ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2023м. ХарківСправа № 922/1124/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Красовському В.С.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" (вул. Жилянська, 43, м. Київ, 01033; адреса для листування: вул. Озерна, 5, с. Петропавлівська Борщагівка, Бучанський район, Київська обл., 08130);
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоря-Агроінвест" (пл. Незалежності, 16, м. Богодухів, Харківська обл., 62103).
про стягнення коштів у розмірі 6 139 479, 79 грн
за участю представників:

позивача - Шагін О.В.

відповідача - Костишена В.Л.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг", м. Київ, звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоря-Агроінвест", м. Богодухів, про стягнення заборгованості за рамковим договором фінансового лізингу № 10428-FL від 27.07.2021 у розмірі 6 139 479, 79 грн, укладеним між сторонами даного спору. Також просить суд покласти на відповідача понесені судові витрати. Підставою звернення до суду стало порушення відповідачем умов даного договору в частині вчасної сплати лізингових платежів.

Ухвалою господарського суду від 28.03.2023 відкрито провадження у справі № 922/1124/23 та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 12.04.2023 о 13:30 год.

05.05.2023 відповідачем надано до суду відзив на позов (вх. № 11226), в якому заперечуючи проти позову, з посилання на п. 1.1. протоколів № 1, 2, 3 від 27.07.2021 до рамкового договору фінансового лізингу № 10428-FL від 27.07.2021, відповідно до якого об`єкт лізингу заборонено використовувати на територіях, на яких офіційно проголошено воєнний стан, зазначає, що починаючи з 24.02.2022 відповідач позбувся можливості використання об`єкту лізингу. Таким чином, на думку відповідача, з огляду на відсутність у відповідача обов`язку зі сплати лізингових платежів з 24.02.2022, відсутнє і порушення такого зобов`язання. А отже, не підлягає до застосування і ст. 611 ЦК України, що визначає правові наслідки порушення зобов`язання, починаючи з 24.02.2022. Відповідач наголошує, що є вітчизняним сільхозвиробником, який через повномасштабну збройну агресію РФ проти України та військові дії мусив опинився у важкому фінансовому стані, що в свою чергу позбавило відповідача можливості виконувати свої зобов`язання за договором. Всі ці обставини, на думку відповідача, є підставою для відмови у задоволенні позову.

18.05.2023 позивачем надано до суду відповідь на відзив на позов (вх. № 12561), в якій зазначив про безпідставність заперечень відповідача, які не можуть бути прийняті судом в якості доказів на спростування заявлених позовних вимог.

Ухвалою господарського суду від 25.05.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу № 922/1124/23 до судового розгляду по суті.

Рух справи також висвітлено у відповідних ухвалах суду.

У судовому засіданні 06.07.2023 представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала, з підстав, викладених у відзиві на позов, просила відмовити у його задоволенні.

В ході розгляду даної справи Господарським судом Харківської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

В ході розгляду даної справи судом було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Присутні в судовому засіданні представники сторін погодилися з тим, що судом досліджено всі докази, які надано сторонами у відповідності до ст. 74 ГПК України.

Відповідно до ст. 219 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 06.07.2023, відповідно до ст. 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" (позивач/лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Зоря-Агроінвест" (відповідач/лізингоодержувач) було укладено рамковий договір фінансового лізингу № 10428-FL від 27.07.2021 (договір фінансового лізингу/рамковий договір/договір), у відповідності до п. 2.1. якого лізингодавець зобов`язується набути у власність лізингодавця і передати на умовах фінансового лізингу у тимчасове володіння та користування майно (об`єкт лізингу), а лізингоодержувач зобов`язується прийняти об`єкт лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору фінансового лізингу.

Детальні умови фінансування (в тому числі розміри лізингових платежів) вказані у протоколах лізингу, які в свою чергу є додатковими угодам до цього договору.

