РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2023Справа № 910/12530/22
Господарський суд міста Києва у складі судді Картавцевої Ю.В., за участю секретаря судового засідання Негоди І.А., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротериторія"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Світ Агротехніки"

3) ОСОБА_1

про стягнення 2 624 561,15 грн

Представники:

від позивача: Прудка О.В.

від відповідача 1: не з`явився

від відповідача 2: не з`явився

від відповідача 3: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бест Лізинг» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротериторія", Товариства з обмеженою відповідальністю "Світ Агротехніки" та ОСОБА_1 про стягнення 2 624 561,15 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем 1 умов Договору фінансового лізингу №210603-2/ФЛ-Ю-С від 03.06.2021 у частині сплати лізингових платежів, при цьому з огляду на те, що виконання зобов`язання за вказаним договором забезпечені ТОВ "Світ Агротехніки" згідно Договору поруки № 210624-9/П та ОСОБА_1 згідно Договору поруки № 210624-8/П, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів 2 624 561,15 грн, з яких: 917 165,24 грн - заборгованість за лізинговими платежами, 238 396,82 грн - проценти річні, 143 420,27 грн - інфляційні втрати, 238 396,82 грн - пеня, 181 197,00 грн - штраф за неподання відомостей про місцезнаходження майна, 905 985,00 грн - неустойка.

Відповідно до частини 6 статті 176 Господарського процесуального кодексу України, у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, що не є підприємцем, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Згідно з ч. 7 ст. 176 ГПК України, інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.11.2022 суд ухвалив: звернутися до Томашпільської селищної ради із запитом щодо доступу до персональних даних фізичної особи ОСОБА_1 (паспорт серія НОМЕР_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) та зобов`язати Томашпільську селищну раду надати інформацію про місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_1 (паспорт серія НОМЕР_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Однак, станом на 20.03.2023 до суду від Томашпільської селищної ради не надходила відповідь на запит.

За змістом ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Поряд з цим, з метою отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) ОСОБА_1 , суд прийшов до висновку про необхідність звернутися до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області з відповідним запитом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.03.2023 суд ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 18.04.2023; звернутися до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області із запитом щодо доступу до персональних даних фізичної особи ОСОБА_1 (паспорт серія НОМЕР_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

06.04.2023 від Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області надійшла відповідь на ухвалу від 20.03.2023.

У підготовче засідання 18.04.2023 прибув представник позивача, представники відповідачів не прибули.

Відповідно до ст. 177 ГПК України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

З метою належної підготовки справи для розгляду у підготовчому засіданні 18.04.2023 судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 23.05.2023.

У підготовче засідання 23.05.2023 прибув представник позивача, представники відповідачів не прибули.

Представник позивача просив оголосити перерву у підготовчому засіданні з метою подання доказів.

Суд задовольнив клопотання позивача та оголосив перерву у підготовчому засіданні до 13.06.2023.

30.05.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про поновлення строків на долучення доказів.

У підготовче засідання 13.06.2023 прибув представник позивача, представники відповідачів не прибули.

Представник позивача підтримав клопотання про поновлення строків на долучення доказів, яке обґрунтоване тим, що представник позивача, який направив позовну заяву, не мав доступу до архіву позивача, а, відтак, не мав змоги своєчасно надати докази направлення досудових вимог та повідомлення про розірвання договору, з огляду на що просить суд поновити строк на долучення доказів направлення вимоги від 05.05.2022 №1356/1, від 22.09.2022 №2610 та повідомлення від 06.05.2022 №1361.

Відповідно до ч. 8 ст. 80 докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Згідно п.п. 1 - 3 ч. 1 ст. 237 ГПК України що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

За наслідками розгляду клопотання позивача про поновлення строків на долучення доказів, суд прийшов до висновку про наявність підстав для його його задоволення, а відтак, докази, які надані до суду позивачем 30.05.2023 приймають судом до розгляду.

У підготовчому засіданні 13.06.2023 судом з`ясовано, що в процесі підготовчого провадження у даній справі вчинені всі необхідні дії передбачені ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 182 ГПК України у підготовчому засіданні суд призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті.

За наслідками підготовчого засідання судом закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 04.07.2023.

03.07.2023 через відділ діловодства суду від Фермерського господарства «Дончук» надійшло клопотання про залучення до участі у справі третьої особи.

