталену судову практику.

У справі, що розглядається, суд, дійшов висновку, що позовні вимоги із зазначених позивачем підстав підлягають задоволенню частково через неточність розрахунку процентів річних.

Судові витрати

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 2.681,85 грн, з урахуванням того, що 99,92% позовних вимог позивача судом задоволено.

Керуючись ст.ст. 73 - 79, 86, 129, 233, 238, 240, 241, 252 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ВОРОШИЛОВА АНТОНА СЕРГІЙОВИЧА ( АДРЕСА_1 ; НОМЕР_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "НОВА ПОШТА" (Україна, 03026, місто Київ, СТОЛИЧНЕ ШОСЕ, будинок 103, корпус 1, ПОВЕРХ 9; ідентифікаційний код 31316718) 16.289,40 грн (шістнадцять тисяч двісті вісімдесят дев`ять грн 40 к.) основної заборгованості, 1.183,55 грн (одну тисячу сто вісімдесят три грн 55 к.) пені, 9.331,82 грн (дев`ять тисяч триста тридцять одну грн 82 к.) тридцяти процентів річних, 5.731,89 грн (п`ять тисяч сімсот тридцять одну грн 89 к.) інфляційних втрат, 2.681,85 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят одну грн 85 к.) судового збору.

В решті позовних вимог (про стягнення 26,78 грн тридцяти процентів річних) відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня його повного складення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 10.07.2023.

Суддя С.А. Дупляк