АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/1889/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Богацької Н.С., Ярош А.І.

секретар судового засідання: Чеголя Є.О.

За участю представників учасників справи:

від ТОВ ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ - адвокат Петрова А.М.

від ДП МТП УСТЬ-ДУНАЙСЬК - адвокат Ільченко К.Р.

від ТОВ Еліксир Україна - адвокат Михайлова Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ УСТЬ-ДУНАЙСЬК

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.05.2023 (про забезпечення позову)

у справі №916/1889/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ

до Державного підприємства МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ УСТЬ-ДУНАЙСЬК

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1) Фонду державного майна України;

2) Товариства з обмеженою відповідальністю Еліксир Україна

про визнання недійсним правочину щодо односторонньої відмови від договору/одностороннього розірвання договору

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Державного підприємства МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ УСТЬ-ДУНАЙСЬК про визнання недійсним правочину щодо односторонньої відмови Державного підприємства МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ УСТЬ-ДУНАЙСЬК від Договору про надання послуг № 29Д від 24.01.2023 року, укладеного з ТОВ ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ, що вчинений Державним підприємством МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ УСТЬ-ДУНАЙСЬК відповідно до листа №403/01/02-23 від 17.04.2023 року.

Разом з позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову в якій останній просив вжити заходи забезпечення позову у вигляді заборони ДП МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ УСТЬ-ДУНАЙСЬК та будь-яким іншим особам вчиняти дії, направлені на перешкоджання ТОВ ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ здійснювати свою портову (стивідорну) діяльність шляхом перевантаження та переміщення вантажу технологічним устаткуванням та автотранспортом ТОВ ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ (в тому числі автотранспортом, машинам та механізмами, залученими ТОВ ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ до виконання своєї операційно-господарської діяльності) шляхом переміщення по території із використанням об`єктів портової інфраструктури портового пункту Кілія порту Усть-Дунайськ за адресою: м. Кілія, вул. Портова, 4, у будь-якому напрямку в залежності від промислової необхідності, відповідно до умов договору про надання послуг по використанню об`єктів портової інфраструктури № 29Д від 24.01.2023 року до розгляду даної справи по суті.

В обґрунтування заяви позивач посилається на те, що одностороннім розірванням Договору, обмежено доступ до рухомого майна, яке належить ТОВ ЗТК, а також до причалу № 1, наданого у користування позивачу відповідно до Договору, обумовлене виконанням вантажно-розвантажувальних робіт та надання послуг із використання причалу контрагентам позивача.

Позивач зазначає, що обмеження доступу до даного рухомого майна шляхом односторонньої відмови від спірного договору призвело до порушення прав портового оператора ТОВ ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ за договором про забезпечення доступу портового оператора до причалу, а також за договором, укладеним між позивачем та відповідачем про надання послуг, позбавить позивача можливості здійснювати свою господарську діяльність як портового оператора.

Позивач зауважує, що ДП МTП УСТЬ-ДУНАЙСЬК здійснювало блокування роботи портового оператора ТОВ ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ 16.04.2023 та 17.04.2023 року, використовуючи при цьому вантажні автомобілі, внаслідок чого товариство втрачає клієнтів, та фактично не може працювати у порто-пункті Кілія порту Усть-Дунайськ внаслідок протиправних дій відповідача.

Товариство вважає, що забезпечення позову є єдиною запорукою виконання судового рішення по даній справі, в противному випадку, навіть позитивне рішення не буде для TOB ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ, як портового оператора підставою відновлення порушеного права.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.05.2023 задоволено заяву позивача про забезпечення позову та вжито заходи забезпечення позову у вигляді заборони Державному підприємству МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ УСТЬ-ДУНАЙСЬК та будь-яким іншим особам вчиняти дії, направлені на перешкоджання товариству з обмеженою відповідальністю ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ здійснювати свою портову (стивідорну) діяльність шляхом перевантаження та переміщення вантажу технологічним устаткуванням та автотранспортом ТОВ ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ (в тому числі автотранспортом, машинами та механізмами залученими ТОВ ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ до виконання своєї операційно-господарської діяльності) - шляхом переміщення по території із використанням об`єктів портової інфраструктури портового пункту Кілія порту Усть-Дунайськ, за адресою: м. Кілія, вул. Портова, 4, у будь-якому напрямку в залежності від промислової необхідності, відповідно до умов Договору про надання послуг по використанню об`єктів портової інфраструктури № 29Д від 24.01.2023 року - до розгляду справи по суті.

