ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
УХВАЛА

"19" липня 2023 р. м. Житомир Справа № 906/952/23

Господарський суд Житомирської області у складі судді Сікорської Н.А.,

розглядаючи заяву Фізичної особи-підприємця Петрова Євгенія Леонідовича про забезпечення позову у справі

за позовом Фізичної особи-підприємця Петрова Євгенія Леонідовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгова фірма "Мар`ян"

про стягнення 4064016,24 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Петров Євгеній Леонідович звернувся до суду про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгова фірма "Мар`ян" 4064016,24 грн., з яких: 3478601,66 грн. основного боргу, 50886,22 грн. 5% річних, 52051,92 грн. інфляційних, 482476,44 грн. пені.

Одночасно з позовом ФОП Петров Є.Л. подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ТОВ "Виробничо-торгова фірма "Мар`ян", що знаходяться на банківському рахунку в АТ "УкрСиббанк", ІВАN НОМЕР_1 .

Також, просить накласти арешт на нерухоме майно, що зареєстроване на праві приватної власності за ТОВ "Виробничо-торгова фірма "Мар`ян", а саме:

- земельну ділянку, площею 2,3912 га з кадастровим номером :02:000:0537, цільове призначення - для ведення фермерського господарства, місце розташування: Туровецька сільська рада, Житомирський рн., Житомирська обл.;

- автомобіль марки МАЗ 555102, 2005 року випуску, об`єм двигуна 11150, номерний знак НОМЕР_2 , дата державної реєстрації 31.08.2005 року;

- автомобіль марки ГАЗ 2705, 2002 року випуску, об`єм двигуна 2890, номерний знак НОМЕР_3 , дата державної реєстрації 05.01.2006 року;

- автомобіль марки ГАЗ 3302014, 2006 року випуску, об`єм двигуна 2285, номерний знак НОМЕР_4 , дата державної реєстрації 26.10.2006 року,

- автомобіль марки ГАЗ 3302, 2008 року випуску, об`єм двигуна 2300, номерний знак НОМЕР_5 , дата державної реєстрації 29.04.2009 року;

- автомобіль марки ГАЗ 3302, 2008 року випуску, об`єм двигуна 2300, номерний знак НОМЕР_6 . дата державної реєстрації 27.08.2009 року;

- автомобіль Mercedes-Benz Sprinter 519 CDI, 2010 року випуску, об`єм двигуна 2987, номерний знак НОМЕР_7 , дата державної реєстрації 28.02.2013 року.

Заява мотивована тим, що позивачу стало відомо про те, що відповідач намагається максимально швидко відчужити своє майно третім особам, які підконтрольні та/або пов`язані із засновником відповідача.

Згідно витягу з ЄДР директора товариства Шимко Ігоря Володимировича, який був призначений ще в 2013 році, тимчасово відсторонено від виконання обов`язків, які, у свою чергу, покладено на нового учасника відповідача - ОСОБА_1 , що має більшість голосів учасників Товариства (державна реєстрація змін відбулася 19.05.2023).

Відповідно до інформації з ДРРП станом на 14.07.2023р. об`єкт нерухомості, що перебуває у власності відповідача, а саме - земельна ділянка, площею 2,3912 га за кадастровим номером: :02:000:0537, перебуває в процесі об`єднання.

Враховуючи наявний між позивачем та відповідачем майновий спір, значний розмір позовних вимог, невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, факт ігнорування вимог позивача щодо відновлення порушених прав останнього, зняття мораторію на продаж землі сільськогосподарського призначення, відсторонення директора від виконання обов`язків керівника товариства, позивач вважає про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову що, в свою чергу, є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Дослідивши заяву про вжиття заходів забезпечення позову, суд вважає, що вона задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Положеннями частини першої статті 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною першою статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до ст.136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно до статті 137 ГПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).

Вжиття заходів забезпечення позову відповідно до статті 136 ГПК України є правом суду, а за наявності відповідних виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників справи; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даної справи.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Подібна правова позиція висловлена, зокрема, у Постанові Верховного Суду від 13.01.2020р. по справі №922/2163/17, від 03.04.2020 у справі № 904/4511/19.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина четверта статті 137 ГПК України).

Співмірність, зокрема, передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії (постанови Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 910/17014/20 та від 28.07.2021 у справі № 910/3704/21).

З наведеного слідує, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.

Основними доводами заявника про вжиття заходів забезпечення позову є те, що належна товариству земельна ділянка перебуває в процесі об`єднання, а також було змінено керівника товариства - тимчасово відсторонено попереднього керівника та призначено іншого.

Також позивач вказує, що відповідач не виконує свої зобов`язання за договором та ігнорує вимоги позивача.

Здійснивши оцінку доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, суд враховує, що предметом даного позову є вимога ФОП Петрова Євгенія Леонідовича про стягнення з ТОВ "Виробничо-торгова фірма "Мар`ян" грошових коштів.

При цьому суд відзначає, що наявність/відсутність боргу, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за укладеним між сторонами договором, суд встановлює під час розгляду справи по суті, а тому несплата відповідачем заявленої до стягнення суми коштів є, в першу чергу, свідченням наявності між сторонами спору, а не підставою для забезпечення позову, у зв`язку з можливою загрозою невиконання рішення суду.

Положеннями частини третьої статті 13, частин першої та третьої статті 74 ГПК України унормовано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За змістом статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вищенаведені процесуальні положення, суд зауважує, що звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановить наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Всуперенч вищевказаному, заявником не доведено належними та допустимими доказами, що грошові кошти, наявні у відповідача, можуть зникнути, зменшитися, що призведе до неможливості або ускладнення виконання рішення суду в разі невжиття заходів забезпечення позову.

Щодо накладення арешту на належні відповідачу земельну ділянку та транспортні засоби, суд зазначає, що позивачем також не надано доказів в підтвердження здійснення відповідачем дій щодо реалізації/відчуження вказаних ділянки та транспортних засобів.

Щодо доводів заявника про відсторонення директора товариства Шимко І.В. та покладення його обов`язків на іншу особу, суд зазначає, що за приписами ст.65 ГК України для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді.

Згідно п.7 ч.2 ст.30 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" до компетенції загальних зборів учасників належать, зокрема, обрання одноосібного виконавчого органу товариства або членів колегіального виконавчого органу (всіх чи окремо одного або декількох з них), встановлення розміру винагороди членам виконавчого органу товариства.

Тобто, обрання/зміна керівника підприємства (виконавчий орган) є невід`ємним правом власника (загальних зборів учасників) товариства і факт використання даного права не може бути підставою для забезпечення позову шляхом накладення арешту на банківські рахунки, нерухоме та рухоме майно.

Суд зазначає, що заява мотивована виключно припущенням про ймовірну неможливість виконання рішення суду у даній справі, яке не підтверджене доказами, що не створює підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Сам факт зазначення в тексті заяви, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду та захист порушених прав заявника не є достатньою підставою для задоволення зазначеної заяви.

Оскільки заявником не надано доказів в підтвердження наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, судом не перевіряється розумність, співмірність і адекватність вимог заявника стосовно забезпечення позову із предметом позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 ГПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ст.129 ГПК України, судовий збір за подання заяви про забезпечення позову покладається на заявника.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 136, 137, 140, 232-235 ГПК України, господарський суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити Фізичній особі-підприємцю Петрову Євгенію Леонідовичу у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала господарського суду набирає законної сили у відповідності до ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена у порядку та строки, визначені ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Сікорська Н.А.

Друк:

1 - в справу

2- заявнику (рек. з повід., ел.пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1)