У судове засідання 04.07.2023 прибув представник позивача, представники відповідачів не прибули.

Представник позивача заперечив проти задоволення клопотання про залучення до участі у справі № 910/12530/22 третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Фермерського господарства «Дончук».

Згідно ч. 1 ст. 50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Відповідно до ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

За наслідками розгляду клопотання Фермерського господарства «Дончук» про залучення до участі у справі третьої особи, суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу, якою залишив вказане клопотання без розгляду, оскільки дане клопотання подано після закінчення підготовчого провадження у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у судовому засіданні 04.07.2023, за відсутності представників відповідачів, запобігаючи при цьому безпідставному затягуванню розгляду справи.

У судовому засіданні 04.07.2023 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротериторія" (Лізингоодержувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" (Лізингодавець) укладено договір фінансового лізингу №210603-2/ФЛ-Ю-С від 03.06.2021 (далі - Договір лізингу) відповідно до п.1.1. якого Лізингодавець набуває у свою власність і передає на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування вживаний Предмет лізингу (надалі - "Предмет лізингу"), найменування, марка, модель, комплектація, номер шасі (кузова, рами), рік випуску, ціна одиниці, кількість, вартість і загальна вартість якого на момент укладення Договору наведені в Додатку "Специфікація" (надалі - "Специфікація"), а Лізингоодержувач зобов`язується прийняти Предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього Договору. По закінченню строку лізингу, до Лізингоодержувача переходить право власності на Предмет лізингу згідно умов та на підставі цього Договору (за виключенням випадків, передбачених Договором та/або законодавством). Найменування фінансової операції: фінансовий лізинг.

Згідно п. 1.2. Загальних умов Договору лізингу строк користування Лізингоодержувачем Предметом лізингу (строк лізингу) складається з періодів (місяців) лізингу зазначених в Додатку «Графік сплати лізингових платежів» до Договору (надалі - "Графік") та починається з дати підписання Сторонами Акту приймання-передачі Предмета лізингу, але в будь-якому випадку не може бути менше одного року.

Відповідно до п.2.1.6. Загальних умов Договору лізингу акт - це акт приймання-передачі Предмета лізингу в лізинг.

У п. 2.1.7. Загальних умов Договору лізингу визначено, що число сплати - це число (порядковий номер дня у відповідному календарному місяці) сплати чергових лізингових платежів кожного календарного місяця, яке визначається згідно п. 2.1.7.1 Загальних умов Договору.

Відповідно до п.2.1.8. Загальних умов Договору лізингу період лізингу - це період строку лізингу, який дорівнює 1 (одному) місяцю. Перший період лізингу починається з дати підписання Акту.

Відповідно до положень п.2.2 Загальних умов Договору лізингу усі платежі за Договором Лізингоодержувач зобов`язаний здійснювати у Число сплати, в національній валюті України (гривні) відповідно до Графіку та Загальних умов, а також інших положень цього Договору та/або чинного законодавства шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Лізингодавця. Лізингові платежі включають: платежі по відшкодуванню (компенсації) частини вартості Предмета лізингу (з врахуванням коригування, вказаного в п. 2.5, 2.6 Загальних умов); винагороду (комісію) Лізингодавцю за отриманий у лізинг Предмет лізингу з врахуванням коригування, вказаного в пунктах 2.7-2.9, 3.5 Загальних умов (далі - "Винагорода"). При цьому сторони погодили, що такі лізингові платежі за цим Договором не містять покупної ціни, передбаченої цим Договором і, у сукупності, є платою за користування Предметом лізингу.

Умовами п. 2.3. Загальних умов Договору лізингу визначено, що авансовий лізинговий платіж, визначений у Графіку сплати лізингових платежів (Додаток до Договору), з урахуванням пункту 2.6 Загальних умов, Лізингоодержувач зобов`язаний сплатити протягом трьох банківських днів з моменту відправлення рахунку Лізингодавцем, але не пізніше ніж в дату зазначену Сторонами в пункті 5.6. цього Договору та в сумі Авансового лізингового платежу, визначеному у Графіку сплати лізингових платежів (Додаток до Договору) не залежно від отримання рахунку. Сторони домовились, що достатнім доказом відправлення Лізингодавцем Лізингоодержувачу рахунку є витяг з реєстру рахунків Лізингодавця. Дата відправлення зазначеного рахунку визначається за даними реєстру рахунків Лізингодавця. Цей рахунок може бути відправлений Лізингоодержувачу, в т.ч. факсимільним способом, поштою, кур`єрською доставкою, вручений особисто або в інший спосіб, який обере Лізингодавець. Сторони на підставі частини 3 ст. 631 Цивільного кодексу України досягли згоди про те, що у випадку сплати Лізингоодержувачем Лізингодавцю грошових коштів в порядку пункту 2.3. Загальних умов до моменту укладення цього Договору, такі кошти зараховуються в рахунок сплати Лізингоодержувачем Авансового лізингового платежу в розмірі, в якому вони були сплачені.