В мотивах оскаржуваної ухвали суд першої інстанції зазначив, ТОВ ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ є власником певного рухомого майна, що розташоване на території портового пункту Кілія, який входить до складу порто пункту Кілія порту Усть-Дунайськ, та в якому виконуються всі види вантажно-розвантажувальних робіт. І позивач, і відповідач мають статус портового оператора, які на підставі укладених з ДП АМПУ договорів про забезпечення доступу портового оператора до причалу мають доступ до причалу № 1 портового пункту Кілія.

Суд першої інстанції зазначив, що дослідив акти проведення огляду території портового пункту Кілія порту Усть-Дунайськ, а також відповідні відеоматеріали, що додані заявником з яких вбачається, що вантажні автомобілі здійснювали блокування роботи ТОВ "ЗТК".

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов висновку, що заявник не має фактичного вільного доступу вантажного транспорту до причалу, до судів, до власного майна і орендованого майна.

Господарський суд Одеської області зазначив, що предметом доказування у даному спорі є, зокрема, підтвердження/спростування законності правочину щодо односторонньої відмови державного підприємства МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ УСТЬ-ДУНАЙСЬК від Договору про надання послуг.

У зв`язку із чим, у даній справі, на переконання суду першої інстанції існує достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Разом із тим, на думку суду першої інстанції, в даному випадку невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти дії, направлені на перешкоджання позивачу здійснювати свою портову діяльність може призвести до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду.

Стосовно зустрічного забезпечення суд першої інстанції зазначив, що проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав у розумінні ст. 141 ГПК України для застосування зустрічного забезпечення.

Не погодившись із даним рішенням до Південного-західного апеляційного господарського суду звернувся відповідач з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області по справі №916/1889/23 від 09.05.2023 повністю, ухвалити нове рішення яким у задоволенні заяви про забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерновий термінал Кілія» - відмовити в повному обсязі.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не досліджено докази в їх сукупності, зокрема не надана належна правова оцінка змісту договору про забезпечення доступу портового оператора до причалів, укладеного між ДП «АМПУ» та Позивачем, а саме відсутність в його умовах будь-яких повноважень позивачем безоплатного користування державною власністю, а саме земельною ділянкою, право установчим документам відповідача щодо земельної ділянки, не з`ясовано взагалі правової підстави знаходження рухомого майна позивача на території відповідача, не досліджено норми Закону України «Про морські порти України» та порядок здійснення портовим оператором своєї діяльності.

За твердженням апелянта, позивачем не надані належні та допустимі докази, які свідчать про наявне право відповідача розміщення на території відповідача будь-яке майно.

В оскаржуваній ухвалі, на думку апелянта, не розкрито поняття що таке технологічне устаткування, а також чи вказане забезпечення надає дозвіл здійснювати перевантаження вантажів TOB «ЗТК» без договірних правовідносин на території ДП «МТП Усть-Дунайськ».

Таким чином, як вважає скаржник, судом першої інстанції не досліджено докази в їх сукупності стосовно незаконності дій позивача щодо використання земельної ділянки державної форми власності без належної правової підстави та як наслідок прийшов до помилкового висновку щодо задоволення забезпечення позову.

Скаржник також вважає, що судом першої інстанції трактовано поняття «портовий оператор» ширше, ані ж це зазначено в договорі про забезпечення доступу портового оператора до причалів, адже судом першої інстанції не з`ясовано як саме ДП «МТП Усть-Дунайськ» обмежує в праві доступу до об`єктів портової інфраструктури, що перебувають на балансі ДП «АМПУ» позивача, що призвело до передчасного задоволення заяви про забезпечення позову, без з`ясування фактичних обставин щодо діяльності портового оператора в морських портах.

