ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2023 Справа № 914/3357/22

За позовом: Публічного акціонерного товариства «Укрнафта», м. Київ,

до відповідача: Спільного підприємства «Бориславська нафтова компанія» в формі Товариства з обмеженою відповідальністю, м. Борислав Львівської області,

про: стягнення заборгованості у розмірі 5 208 354,73 грн основного боргу, пені на суму 1 826 250,24 грн, 3 % річних на суму 118 458,40 грн та інфляційних витрат на суму 678 797,93 грн

Суддя Н.Є. Березяк

Секретар судового засідання Р.Р. Волошин

За участю представників сторін:

позивача: Малета А.І. - представник

відповідача: Драган В.І. - представник

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» до Спільного підприємства «Бориславська нафтова компанія» в формі Товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення заборгованості у розмірі 5 208 354,73 грн основного боргу, пені на суму 1 826 250,24 грн, 3 % річних на суму 118 458,40 грн та інфляційних витрат на суму 678 797,93 грн.

Ухвалою суду від 10.01.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Рух справи відображено в ухвалах суду та протоколах судових засідань. Ухвалою суду від 16.03.2023 закрито підготовче провадження у справі № 914/3357/22 та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.04.2023. Рух справи відображено в ухвалах суду та протоколах судових засідань.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити з підстав наведених в позовній заяві. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив про неналежне виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором на підготовку нафтового газу щодо своєчасної та повної оплати вартості підготовки.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, просив у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав та мотивів викладених у відзиві на позовну заяву (вх. №3074/23 від 07.02.2023), зокрема вказуючи на таке:

- на дату подання позову Позивачем до позовних вимог в якості основного боргу за Договором на підготовку нафтового газу № 11/07/04/3-Г від 03.02.2022 була включена сума за період січень - серпень 2022 року в розмірі 4 061 087,34 грн., яка вже була оплачена на час подання позовної заяви;

- Торгово-промислова палата України (ТПП) на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Статуту ТПП України Листом від 28.02.2022 року № 2024/02.0-7.1 засвідчила форс - мажорні обставини, що є підставою для звільнення від сплати штрафних санкцій у наслідок настання форс-мажорних обставин за договором на підготовку нафтового газу № 11/07/04/7-Г від 01.02.2021;

- вимога про нарахування та сплату пені, 3% річних та інфляційних витрат на загальну суму за Договором на підготовку нафтового газу №11/07/04/3-Г від 03.02.2022 на загальну суму 2 623 506,57 грн не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частині 1 статті 627 Цивільного Кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Позивач, не погоджуючись з запереченнями відповідача, подав до суду 13.02.2023 відповідь на відзив (вх. №3620/23), в якій зазначив, неступне:

- заборгованість у Відповідача перед Позивачем виникла ще починаючи з січня 2022 року. Таким чином, Позивач не виконував свої зобов`язання за договором, ще до повномасштабної військової агресії російської федерації;

- жодних повідомлень на адресу Позивача від Відповідача щодо виникнення у відповідача форс-мажорних обставин та неспроможність через це виконати обов`язки за Договором не надходило. Доказів направлення такого повідомлення Відповідач не додає і до свого відзиву на позовну заяву;

- нормами чинного Законодавства не передбачено обов`язку не нараховувати контрагенту за договором пеню, 3% річних та інфляційні витрати, при умові невиконання таким контрагентом своїх зобов`язань за договором, при тому, що кредитор володіє часткою статутного капіталу боржника;

- Позивач підтвердив надходження на його рахунок 4 061087,34 грн від Відповідача в якості часткової оплати суми основної заборгованості.

22.02.2023 за вх. 4581/23 Відповідачем подав до суду заперечення на відповідь на відзив, де зазначив наступне:

- Позивачу з 28.02.2022 року відомо, що військова агресія Російської Федерації проти України, яка стала підставою введення воєнного стану, з 24 лютого 2022 року і до офіційного закінчення воєнного стану є підставою для звільнення від сплати штрафних санкцій у наслідок настання форс-мажорних обставин за Договором на підготовку нафтового газу № 11/07/04/7-Г від 01.02.2021;

- Позивач в порушення п.п.3.5 частини 3 статті 162 ГПК України не обґрунтував розрахунок сум, що стягуються.