Згідно з п.2.4 Загальних умов Договору лізингу, якщо строк сплати будь-якого лізингового платежу припадає на неробочий (вихідний, святковий або ін.) день, то Лізингоодержувач зобов`язаний сплатити такий платіж не пізніше останнього робочого дня, який передує такому вихідному (святковому та ін.) дню.

Пунктом 6.6.1. Договору передбачено, що Лізингодавець надсилає Лізингоодержувачу повідомлення про відмову від договору (його розірвання) та вилучення Предмета лізингу із зазначенням строку та місця його передачі Лізингодавцю в межах України. Якщо інше не встановлено у такому повідомленні, місцем виконання договору (зобов`язань по договору) щодо повернення Лізингоодержувачем предмета лізингу є місцезнаходження Лізингодавця. Лізингоодержувач зобов`язаний за свій рахунок протягом строку встановленому в повідомленні про вилучення Предмета лізингу, повернути Предмет лізингу Лізингодавцю. Незалежно від цього Лізингодавець має право самостійно вилучити Предмет лізингу з місця зберігання (знаходження, експлуатації, ремонту тощо) Предмета лізингу без будь-яких погоджень або дозволів Лізингоодержувача або будь-яких інших осіб, з покладенням на Лізингоодержувача понесених при цьому витрат.

Відповідно до ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Згідно ч.ч. 1 - 3 ст. 292 ГК України лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне володіння та користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів. Залежно від особливостей здійснення лізингових операцій лізинг може бути двох видів - фінансовий чи оперативний. За формою здійснення лізинг може бути зворотним, пайовим, міжнародним тощо. Об`єктом лізингу може бути нерухоме і рухоме майно, призначене для використання як основні засоби, не заборонене законом до вільного обігу на ринку і щодо якого немає обмежень про передачу його в лізинг.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: договір фінансового лізингу - договір, за яким надаються послуги з фінансового лізингу; лізингодавець - юридична особа, яка набула у встановленому законом порядку право надавати послуги з фінансового лізингу і на підставі договору фінансового лізингу передає лізингоодержувачу у володіння та користування об`єкт фінансового лізингу; лізингоодержувач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка відповідно до договору фінансового лізингу отримує від лізингодавця об`єкт фінансового лізингу у володіння та користування; продавець (постачальник) - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, в якої лізингодавець набуває у власність майно на підставі договору купівлі-продажу або договору поставки для подальшої передачі лізингоодержувачу на підставі договору фінансового лізингу; фінансовий лізинг - вид правових відносин, за якими лізингодавець зобов`язується відповідно до договору фінансового лізингу на строк та за плату, визначені таким договором, передати лізингоодержувачу у володіння та користування як об`єкт фінансового лізингу майно, що належить лізингодавцю на праві власності та набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем, або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, а також які передбачають при цьому додержання принаймні однієї з ознак (умов) фінансового лізингу, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 5 цього Закону.

Дослідивши зміст Договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором фінансового лізингу.

Додатком до Договору - Специфікацією визначено, що Предметом лізингу є сівалка просапна Horsch maestro 24SW вартість разом з ПДВ 6 039 900,00 грн.

Судом встановлено, що Лізингодавець передав Лізингоодержувачу сівалку просапну Horsch maestro 24SW, що підтверджується актом прийому-передачі Предмета лізингу в користування від 04.06.2021 за Договором фінансового лізингу 210603-2/ФЛ-Ю-С від 03.06.2021.