Щодо виконання умов спірного договору, апелянт зазначає, що ДП «МТП Усть-Дунайськ» не погоджувало з позивачем розміщення майна та відстою автотранспорту. Однак, в порушення умов Договору численний вантажний автотранспорт, що використовується ТОВ «Зерновий термінал Кілія» тривалий час постійно розташований та зберігається на території портового пункту Кілія. Додатково, в порушення умов Договору починаючи з 14.04.2023 техніка, що використовується компаніями - ТОВ «Зерновий термінал Кілія», блокувала роботу підприємства апелянта, оскільки були залишені водіями на відкритому складському майданчику. Зважаючи на блокування роботи ДП «МТП Усть-Дунайськ», втручання в господарську діяльність, самозахоплення території, тощо, так як наслідок, порушення умов Договору з боку позивача, ДП «МТП Усть-Дунайськ» змушене було направити лист щодо розірвання договору.

Як вважає апелянт, задовольняючи заяву про забезпечення позову, судом першої інстанції фактично легалізовано в судовому порядку незаконні дії TOB «ЗТК» та надано безперешкодний та безкоштовний доступ до території апелянта, без будь-яких правових підстав.

Щодо зустрічного забезпечення скаржник зазначає, що фактично забезпечення виходить за межі договору та надає необмежені права TOB «ЗТК» на території порту пункту Кілія. В той же час, ТОВ «ЗТК» за умовами договору не надало жодної заявки, проте постійно користується державним майном та безпідставно його захоплює. Втім, судом першої інстанції не зобов`язано надати до суду банківську гарантію або розмістити кошти на депозитному рахунку суду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ УСТЬ-ДУНАЙСЬК на ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.05.2023 по справі №916/1889/23 та призначено справу до розгляду на 28.06.2023.

Судом апеляційної інстанції отримано відзив на апеляційну скаргу в якому позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

В обґрунтування своїх заперечень позивач зазначає, що вчинення апелянтом одностороннього правочину щодо розірвання договору, фактично обмежило позивачеві доступ до рухомого майна, яке йому належить, що призвело до порушення прав позивача, як портового оператора та позбавляє його можливості здійснювати свою господарську діяльність.

Наголошує позивач й на тому, що з боку апелянта вчинялись незаконні дії по відношенню до позивача щодо блокування роботи портового оператора, а не навпаки, як про то стверджує скаржник.

Такі дії відповідача, зокрема й щодо односторонньої відмови від договору, на переконання позивача, є порушенням приписів Закону України «Про морські порти України» та фактично блокують роботу позивача, оскільки без наявності договору, він буде позбавлений можливості здійснювати свою діяльність.

З приводу зустрічного забезпечення позивач зазначає, що судом першої інстанції правомірно не застосовувались заходи зустрічного забезпечення, з урахуванням того, що позивач не відмовляється сплачувати грошові кошти на виконання умов договору, а тому жодних ризиків завдання збитків зазначеним забезпеченням, крім продовження отримання доходу відповідачем, не існує.

Відтак, позивач вважає, що вжиті судом першої інстанції заходи є цілком обґрунтованим.

Ухвалою суду від 28.06.2023 відкладено розгляд справи на 12.07.2023, а також вирішено розглянути апеляційну скаргу Державного підприємства МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ УСТЬ-ДУНАЙСЬК на ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.05.2023 по справі №916/1889/23 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Фонду державного майна України та Товариства з обмеженою відповідальністю Еліксир Україна, з огляду їх залучення до розгляду справи судом першої інстанції.

29.06.2023 до суду апеляційної інстанції надійшли пояснення від позивача в яких останній додатково зазначає, що апеляційна скарга зводить до розгляду справи по суті, однак під час вирішення питання щодо забезпечення позову розгляд справи по суті судом першої інстанції не здійснювався.