У відповідності до положень договору фінансового лізингу, об`єктом лізингу є наступна техніка:

Сільськогосподарська техніка, глибокорозпушувач Case IH Ecolo-Tiger 875 (6.7м.), 2020 року виготовлення, серійний № YKD203245, 1 (одна) одиниця.

Сільськогосподарська техніка, культиватор Case IH Tiger-Mate 255 (18,3 м.), 2020 року виготовлення, серійний № YKD203251, 1 (одна) одиниця.

Сільськогосподарська техніка, сівалка зернова Horsch Pronto 12NT, 2020 року виготовлення, серійний № 90283051, 1 (одна) одиниця.

Сільськогосподарська техніка, сівалка точного висіву Horsch Maestro 24SW, 2020 року виготовлення, серійний № 90283150, 1(одна) одиниця.

Сільськогосподарська техніка, сівалка точного висіву Kinze 3600 ASD, 2020 року виготовлення, серійний № 592730, 1 (одна) одиниця.

Згідно пункту 6.1. договору фінансового лізингу, лізингоодержувач сплачує лізингодавцю лізингові платежі, а також вартість послуг за організацію фінансування, відповідно до цього рамкового договору, відповідного протоколу лізингу та графіку наведеного у такому протоколі лізингу, кожен з яких є невід`ємною частиною цього рамкового договору. Всі такі платежі виконуються у розмірі та у дату платежу, а також у спосіб та на умовах, вказаних для відповідного платежу у рамковому договорі, відповідному протоколі лізингу, відповідному графіку, рахунках виставлених лізингодавцем та інших документах лізингу, в залежності від випадку, та з урахування змін, що можуть відбуватись відповідно до положень документів лізингу. Сплачений лізингоодержувачем перший лізинговий платіж та вартість послуг за організацію фінансування не підлягають поверненню йому за будь-яких умов.

У відповідності до положень пункту 6.4. договору фінансового лізингу, якщо у відповідному протоколі лізингу зазначено, що для придбання об`єкта лізингу лізингодавцем було залучено кредитні кошті у гривні, то змінна частина кожного періодичного лізингового платежу, яка зазначена у відповідному протоколі лізингу змінюється пропорційно зміні ставки UIRD по відношенню до ставки UIRD, зазначеної у відповідному протоколі лізингу.

Розмір UIRD фіксується на дату визначення UIRD. Дата визначення UIRD, це дата, що передує даті укладання договору і застосовується при розрахунку розміру винагороди до дати корегування UIRD. Дата коригування UIRD, це дата яка наступає через кожні 12 місяців, починаючи з дати визначення UIRD, у перший робочий день кожного такого 12 місячного періоду.

Розмір винагороди кожного періодичного лізингового платежу, яка зазначена в графіку, може бути змінений через кожні 12 (дванадцять) місяців пропорційно зміні ставки UIRD на період 12 місяців для гривні по відношенню до ставки UIRD, яка була встановлена на дату визначення, та розміру ставки UIRD на дату коригування, про що сторони зобов`язані будуть внести відповідні зміни в графік, шляхом укладання додаткової угоди до відповідного протоколу лізингу. Лізингодавець надсилає лізингоодержувачу додаткову угоду до відповідного протоколу лізингу зі зміненим графіком лізингових платежів.

Сторони погодили, що лізингоодержувач підпише та поверне лізингодавцю таку додаткову угоду до відповідного протоколу лізингу, надіслану лізингодавцем, упродовж 5 робочих днів від дня отримання лізингоодержувачем такої додаткової угоди.

Дана додаткова угода до відповідного протоколу лізингу з моменту її підписання лізингоодержувачем стає невід`ємною частиною договору, та є обов`язковою для виконання лізингоодержувачем.

Якщо лізингоодержувач не підписав додаткову угоду про зміну графіку лізингових платежів з підстав зазначених в даному пункті лізингодавець має право розірвати (відмовитись) в односторонньому порядку від рамкового договору, а лізингоодержувач зобов`язаний повернути об`єкт лізингу лізингодавцю, в порядку та на умовах визначених в пункті 7.7. даного рамкового договору, або достроково викупити об`єкт лізингу на умовах погоджених сторонами.