06.05.2022 року позивач надіслав відповідачу-1 повідомлення № 1361 від 06.05.2022 року про розірвання (відмову від) договору лізингу на підставі п. 1 ч. 4 ст. 17, ч. 2 ст. 18, п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про фінансовий лізинг», п. 6.6.1. Загальних умов договору. У вказаному повідомленні позивач вимагав в строк до 18.05.2022 року включно повернути ТОВ «Бест Лізинг» за адресою: 03038, м. Київ, вул. Лінійна, 17, отримане за договором майно - Предмет лізингу (докази направлення містяться в матеріалах справи).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем 1 умов Договору фінансового лізингу №210603-2/ФЛ-Ю-С від 03.06.2021 у частині сплати лізингових платежів, при цьому з огляду на те, що виконання зобов`язання за вказаним договором забезпечені ТОВ "Світ Агротехніки" згідно Договору поруки № 210624-9/П та ОСОБА_1 згідно Договору поруки № 210624-8/П, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів 2 624 561,15 грн, з яких: 917 165,24 грн - заборгованість за лізинговими платежами, 238 396,82 грн - проценти річні, 143 420,27 грн - інфляційні втрати, 238 396,82 грн - пеня, 181 197,00 грн - штраф за неподання відомостей про місцезнаходження майна, 905 985,00 грн - неустойка.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, Лізингодавець на підставі укладеного Договору фінансового лізингу №210603-2/ФЛ-Ю-С від 03.06.2021 передав сівалку просапну Horsch maestro 24SW вартістю разом з ПДВ 6 039 900,00 грн Лізингоодержувачу у володіння та користування, що підтверджується актом прийому-передачі Предмета лізингу в користування від 04.06.2021 за Договором фінансового лізингу 210603-2/ФЛ-Ю-С від 03.06.2021.

У п. 2.1.7.1. Загальних умов Договору лізингу обумовлено, що числом сплати є порядковий номер дня у відповідному календарному місяці дати, яка визначається шляхом додавання двадцяти календарних днів до дати підписання Акту (Наприклад: дата підписання Сторонами Акту - 25 липня 2018 року. Черговий лізинговий платіж 1-го періоду лізингу сплачується 14 серпня 2018 року. Наступні чергові лізингові платежі - кожного 14 числа календарного місяця протягом усього строку лізингу). В разі відсутності такого числа у відповідному календарному місяці (наприклад, якщо числом сплати є 31-ше число, а у календарному місяці 30-ть днів), платіж сплачується в останній робочий день відповідного календарного місяця.

Таким чином, враховуючи, що об`єкт лізингу був переданий відповідачу-1 04.06.2021, відповідно до п. 2.1.7.1. Загальних умов Договору лізингу Лізингоодержувач зобов`язаний був сплачувати чергові лізингові платежі 24 числа кожного місяця в розмірі, визначеному у Графіку сплати лізингових платежів (з врахування коригування згідно п.2.2 Загальних умов Договору лізингу).

За змістом ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 ЦК України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відтак, суд, враховуючи п. 2.1.7.1. Загальних умов Договору лізингу дійшов висновку, що строк сплати лізингових платежів за період грудень 2021 року - квітень 2022 року є таким, що настав.

Відповідно до Додатку до Договору лізингу - Графіку сплати лізингових платежів за 7-й період лізингу загальний лізинговий платіж в т.ч. ПДВ 20% складає 234 114,15 грн, за 8-й період - 230 889,96 грн, за 9-й період 219 682,77 грн, за 10-й період 224 441,61 грн, за 11-й період - 218 764,44 грн.

Позивачем нараховано відповідачу основний борг станом на 25.12.2021 (7 період) - 23 386,46 грн, 25.01.2022 (8 період) - 230 889,96 грн, станом на 25.02.2022 (9 період) 219 682,77 грн, станом на 25.03.2022 (10 період) 224 441,61 грн, станом на 25.04.2022 (11 період) - 218 764,44 грн, разом сума заборгованості становить 917 165,24 грн.

Суд зазначає, що відповідачем 1 не надано доказів сплати позивачу грошових коштів у розмірі 917 165,24 грн, не надано будь-яких інших доказів у підтвердження відсутності його обов`язку зі сплати заявленої в позові заборгованості, у зв`язку з чим суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості у розмірі 917 165,24 грн.