До того ж, позивач зазначає, що вжиті заходи забезпечення позову цілком узгоджуються із видами заходів передбачених ст. 137 ГПК України та не є тотожними задоволенню позовної вимоги.

Позивач також вважає, що вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами та вжиті з урахуванням наявних доказів, які свідчать про чинення відповідачем дій щодо блокування господарської діяльності позивача.

Розпорядженням керівника апарату Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.07.2023 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/1889/23 у зв`язку з перебуванням суддів Богатиря К.В. та Філінюка І.Г. у відпустці

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.07.2023 справу №№916/1889/23 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючий суддя Аленін О.Ю., судді Богацька Н.С., Ярош А.І.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.07.2023 прийнято справу №№916/1889/23 за апеляційною скаргою ДП "МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ УСТЬ-ДУНАЙСЬК" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.05.2023 до розгляду колегією суддів у складі: головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Богацької Н.С., Ярош А.І.

12.07.2023 до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання Фонду державного майна України про відкладення розгляду справи на іншу дату, яке останній обґрунтовує тим, що не отримував ухвалу суду про призначення справи до розгляду на 12.07.2023, а тому не зміг скористатись своїм правом на ознайомлення з матеріалами справи та подання відзиву на апеляційну скаргу.

Розглянувши під час судового засідання від 12.07.2023 назване клопотання, колегія суддів вирішила його відхилити з огляду на наступне.

За приписами ст. 216 ГПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 202 ГПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, а неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні.

За приписами статті 129 Конституції України, статті 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суд неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Шульга проти України").

Національним судам належить функція керування провадженнями таким чином, щоб вони були швидкими та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Скордіно проти Італії"). Держави-учасниці мають організувати правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати право кожного на отримання остаточного рішення у справах, що стосуються цивільних прав і обов`язків упродовж відповідного терміну (рішення ЄСПЛ у справах "Скордіно проти Італії", "Сюрмелі проти Німеччини").

За приписами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 74 ГПК України).

Колегія суддів зазначає, що єдиною підставою для відкладення розгляду справи, Фонд зазначає неотримання ухвали суду апеляційної інстанції про відкладення розгляду справи на 12.07.2023.

Однак, такі твердження спростовуються наявними матеріалами справи, зокрема рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення від 03.07.2023, яке було вручено Фонду 06.07.2023.

Отже, Фонд був завчасно повідомлений про час, дату та місце розгляду справи та не був позбавлений можливості скористатись своїм правом на ознайомлення з матеріалами справи, у тому числі апеляційною скаргою, та відповідно скористатись своїм правом на подання відзиву, а також на участь у судовому засіданні, у тому числі в режимі відеоконференції.

З огляду на наведене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання Фонду про відкладення розгляду справи.

Під час судового засідання від 12.07.2023 апелянта та третя особа ТОВ Еліксир Україна підтримали вимоги за апеляційною скаргою та наполягали на її задоволенні.

Представник позивача надав пояснення у відповідності до яких не погоджується із доводами апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В силу приписів ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому судових рішень і задоволених вимог позивача

Водночас забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Крім того, заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності прав чи законних інтересів, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Колегія суддів зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані в обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.07.2021 у справі № 914/2072/20.

Слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Водночас, для встановлення наявність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову та вжиття відповідних заходів має значення правильне визначення предмета спору.

Разом з цим, при дослідженні наявності або відсутності підстав для забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20).

Оскільки в даному випадку позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, то в цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (наведену правову позицію викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, постановах Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 915/1912/19, від 11.02.2021 у справі № 915/1185/20).

Позовом у процесуальному сенсі є вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.

Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову являються предмет і підстава.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача.

Підставами заявленого позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.