Згідно з п. 6.17. договору фінансового лізингу, за порушення обов`язку зі своєчасної сплати лізингових платежів та інших платежів, передбачених рамковим договором, лізингоодержувач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення, за час прострочення та відшкодовує всі збитки, завдані лізингоодержувачем лізингодавцеві, понад вказану пеню. Сторони домовились, що нарахування даної пені за прострочення сплати платежів, передбачених даним рамковим договором та/або чинним законодавством України, припиняється через 18 (вісімнадцять) місяців, від дня коли сплата мала відбутися. Сплата пені не звільняє лізингоодержувача від обов`язків за даним рамковим договором.

Позивач належним чином виконав свої зобов`язання за договором фінансового лізингу, зокрема, на підставі відповідних договорів купівлі-продажу придбав та передав відповідачу в платне володіння та користування об`єкт лізингу, що підтверджується актами приймання-передачі до договору фінансового лізингу від 29.07.2021.

Натомість, відповідач свої зобов`язання, щодо сплати лізингових платежів за договором фінансового лізингу не виконує, в результаті чого за період з 17.09.2021 по 25.02.2023 утворилася заборгованість в сумі 6 126 071,05 грн.

Враховуючи вищевикладене, в рамках виконання умов договору фінансового лізингу відповідачем не було забезпечено виконання усіх взятих на себе зобов`язань, що в свою чергу зумовило порушення охоронюваних законодавством України прав та інтересів позивача, за захистом яких останній і завернувся до Господарського суду Харківської області.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором фінансового лізингу, який є належною підставою для виникнення у його контрагентів кореспондуючих прав і обов`язків.

Відповідно до ч. 1, 7 ст. 292 ГК України, лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне володіння та користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів. Правове регулювання лізингу здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Згідно ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Загальні правові та організаційні засади фінансового лізингу в Україні визначає Закон України від 04.02.2021 № 1201-IX "Про фінансовий лізинг".

Ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що фінансовий лізинг - вид правових відносин, за якими лізингодавець зобов`язується відповідно до договору фінансового лізингу на строк та за плату, визначені таким договором, передати лізингоодержувачу у володіння та користування як об`єкт фінансового лізингу майно, що належить лізингодавцю на праві власності та набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем, або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, а також які передбачають при цьому додержання принаймні однієї з ознак (умов) фінансового лізингу, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 5 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України "Про фінансовий лізинг" договір фінансового лізингу повинен відповідати вимогам статті 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" та цього Закону.

Ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що лізингові платежі, належні до сплати за договором фінансового лізингу, здійснюються в порядку, встановленому договором фінансового лізингу (ч. 1). До складу лізингових платежів включаються: 1) сума, що відшкодовує частину вартості об`єкта фінансового лізингу; 2) винагорода лізингодавцю за отриманий у фінансовий лізинг об`єкт фінансового лізингу; 3) інші складові, зокрема платежі та/або витрати, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору фінансового лізингу та передбачені таким договором (ч. 2). З метою виконання лізингодавцем своїх зобов`язань за договором фінансового лізингу щодо оплати товарів, виконання робіт тощо лізингодавець має право отримати від лізингоодержувача авансовий платіж, що підлягає сплаті відповідно до умов договору фінансового лізингу. Авансовий платіж не є залученими коштами лізингодавця, а є складовою лізингових платежів за договором фінансового лізингу, що відшкодовує частину вартості об`єкта фінансового лізингу (ч. 3).

П. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України "Про фінансовий лізинг" на лізингоодержувача покладено обов`язок своєчасно сплачувати передбачені договором фінансового лізингу лізингові та інші платежі.