13.03.2023 за вх. №6292/23 судом зареєстровано пояснення на позовну заяву, подане відповідачем, в якому зазначено про те, що враховуючи добровільне виконання зобов`язань за Договором з боку Відповідача у сумі 7 285 315,98 грн до подання позову, відсутність збитків у Позивача, приймаючи до уваги, що Позивач с учасником ТОВ «СП «БНК», належність Відповідача до підприємств критичної інфраструктури, нарахування штрафних санкцій Позивачем у розмірі 2 623 506,57 грн, що складає більше, ніж 30% від суми наданих послуг, є не засобом розумного стимулювання Відповідача виконувати основне грошове зобов`язання, а спробою Позивача несправедливо отримати невиправдані додаткові прибутки.

07 березня 2023 року ТОВ «СП «БНК» погасило ПАТ «Укрнафта» залишок заборгованості суми основного боргу в розмірі 1 147 267,39 грн за Договором на підготовку нафтового газу №11/07/04/3-Г від 03.02.2022, що підтверджується платіжним дорученням №287 від 07.03.2023 року. Тобто станом на 07.03.2023 року ТОВ «СП «БНК» повністю погасило ПАТ «Укрнафта» суму основного боргу в розмірі 5 208 354,73 грн.

Відповідачем 05.06.2023 за вх. №14008/23 подано до суду додаткові пояснення, в яких просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні 13.07.2023 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.02.2021р. між Публічним акціонерним товариством «Укрнафта» (Виконавець,) та Спільним підприємством «Бориславська нафтова компанія» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (Замовник) укладено договір № 11 /07/0 4/3-Г на підготовку нафтового газу відповідно до якого Виконавець зобов`язувався надати Замовнику виробничими потужностями своєї структурної одиниці - Долинського газопереробного заводу ПАТ «Укрнафта» послуги по підготовці нафтового газу в об`ємах, передбачених договором, а Замовник зобов`язувався провести оплату за надані послуги.

Відповідно до п. 3.1. договору, розрахунок вартості послуг по підготовці нафтового газу проводиться щомісячно на підставі договірної ціни. Застосування договірної ціни на послуги здійснюється на підставі щомісячно підписаного сторонами «Розрахунку договірної ціни на послуги по підготовці нафтового газу Спільного підприємства «Бориславська нафтова компанія».

Так, згідно розрахунків вартість підготовки 1 тис. м. куб. протягом 01.01.2022 по 01.10.2022 становила:

- за січень 2022 року - 1 000,21 грн;

- за лютий 2022 року - 1 047,97 грн;

- за березень 2022 року - 909,13 грн;

- за квітень 2022 року - 1 201,70 грн;

- за травень 2022 року - 1 820,69 грн;

- за червень 2022 року - 1 431,21 грн;

- за липень 2022 року - 1 327,73 грн;

- за серпень 2022 року - 1 367,50 грн;

- за вересень 2022 року - 1 382,87 грн.

Пунктом 3.3. договору передбачено, що Замовник здійснює оплату за надані послуги на підставі акту прийому-передачі підготовленого нафтового газу та акту виконаних робіт не пізніше 20-го числа місяця, наступного за звітним, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Виконавця.

Так зокрема, протягом 01.01.2022 по 1.10.2022 згідно з актів приймання - передачі газу товарного Позивачем було підготовлено Відповідачу нафтовий газ в наступних обсягах:

в січні 2022 року 821,594 тис. м куб. на суму - 821 768 грн;

в лютому 2022 року 673,804 тис. м куб. на суму - 706 127,72 грн;

в березні 2022 року 806,972 тис. м куб. на суму - 733 644,07 грн;

в квітні 2022 року 801,103 тис. м куб. на суму - 962 688,68 грн;

в травні 2022 року 808,146 тис. м куб. на суму - 1 471 381,73 грн;

в червні 2022 року 757,800 тис. м куб. на суму - 1 084 575,48 грн;

в липні 2022 року 521,895 тис. м куб. на суму - 692 934,60 грн;

в серпні 2022 року 593,929 тис. м куб. на суму - 812 195,53 грн;

в вересні 2022 року 829,629 тис. м куб. на суму - 1 147 267,39 грн.

Однак, як стверджує позивач, Відповідачем не виконувались умови взятих на себе зобов`язань, в частині оплати по договору.

Зокрема, СП «Бориславська нафтова компанія» у формі ТОВ, не провела оплату за послуги по підготовці нафтового газу, у зв`язку з чим у Відповідача перед Позивачем, по договору виникла заборгованість в сумі - 8 432 583,37 грн.

Рахунки на оплату виставлялись Замовнику згідно умов договору.

Пунктом 4.2. договору передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати послуг Замовник сплачує Виконавцю, крім суми заборгованого платежу, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від простроченої суми за кожен день прострочення платежу.

За порушення строків оплати наданих послуг позивачем нараховано пеню в розмірі 1826250,24 грн.