Колегія суддів зазначає, що предметом укладеного між сторонами договору про використання об`єктів портової інфраструктури №29Д від 24.01.2023 є визначення взаємних прав і обов`язків сторін надання послуг по використанню об`єктів портової інфраструктури, балансоутримувачем яких є ДП МТП УСТЬ-ДУНАЙСЬК, задля забезпечення переміщення вантажу автотранспортом ТОВ ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ до об`єктів портової інфраструктури ДП МТП УСТЬ-ДУНАЙСЬК та у зворотному напрямку. Встановлення єдиного порядку експлуатації об`єктів портової інфраструктури на території ДП МТП УСТЬ-ДУНАЙСЬК у відповідності до нормативно-технічним вимогам та регламентів, Закону України «Про морські порти України», Зводу звичаїв морського порту, обов`язковими постановами по морському порту.

У відповідності до п. 6.5. названого договору при порушенні ТОВ ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ умов цього договору, ДП МТП УСТЬ-ДУНАЙСЬК має право в односторонньому порядку відмовитись від зобов`язань надавати послуги за цим договором з подальшим його розірванням, про що зобов`язаний письмово попередити ТОВ ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ за 5 календарних днів у вигляді направлення сканкопії письма.

Листом №403/01/02-23 від 17.04.2023 ДП МТП УСТЬ-ДУНАЙСЬК повідомило ТОВ ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ, що на підставі п. 6.5. укладеного між сторонами договору та у зв`язку з грубим порушенням ТОВ ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ умов цього договору, в односторонньому порядку, відмовляється від зобов`язань надавати послуги за цим договором та вважає його розірваним з 22.04.2023.

Отже, наразі укладений між сторонами договір про використання об`єктів портової інфраструктури №29Д від 24.01.2023 є розірваним в односторонньому порядку з боку відповідача.

Втім, позивач з правочином про односторонню відмову від договору не погодився та звернувся із позовом до суду про визнання недійсним правочину вчиненого відповідачем щодо односторонньої відмови від договору про надання послуг по використанню об`єктів портової інфраструктури №29Д від 24.01.2023 укладеного між сторонами, викладеного у листі №403/01/02-23 від 17.04.2023, що й є предметом даного спорту.

Як на підставою позову ТОВ ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ зазначає про безпідставну та необґрунтовану односторонню відмову позивача від укладеного між сторонами договору, без наявності на то жодних об`єктивних причин, оскільки з боку позивача не було допущено будь-яких порушень умов договору, навпаки, як стверджує позивач, він належним чином виконував умови укладеного між сторонами договору та не допускав будь-яких порушень.

Разом з цим, судом першої інстанції вжито заходи забезпечення позову у вигляді заборони відповідачу та будь-яким іншим особам вчиняти дії, направлені на перешкоджання позивачу здійснювати свою портову (стивідорну) діяльність шляхом перевантаження та переміщення вантажу технологічним устаткуванням та автотранспортом ТОВ ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ (в тому числі автотранспортом, машинами та механізмами залученими ТОВ ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ до виконання своєї операційно-господарської діяльності) - шляхом переміщення по території із використанням об`єктів портової інфраструктури портового пункту Кілія порту Усть-Дунайськ, за адресою: м. Кілія, вул. Портова, 4, у будь-якому напрямку в залежності від промислової необхідності, відповідно до умов Договору про надання послуг по використанню об`єктів портової інфраструктури №29Д від 24.01.2023 року - до розгляду справи по суті.

Колегія суддів вважає, що такі заходи забезпечення позову фактично зводяться до вирішення справи по суті та задоволення заявлених позовних вимог, оскільки, не дивлячись на односторонню відмову відповідача від договору, яка наразі оскаржується позивачем та відсутність рішення по суті, яким би такі вимоги було задоволено, судом першої інстанції фактично було вжито заходи забезпечення позову, які є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, оскільки такі заходи надають позивачеві безперешкодний доступ до використання об`єктів портової інфраструктури, балансоутримувачем яких є ДП МТП УСТЬ-ДУНАЙСЬК, задля забезпечення власних потреб.

При цьому, судом першої інстанції не взято до уваги те, що за умови укладеного між сторонами договору (розділ 4), передбачають надання відповідачем послуг на платній основі.