Крім того позивачем заявлено до стягнення з відповідачаів 143 420,27 грн інфляційних втрат та 238 396,82 грн процентів річних у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Відповідно до п. 2.7. Загальних умов Договору лізингу у разі, якщо Лізингоодержувач прострочить сплату лізингових платежів, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України Сторони погодили, що Лізингодавець має право нарахувати, а Лізингоодержувач зобов`язується сплачувати проценти річних, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від простроченої суми, протягом всього періоду існування простроченої заборгованості. Сторони домовились, що такі проценти в бухгалтерському обліку відносяться на винагороду (комісію) Лізингодавцю за отриманий в лізинг Предмет лізингу, у зв`язку із чим розмір винагороди (комісії) Лізингодавцю за отриманий в лізинг Предмет лізингу збільшується на суму таких сплачених процентів.

Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що у даному випадку сплата процентів річних від простроченої суми не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та процентів річних у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за періоди з 25.12.2021 до 04.11.2022 щодо суми боргу 23 386,46 грн, з 25.01.2022 до 04.11.2022 щодо суми боргу 230 889,96 грн, з 25.02.2022 до 04.11.2022 щодо суми боргу 219 682,77 грн, з 25.03.2022 до 04.11.2022 щодо суми боргу 224 441,61 грн, з 25.04.2022 до 04.11.2022 щодо суми боргу 218 764,44 грн суд зазначає, що визначені позивачем періоди нарахування є обґрунтованими, а розрахунок арифметично правильним, відтак, позовні вимоги про стягнення 143 420,27 грн інфляційних втрат та 238 396,82 грн процентів річних у розмірі подвійної облікової ставки НБУ підлягають задоволенню в повному обсязі.

Позивачем, також, заявлено до стягнення з відповідачів 238 396,82 грн пені, 181 197,00 грн штрафу за неподання відомостей про місцезнаходження майна та 905 985,00 грн неустойки за прострочення повернення об`єкту лізингу.

Згідно з нормами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно п. 7.1.1. Загальних умов Договору лізингу за порушення обов`язку зі своєчасної сплати платежів, передбачених даним Договором та/або чинним законодавством України Лізингоодержувач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від простроченої заборгованості за платежами за кожен день прострочення, та відшкодовує всі збитки, завдані цим Лізингодавцеві, понад вказану пеню. Сторони домовились, що нарахування такої пені за прострочення сплати платежів, передбачених цим Договором та/або чинним законодавством України, припиняється через дванадцять місяців, від дня коли сплата мала відбутися.

Пунктом 5.2.1. Загальних умов Договору лізингу визначено, що відповідач-1 зобов`язаний щоквартально (не пізніше 10 календарних днів з моменту закінчення відповідного звітного кварталу) інформувати позивача про стан та адресу базування Предмета лізингу шляхом направлення звіту у формі встановленою у додатку "довідка" до договору. В разі настання з Предметом лізингу подій, які мають ознаки страхового випадку, лізингоодержувач зобов`язаний негайно, але в будь-якому випадку не пізніше 24 годин, з моменту настання таких подій, письмово та засобами електронного зв`язку інформувати про це лізингодавця шляхом направлення звіту у формі встановленою у додатку "довідка" до договору.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем-1 пункту 5.2.1 Договору лізингу.

За змістом пункту 7.1.3. Загальних умов Договору лізингу за порушення умов пункту 5.2. загальних умов договору відповідач-1 сплачує договірну санкцію (штраф) у розмірі 1 відсоток остаточної загальної вартості Предмета лізингу. Сторони погодили, що даний штраф є визначеною грошовою сумою, яка не змінюється (після встановлення остаточної загальної вартості об`єкта лізингу) протягом строку дії договору, та для зручності сторін визначається, як один відсоток від розміру остаточної загальної вартості Предмета лізингу.

Відповідно до пункту 2.1.5. Загальних умов Договору лізингу остаточна загальна вартість Предмета лізингу - вартість Предмета лізингу вказана в акті, або в останньому по даті акті коригування вартості Предмета лізингу, направленому позивачем.