За змістом п.4.1. договору, сторони несуть відповідальність за цим Договором згідно чинного законодавства України.

У випадках, не передбачених даним Договором, Сторони керуються чинним законодавством України (п.7.6. договору).

У відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі викладеного, у зв`язку із невиконанням своїх зобов`язань за договором, позивачем було нараховано 3% річних у сумі - 118 458,40 грн та інфляційні витрати в сумі - 678 797,93 грн. , які просить стягнути з СП «Бориславська нафтова компанія» .

Як стверджує позивач, загальна сума заборгованості з врахуванням пені, 3% річних та інфляційних витрат, по договору №2 станом на 14.12.2022 року, склала 11 056 089,94 грн.

17.11.2022 ПАТ «Укрнафта» на адресу Відповідача направлено претензію з вимогою сплатити заборгованість, пеню, 3% річних та інфляційні витрати.

На виконання Претензії Відповідачем сплачено частково основну заборгованість за договором в сумі 3 224 228,64 грн, підтверджується платіжним дорученням №1354 від 13.12.2022.

Проте, як зазначає позивач, станом на дату звернення з даним позовом до Господарського суду Львівської області, СП «Бориславська нафтова компанія» у формі ТОВ не сплатила Позивачу основну заборгованість в сумі 5 208 354,73 грн, пеню в сумі - 1 826 250,24 грн, 3% річних в сумі -1 1 8 458,40 грн та 678 797,93 грн - інфляційних витрат (індекс інфляції).

Під час розгляду справи встановлено, та не заперечується позивачем, що на момент подання даного позову до суду, основний борг в частині 4 061 087,34 грн був погашений. підтверджується платіжним дорученням №1395 від 19.12.2022.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи , що не заперечується позивачем, відповідачем було погашено заборгованість в розмірі 1 147 267,39 грн, що підтверджується долученим до матеріалів справи платіжним дорученням №287 від 07.03.2023.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають до задоволення частково.

При ухваленні рішення, суд виходив з наступного.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є зокрема, договори та інші правочини.

Як передбачено ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір №11/07/04/3-Г від 03.02.2021 на підготовку нафтового газу.

Предметом договору є надання виконавцем послуг замовнику по підготовці нафтового газу .

Згідно статті 901 Господарського процесуального кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Пунктом 3.3. договору передбачено, що Замовник здійсню є оплату за надані послуги на підставі акту прийому-передачі підготовленого нафтового газу та акту виконаних робіт не пізніше 20-го числа місяця, наступного за звітним, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Виконавця.

Так, згідно актів приймання-передачі газу позивачем було підготовлено відповідачу нафтовий газ на суму 8 432 583,37 грн.

Однак, як встановлено судом, та не заперечується позивачем, Відповідач здійснив часткову оплату за послуги по підготовці нафтового газу до подання даного позову до суду в розмірі 3 224 228,64 грн та 4 061 087,34 грн.

Враховуючи встановлені судом обставини щодо включення позивачем до позовних вимог частини заборгованості у розмірі 4 061 087,34 грн, яка була сплачена відповідачем до подання позову, що підтверджується платіжним дорученням №1395 від 19.12.2022, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні частини позовних вимог про стягнення з відповідача основної заборгованості в частині 4 061 087,34 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відтак, сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором на момент відкриття провадження у справі становила 1 147 267,39 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Беручи до уваги наведене, в частині стягнення основного боргу в розмірі 1147267,39 грн. провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмета спору на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, факт прострочення виконання вказаного зобов`язання відповідачем не заперечується. В основу заперечень позовних вимог відповідач покладає обставину впровадження воєнного стану, знищення потужностей нафтопереробних комплексів, неможливості здійснення продажів нафти власного видобутку.

Висловлені відповідачем заперечення позовних вимог не спростовують підстав позову, адже факт прострочення оплати отриманих від позивача послуг не спростований і відповідачем не заперечується, прострочення виконання грошового зобов`язання настало ще до впровадження воєнного стану, доказів на підтвердження інших висловлених заперечень відповідачем не подано. Детальніше суд зазначає таке.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 Цивільного кодексу України).

Підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання визначені ст. 617 Цивільного кодексу України: особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) встановлюється Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами Регламентом засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Згідно з листом від 28.02.2022 Торгово-промислова палата України на підставі ст. ст. 14, 14-1 № Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Статуту ТПП України, засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Так, загальновідомим є факт початку дії воєнного стану в Україні з 24.02.2022 і суд не ставить під сумнів його негативний вплив на здійснювану суб`єктом господарювання діяльність.