Отже, судом фактично надано позивачеві можливість безоплатного використання майна, яке не належить позивачеві та балансоутримувачем якого є ДП МТП УСТЬ-ДУНАЙСЬК та не взято до уваги наявність або відсутність збитків, які можуть бути завдані відповідачеві, у зв`язку з таким безоплатним використанням позивачем його майна.

До того ж, суд апеляційної інстанції зазначає, що у даному випадку спір виник з договірних відносин двох сторін, а саме позивача та відповідача, однак, судом першої інстанції вжито заходи забезпечення позову у вигляді заборони відповідачу та будь-яким іншим особам вчиняти певні дії, тобто заборона стосується невизначено кола осіб, які не є ані сторонами за договором, ані учасниками даного спору.

При цьому, судом першої інстанції жодним чином не обґрунтовано, яким чином інші невизначені судом особи, перешкоджають діяльності позивача, з урахування, як предмету укладеного між сторонами договору, так й предмету та підстав даного позову.

Як вже було вказано вище, предметом укладеного між сторонами договору про використання об`єктів портової інфраструктури №29Д від 24.01.2023 є визначення взаємних прав і обов`язків сторін надання послуг по використанню об`єктів портової інфраструктури, балансоутримувачем яких є ДП МТП УСТЬ-ДУНАЙСЬК, задля забезпечення переміщення вантажу автотранспортом ТОВ ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ до об`єктів портової інфраструктури ДП МТП УСТЬ-ДУНАЙСЬК та у зворотному напрямку. Встановлення єдиного порядку експлуатації об`єктів портової інфраструктури на території ДП МТП УСТЬ-ДУНАЙСЬК у відповідності до нормативно-технічним вимогам та регламентів, Закону України «Про морські порти України», Зводу звичаїв морського порту, обов`язковими постановами по морському порту.

Втім, судом першої інстанції вжито заходи забезпечення позову, які не узгоджуються із предметом укладеного між сторонами договору, оскільки за його умовами позивачеві було надано право використання об`єктів портової інфраструктури, балансоутримувачем яких є ДП МТП УСТЬ-ДУНАЙСЬК, задля забезпечення переміщення вантажу автотранспортом, в той час, як вжитими заходами суд заборонив відповідачу та будь-яким іншим особам вчиняти дії, направлені на перешкоджання позивачу здійснювати свою портову (стивідорну) діяльність шляхом перевантаження та переміщення вантажу технологічним устаткуванням та автотранспортом ТОВ ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ (в тому числі автотранспортом, машинами та механізмами залученими ТОВ ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ до виконання своєї операційно-господарської діяльності).

При цьому, місцевий господарський суд взагалі не конкретизував та не визначив, що мається на увазі під портовою (стивідорною) діяльністю позивача, що така діяльність включає в себе та які дії вживаються позивачем під час здійснення такої діяльності, з урахуванням того, що чинне законодавство України взагалі не міститься такого визначення, а також не визначив поняття технологічного устаткування та не врахував того, що за умовами укладеного між сторонами договору, позивачеві було надано право використання об`єктів портової інфраструктури, лише задля забезпечення переміщення вантажу автотранспортом, а не будь-яким іншім транспортом, зокрема технологічним устаткуванням.

Отже, вказуючи про те, що заходи забезпечення позову вживаються відповідно до умов Договору про надання послуг по використанню об`єктів портової інфраструктури №29Д від 24.01.2023 року, місцевий господарський суд не взяв до уваги умови даного договору, зокрема його предмет, який взагалі не узгоджується із вжитими судом заходами забезпечення позову та виходить за його межі.

Суд апеляційної інстанції також відзначає, за умовами укладеного між сторонами договору, зокрема п.3.2.1 виконавець зобов`язується забезпечити замовнику цілодобовий, безперешкодний проїзд автотранспорту по об`єктах портової інфраструктури, балансоутримувачем яких є виконавець, розташований на території ДП МТП УСТЬ-ДУНАЙСЬК (портовий пункт Кілія) згідно з попередньо узгодженої письмової заявки замовника.