Судом встановлено, що станом на дату звернення позивача з даним позовом до господарського суду, за відповідачем рахується заборгованість за договором фінансового лізингу за період з 17.09.2021 по 25.02.2023 в сумі 6 126 071,05 грн.

Факт несплати відповідачем лізингових платежів за спірний період не заперечується відповідачем. Також матеріали справи не містять доказів на підтвердження сплати відповідачем даної суми заборгованості.

Враховуючи, що відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. 193, 198 ГК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження сплати суми боргу за договором фінансового лізингу в сумі 6 126 071,05 грн, суд визнає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача даної суми заборгованості належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Відповідно до ст. 230, 231 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У відповідності до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Як передбачено п. 6.17. договору фінансового лізингу, за порушення обов`язку зі своєчасної сплати лізингових платежів та інших платежів, передбачених рамковим договором, лізингоодержувач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення, за час прострочення та відшкодовує всі збитки, завдані лізингоодержувачем лізингодавцеві, понад вказану пеню. Сторони домовились, що нарахування даної пені за прострочення сплати платежів, передбачених даним рамковим договором та/або чинним законодавством України, припиняється через 18 (вісімнадцять) місяців, від дня коли сплата мала відбутися.

В ч. 2 ст. 343 ГК України прямо зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи невиконання відповідачем взятих на себе зобов"язань за рамковим договором фінансового лізингу № 10428-FL від 27.07.2021, позивач нарахував відповідачеві пеню, яка, станом на 23.02.2022, складає 13 408 74 грн.

Відповідачем заперечень стосовно заявленої до стягнення суми пені суду не надано. Також не надано контррозрахунку суми заявлених штрафних санкцій.

Враховуючи наведені законодавчі приписи та установлені фактичні дані, зокрема й щодо вини в невиконанні взятих на себе зобов`язань по сплаті грошових коштів у строк, встановлений договором, дають підстави для висновку суду про правомірність нарахування позивачем пені в розмірі 13 408 74 грн.

Щодо доводів відповідача про неможливість виконання зобов`язання за договором, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України та введенням воєнного стану в Україні, суд зазначає наступне.

За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (ч. 1 ст. 617 ЦК України).

Тобто, згідно чинного законодавства, можливе звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язання, а не від виконання в цілому. В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 по справі № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Тобто, обставина стає форс-мажорною для сторін правовідносин щодо тих чи інших зобов`язань виключно у разі доведення неможливості виконання конкретних зобов`язань. Отже, такі обставини, як оголошена чи неоголошена війна, військові дії, введення воєнного стану самі по собі не є абсолютними форс-мажорними обставинами.

Окрім цього, суд зауважує, п. 4.14. договору встановлено, що лізингоодержувачу забороняється використання об`єкту лізингу на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей, Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, а також в зоні воєнних або збройних конфліктів, незалежно від того, чи було офіційно проголошено війну чи ні, а також на територіях, на яких офіційно проголошено воєнний стан (далі - заборонена територія). У разі, якщо об`єкт лізингу з будь-якої причини опиниться на забороненій території, лізингоодержувач зобов`язаний негайно повідомити про це лізингодавця та вжити всіх можливих заходів для повернення об`єкту лізингу з забороненої території.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем, лізингоодержувач не повідомив лізингодавця про розміщення об`єкт лізингу на заборонений території.

Також відповідачем не надано жодних доказів вжиття заходів щодо повернення об`єкту лізингу з забороненої території.

Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Суд наголошує на тому, що відповідач не надав суду жодних доказів неможливості використання об`єктів лізингу в період воєнного стану, а також доказів на підтвердження того, що починаючи з 24.02.2022 відповідач не використовував об`єкти лізингу.

Так, слід зазначити, що положення п. 4.14. договору спрямовано виключно на збереження об`єкту лізингу від негативних наслідків впливу військових дій, а не обмеження господарської діяльності лізингоодержувача.