Разом із тим суд звертає увагу, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 922/2394/21 (постанова від 14 червня 2022) вказав, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Таких висновків дотримується і Верховний Суд у постанові від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та у постанові від 09.11.2021 у справі № 913/20/21.

Тому твердження відповідача про те, що зазначений лист від 28.02.2022 є підставою для звільнення від сплати штрафних санкцій є помилковими та не обґрунтованими. За відсутності належних і допустимих доказів унеможливлення виконання грошового зобов`язання (заборгованість у Відповідача перед Позивачем виникла ще починаючи з січня 2022 року), суд не вбачає підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення виконання зобов`язання з підстав введення воєнного стану в державі.

Твердження відповідача про те, що позивач є учасником Спільного підприємства «Бориславська нафтова компанія» в формі товариства з обмеженою відповідальністю і в той же час вимагає стягнення штрафних санкцій і нарахувань по ст. 625 Цивільного кодексу України, не спростовують права позивача на заявлення таких позовних вимог, адже обидва суб`єкти є рівними та самостійними суб`єктами господарювання, контрагентами по договору № 11/07/04/3-Г на підготовку нафтового газу від 03.02.2022, з самостійними правами та обов`язками. Тому реалізація кредитором свої договірних та законних прав не свідчить про недобросовісну поведінку та не спростовує підстави позову.

Щодо тверджень відповідача про несправедливість і недобросовісність заявлених до стягнення нарахувань, відсутність збитків у позивача, погашення заборгованості у повному розмірі до звернення з позовом до суду, належністю відповідача до категорії підприємств критичної інфраструктури, суд зазначає таке.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 викладений висновок про те, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності, передбачених статтею 625 ЦК України у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо, які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (постанова від 16.06.2021 у справі № 915/2222/19).

Водночас згідно з частинами 1, 2, 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Резюмуючи встановлені обставин справи, суд зазначає, що відповідачем допущено прострочення виконання зобов`язання, у період якого відсутні будь-які звернення, листи, пропозиції від відповідача до позивача стосовно неможливості виконання основного зобов`язання; відповідач жодними доказами не підтверджує свій матеріальний, фінансовий стан, який би свідчив про створення додаткового тягаря присудженим до стягнення санкціями, не подав документів, які б свідчили, що основним видом його діяльності є надання виключного виду послуг, про залежність діяльності та отримання доходу від інших контрагентів. Тому висловлені у відзиві заперечення, зокрема, щодо наявності підстав для зменшення штрафних санкцій, не підтверджені, а є суб`єктивними твердженнями сторони.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що відповідач не спростував наявності у нього обов`язку сплатити пеню, 3 % річних та інфляційні втрати за допущене прострочення виконання грошового зобов`язання. Право на нарахування позивачем пені передбачене п. 4.2 договору, а 3 % річних та інфляційні втрати законом, ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснюючи перевірку заявлених до стягнення сум, суд зауважує, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені(п. 1.9 постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Здійснивши розрахунок пені за період 21.02.2022 14.12.2022 на суму 1 826 250,24 грн, суд встановив, що такий здійснено невірно, відтак до задоволення підлягає пеня в розмірі 1 545, 048, 84 грн .

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3 % річних за вказаний період, задоволенню підлягає 3 % річних в розмірі 117 243,86 грн.

Щодо поданого позивачем розрахунку інфляційних втрат, то здійснивши власний розрахунок, суд встановив, що розмір інфляційних втрат становить 742 648,40 грн, однак суд не може виходити за мені позовних вимог, відтак до задоволення підлягає стягнення інфляційних втрат в межах позовних вимог в розмірі 678 797, 93 грн.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судові витрати на підставі статей 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, судовий збір покладається на відповідача в розмірі 35 116,36 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Суд інформує позивача проте, що п. 5 ч. 1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

З огляду на викладене, виходячи з положень чинного законодавства України, матеріалів та обставин справи, враховуючи практику застосування законодавства вищими судовими інстанціями, керуючись статтями 10, 12, 20, 73, 74, 75, 76, 79, 123, 129, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з Спільного підприємства «Бориславська нафтова компанія» в формі Товариства з обмеженою відповідальністю (82300, Львівська обл., м. Борислав, вул. Шкільна, 28А, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (04053, м. Київ, пров. Несторівський, 3-5, ) 1 545 048,84 грн пені, 678 797,93 грн інфляційних втрат, 117 243,86 грн 3 % річних та 35 116,36 грн судового збору.

3. Провадження у справі в частині стягнення 1 147 267, 39 грн основного боргу закрити.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV Господарським процесуальним кодексом України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 19.07.2023.

Суддя Березяк Н.Є.