Однак, наявні матеріли справи не містять, а сторонами не надано доказів на підтвердження виконання позивачем даного пункту договору, а саме направлення відповідачеві письмових заявок щодо проїзду автотранспорту останнього по об`єктах портової інфраструктури балансоутримувачем яких є ДП МТП УСТЬ-ДУНАЙСЬК.

Також, за умовами п.п. 3.4.5 та 3.4.6 укладеного між сторонами договору, замовник взяв на себе зобов`язання не використовувати інфраструктуру виконавця для розміщення свого майна без погодження з виконавцем та не здійснювати відстій автотранспорту та території виконавця без погодження з ним.

Як стверджує відповідач, позивач не погоджував з ним розміщення майна та відстою автотранспорту на території ДП МТП УСТЬ-ДУНАЙСЬК, а також здійснення будівельних робіт, що відповідно й стало підставою для розірвання укладеного між сторонами договору в односторонньому порядку та звернення до правоохоронних органів, у зв`язку з чим було порушено кримінальне провадження у якому ДП МТП УСТЬ-ДУНАЙСЬК визнано потерпілою особою.

Слід також звернути увагу на доводи відповідача про те, що згідно з наказом Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури №306 від 25.04.2023 визначено, що ДП МТП УСТЬ-ДУНАЙСЬК є критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, відповідно, є стратегічним державним підприємством, діяльність якого направлена на підтримання економіки та обороноздатності України.

До того ж, власником майна, що перебуває на праві господарського відання у ДП МТП УСТЬ-ДУНАЙСЬК є Фонд державного майна України.

А тому, вживаючи заходи забезпечення позову, які не узгоджуються з предметом укладеного між сторонами договору, який наразі є розірваним, суд першої інстанції фактично надав позивачеві право безперешкодного доступу до державного майна, балансоутримувачем яких є ДП МТП УСТЬ-ДУНАЙСЬК, за відсутності договірних відносин між сторонами, а також за відсутності погодження власника майна в особі Фонду державного майна України.

Разом з цим, колегія суддів залишає поза увагою твердження позивача про наявність з боку відповідача перешкод у здійснені позивачем своєї господарської діяльності, зокрема, шляхом блокування транспорту позивача на території порту ДП МТП УСТЬ-ДУНАЙСЬК, що за твердженням позивача, підтверджується фото та відео фіксацією з якої вбачається, що автотранспорт відповідача здійснювали блокування діяльності позивача, та відповідним зверненням до правоохоронних органів про вчинення кримінального правопорушення, з огляду на таке.

Як вже було вказано вище, майно за адресою м. Кілія, вул. Портова, 4 є державним майном, яке перебуває на праві господарського відання у ДП МТП УСТЬ-ДУНАЙСЬК.

Наразі, договір за умовами якого позивачеві було надано право використання об`єктів портової інфраструктури, балансоутримувачем яких є ДП МТП УСТЬ-ДУНАЙСЬК, задля забезпечення переміщення вантажу автотранспортом ТОВ ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ до об`єктів портової інфраструктури ДП МТП УСТЬ-ДУНАЙСЬК та у зворотному напрямку є розірваним.

При цьому, вимог про усунення перешкод у користуванні, надані безперешкодного доступу до такого майна, тощо позивачем заявлено не було, останнім оскаржується лише односторонній правочин про розірвання укладеного між сторонами договору про використання об`єктів портової інфраструктури №29Д від 24.01.2023.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову є необґрунтованими, вжиті без урахування предмету та підстав даного позову, умов укладеного між сторонами договору, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню із прийняттям нового рішення про відмову у задоволення заяви ТОВ ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ про забезпечення позову.

Згідно з статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

По справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Враховуючи наведене, решта доводів та аргументів апеляційної скарги залишаються поза увагою колегії суддів.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно з ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржувана ухвала скасуванню із прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні заяви ТОВ ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ про забезпечення позову.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.05.2023 по справі №916/1889/23 скасувати.

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ про забезпечення позову відмовити.

Постанова, згідно з ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 17.07.2023.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Богацька Н.С.

Суддя Ярош А.І.