Якщо Лізингоодержувач та/або інші особи, яким Предмет лізингу, може бути надано Лізингоодержувачем у тимчасове користування, не повернули Предмет лізингу або повернули його невчасно, зокрема у випадках вилучення Предмета лізингу у відповідності до даного Договору або чинного законодавства України, Лізингоодержувач сплачує на вибір Лізингодавця: неустойку (штраф) у розмірі, передбаченому ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України (при цьому, Сторони домовились, що при нарахуванні суми неустойки Лізингодавець застосовує середньоденну лізингову плату за користування предметом лізингу, яка розраховується шляхом складання сум Загальних лізингових платежів, зазначених у стовбці «Загальний лізинговий платіж в т.ч. ПДВ, 20%, грн.» Графіку, за строк лізингу, який минув на момент нарахування неустойки, та ділення цієї суми на відповідну кількість днів користування Предметом лізингу); або лізингоодержувач сплачує Лізингодавцю договірну санкцію (неустойку) у розмірі 1 (Один) відсоток Остаточної загальної вартості Предмета лізингу, за кожен день прострочення повернення Предмета лізингу (п. 7.1.2. Договору).

Актом прийому-передачі від 04.06.2021 за Договором фінансового лізингу 210603-2/ФЛ-Ю-С від 03.06.2021 визначено, що вартість об`єкта лізингу складає 6 039 900,00 грн разом з ПДВ.

Також, як встановлено судом 06.05.2022 року позивач надіслав відповідачу-1 повідомлення № 1361 від 06.05.2022 року про розірвання (відмову від) договору лізингу у якому вимагав в строк до 18.05.2022 року включно повернути ТОВ «Бест Лізинг» майно отримане за договором.

Судом перевірено розрахунок штрафу за неподання звітності за 2, 3 та 4 квартал 2021 року, встановлено його правильність та відповідність вимогам умовам договору та чинного законодавства, відтак, позовні вимоги про стягнення штрафу в сумі 181 197,00 грн підлягають задоволенню в заявленому розмірі.

Перевіривши розрахунок пені за періоди з 25.12.2021 до 04.11.2022 щодо суми боргу 23 386,46 грн, з 25.01.2022 до 04.11.2022 щодо суми боргу 230 889,96 грн, з 25.02.2022 до 04.11.2022 щодо суми боргу 219 682,77 грн, з 25.03.2022 до 04.11.2022 щодо суми боргу 224 441,61 грн, з 25.04.2022 до 04.11.2022 щодо суми боргу 218 764,44 грн суд зазначає, що визначені позивачем періоди нарахування є обґрунтованими, а розрахунок арифметично правильним, відтак, позовні вимоги про стягнення 238 396,82 грн пені підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також, перевіривши розрахунок неустойки за прострочення повернення об`єкту лізингу з 19.05.2022 по 02.06.2022 на суму 6 039 900,00 грн, суд зазначає, що визначені позивачем періоди нарахування є обґрунтованими, а розрахунок арифметично правильним, відтак, позовні вимоги про стягнення 905 985,00 грн підлягають задоволенню в повному обсязі.

Поряд з цим, судом встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов`язань Лізингоодержувача за Договором лізингу, між Лізингодавцем, Лізингоодержувачем та ТОВ "Світ Агротехніки" укладено Договір поруки № 210624-9/П, а також ОСОБА_1 укладено Договір поруки № 210624-8/П.

Згідно умов п. 2 Договорів поруки Відповідачі 2 та 3 зобов`язались солідарно відповідати перед Лізингодавцем за виконання Лізингоодержувачем усіх грошових зобов`язань за Договором лізингу в повному обсязі, в т.ч.:

- за сплату Позивачу лізингових платежів;

- сплату Позивачу санкцій (неустойки, штрафів, пені, інших санкцій), процентів річних, збитків та усіх інших витрат та виплат, сплата яких покладається на Відповідача-1 відповідно до умов Договору лізингу та/або чинного законодавства України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Частинами 1, 2 статті 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі (ч. ч. 1, 2 ст. 543 ЦК України).

Отже, сума заборгованість за лізинговими платежами, процентів річних, інфляційних втрат, пені, штрафу за неподання відомостей про місцезнаходження майна та неустойки підлягають стягненню солідарно з відповідачів.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Крім того, позивач просить суд вирішити питання стосовно розподілу судових витрат, з огляду на що суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Положеннями статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

Згідно з частиною 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Як вбачається з першої заяви по суті спору - позовної заяви, попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат складається з суми судовго збору, а також 2 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

У матеріалах справи міститься в копіях наступні документи: Договір про надання правничої допомоги №06/05-1 від 06.05.2022, Додаток від 07.11.2022 до Договору №06/05-1 від 06.05.2022, Акт №07/11-1 від 07.11.2022, платіжне доручення №9658 від 08.11.2022, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та ордер на надання правничої допомоги.