Щодо наявності кримінальних проваджень, на які посилається відповідач, суд зазначає, що відповідачем не надано жодних доказів внесення до реєстру досудових розслідувань заяви про вчинення кримінального правопорушення ФГ «ЮГ», а подана до матеріалів справи заява не містить індивідуальних ознак техніки, тому не можна зробити висновок, що у заяві про вчинення кримінального правопорушення ідеться саме про об`єкти лізингу, які є предметом розгляду у даному спорі.

Витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань, які були додані відповідачем, не містять жодної інформації про здійснення протиправних дій щодо майна позивача. При цьому, заяви про вчинення кримінального правопорушення були подані відповідачем до Голосіївського управління поліції ГУНП у м. Києві лише у березні-травні 2023 року.

Також суд звертає увагу, що заборгованість відповідача за договором фінансового лізингу, рахується ще з вересня 2021 року, тобто до початку повномасштабного вторгнення РФ та ведення військового стану. Відповідач зазначає, що опинився у важкому фінансовому стані, при цьому, попередньо погіршення фінансового стану відповідача також зумовлено і пандемією короновірусу (СОVID-19), зокрема, наявні обмеження на транспортування, що вплинуло на сільськогосподарські ресурси, особливо насіння та агрохімікати, обмеження щодо пересування робітників сільськогосподарської галузі.

З приводу зазначеного, суд зазначає про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 ГК України суб`єкти господарювання, інші учасники відносин у сфері господарювання мають здійснювати свою діяльність у межах встановленого господарського правопорядку, додержуючись визначених законодавством вимог.

Ч. 2 ст. 218 ГК України та ст. 617 ЦК України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

При цьому, суд зазначає, що ризик погіршення умов господарювання є нормальним явищем. Ризик - є однією із ознак підприємництва (згідно ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку). Більш того, принцип комерційного розрахунку та власного комерційного ризику є одним із принципів господарської діяльності (ст. 44 ГК України). Отже складнощі, які виникли у відповідача із виконанням договору фінансового лізингу охоплюються його (відповідача) підприємницьким ризиком. Тому у суду немає правових підстав перекладати комерційний ризик відповідача на позивача, шляхом звільнення відповідача від виконання прийнятих на себе обов`язків за договором лізингу.

Згідно ст. 73 ГПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів сторін була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно наявності підстав для задоволення позову не спростовує.

Враховуючи викладене, позовні вимоги обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства та умов укладеного договору, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, не спростовані відповідачем належними доказами, а, отже, підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи приписи ст. 129 ГПК України та задоволення позову повністю, судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 92 092, 20 грн покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 61, 124, 129 Конституції України, ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 123, 129, 177, 183, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 242, 256 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоря-Агроінвест" (пл. Незалежності, 16, м. Богодухів, Харківська обл., 62103, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» (вул. Жилянська, 43, м. Київ, 01033; адреса для листування: вул. Озерна, 5, с. Петропавлівська Борщагівка, Бучанський район, Київська обл., 08130, ) заборгованість за рамковим договором фінансового лізингу № 10428-FL від 27.01.2021 у сумі 6 139 479, 79 грн (шість мільйонів сто тридцять дев`ять тисяч чотириста сімдесят дев`ять грн 79 коп.), що складається із заборгованість зі сплати лізингових платежів за рамковим договором фінансового лізингу - 6 126 071, 05 грн (шість мільйонів сто двадцять шість тисяч сімдесят одна грн 05 коп.) та пені - 13 408, 74 грн (тринадцять тисяч чотириста вісім грн 74 коп.); а також судовий збір у розмірі 92 092, 20 грн (дев`яносто дві тисячі дев`яносто дві грн 20 коп.).

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» (вул. Жилянська, 43, м. Київ, 01033; );

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Зоря-Агроінвест" (пл. Незалежності, 16, м. Богодухів, Харківська обл., 62103, ).

Повне рішення складено 17.07.2023.

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/1124/23