Судом встановлено, що між Адвокатським об`єднанням «Лекс-Юей» та ТОВ «Бест Лізинг» укладено Договір №06/05-1 від 06.05.2022, відвідповідно до п. 1.1. якого адвокатське об`єднання за даним Договором зобов`язується надати Клієнту правничу допомогу по захисту прав та інтересів Клієнта щодо аналізу правової основи господарських операцій, підготовки позову про стягнення заборгованості з боржників Клієнта, за договорами визначеними в додаткових угодах до даного договору.

Згідно п. 3.1. Договору №06/05-1 від 06.05.2022 вартість послуг Адвокатського об`єднання (гонорар) за згодою сторін визначається додатком доданого договору, за кожного боржника Клієнта окремо, відповідно до п. 1.1. даного договору.

За змістом Додатку від 07.11.2022 до Договору №06/05-1 від 06.05.2022 визначили вартість послуг Адвокатського об`єднання у розмірі 2 500,00 грн.

АО «Лекс-Юей» передало, а ТОВ «Бест Лізинг» прийняло послуги згідно переліку вартістю 2 500,00 грн, що підтверджується Актом №07/11-1 від 07.11.2022.

ТОВ «Бест Лізинг» сплатило АО «Лекс-Юей» 2 500,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №9658 від 08.11.2022 з призначенням платежу: «Оплата за послуги правничої допомоги згідно Акту №07/11/1 від 07.11.2022, Договору про надання правничої допомоги №06/05-1 від 06.05.2022. Без ПДВ.».

Суд зазначає, що зі змісту статті 129 Господарського процесуального кодексу України випливає, що судові витрати підлягають відшкодуванню за умови надання стороною належних доказів, що їх підтверджують.

Відтак, витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500,00 грн підтверджуються належними доказами.

Згідно з ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 21.05.2019 у справі №903/390/18, від 21.01.2020 у справі №916/2982/16, від 07.07.2020 у справі №914/1002/19).

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Частиною 6 ст. 126 ГПК України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до п. п. 1, 2, 4, 5, 6, 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 169 ГПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

Разом з тим, на адресу Господарського суду міста Києва не надходило заперечень відповідачів стосовно заявленого до відшкодування розміру адвокатських витрат та не подано клопотання про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката.

Зважаючи на повне задоволення позову, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500,00 грн та судовий збір у розмірі 39 368,42 грн покладаються на відповідача 1, як на особу, внаслідок неправомірних дій якої виник спір.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротериторія» (01103, місто Київ, вулиця Професора Підвисоцького, будинок 10/10, офіс 61, ідентифікаційний код: 38290906), Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Агротехніки» (41400, Сумська область, Шосткинський район, місто Глухів, вулиця Терещенків, будинок 44; ідентифікаційний код: 36947647), та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер: НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бест Лізинг» (01054, м. Київ, вул. Ярославів Вал, 13/2, літ. Б; ідентифікаційний код: 33880354) основний борг у розмірі 917 165 (дев`ятсот сімнадцять тисяч сто шістдесят п`ять) грн 24 коп., інфляційні втрати у розмірі 143 420 (сто сорок три тисячі чотириста двадцять) грн. 27 коп., відсотки річні у розмірі 238 396 (двісті тридцять вісім тисяч триста дев`яносто шість) грн. 82 коп., пеню у розмірі 238 396 (двісті тридцять вісім тисяч триста дев`яносто шість) грн. 82 коп., штраф за неподання відомостей про стан та місцезнаходження майна у розмірі 181 197 (сто вісімдесят одна тисяча сто дев`яносто сім) грн 00 коп. та неустойку у розмірі 905 985 (дев`ятсот п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять) грн 00 коп.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротериторія» (01103, місто Київ, вулиця Професора Підвисоцького, будинок 10/10, офіс 61, ідентифікаційний код: 38290906) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бест Лізинг» (01054, м. Київ, вул. Ярославів Вал, 13/2, літ. Б; ідентифікаційний код: 33880354) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 39 368 (тридцять дев`ять тисяч триста шістдесят вісім) грн 42 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 12.07.2023

Суддя Ю.В. Картавцева