ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2023 р. Справа№ 910/12377/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

за участю секретаря судового засідання: Прокопенко О.В.

учасники справи:

від позивача: Хромов О.І., Пилипчук В.Є.

від відповідача: Куницький В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2023 (повне рішення складено та підписано 26.04.2023)

у справі №910/12377/22 (суддя Павленко Є.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про стягнення 3 668 019 367,60 грн,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з указаним позовом, посилаючись на те, що згідно умов укладеного 30 грудня 2019 року між ним та Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - Компанія) договору транспортування природного № 012020/ позивач за період з липня 2022 року по вересень 2022 року надав послуги з транспортування природного газу (надання доступу до потужності). Оскільки відповідач взяте на себе за цим договором зобов`язання з оплати передбачених цією угодою послуг виконав лише частково, заборгувавши таким чином позивачу 1 035 619 369,86 грн, останній, посилаючись на статті 525, 526, 530, 549, 625, 902, 903 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 179, 188, 193, 231 Господарського кодексу України (далі - ГК України), положення Закону України "Про ринок природного газу" та Кодекс газотранспортної системи, затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2493 (далі - Кодекс), просив суд стягнути з Компанії вищезазначену суму боргу, а також 6 309 530,01 грн трьох процентів річних, 8 759 116,48 грн інфляційних втрат та 87 893 274,80 грн пені, нарахованих у зв`язку з несвоєчасним проведенням розрахунків.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.04.2023 у справі №910/12377/22 позов задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6; ідентифікаційний код 20077720) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (03065, місто Київ, проспект Гузара Любомира, будинок 44; ідентифікаційний код 42795490) 3 000 145 880 (три мільярди сто сорок п`ять тисяч вісімсот вісімдесят) грн 10 коп. основної заборгованості, 5 317 187 (п`ять мільйонів триста сімнадцять тисяч сто вісімдесят сім) грн 86 коп. пені, 100 139 113 (сто мільйонів сто тридцять дев`ять тисяч сто тринадцять) грн 89 коп. інфляційних втрат, 34 165 499 (тридцять чотири мільйони сто шістдесят п`ять тисяч чотириста дев`яносто дев`ять) грн 41 коп. трьох процентів річних та 938 926 (дев`ятсот тридцять вісім тисяч дев`ятсот двадцять шість) грн 18 коп. судового збору.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що оскільки сума основного боргу відповідача за указаним договором за період з липня 2022 року по січень 2023 року в розмірі 3 000 145 880,10 грн (20 517 906 752,59 грн - 17 517 760 872,49 грн) підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і Компанія на момент прийняття рішення не надала документів, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, а також не довела належними доказами відсутність у неї спірної основної заборгованості, суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимоги Товариства до відповідача про стягнення зазначеної суми.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат та 3% суд першої інстанції зазначав наступне, що заявлений Товариством до стягнення розмір інфляційних втрат є арифметично вірним, відповідає вимогам чинного законодавства та положенням договору, щодо пені то судом було задоволено частково клопотання відповідача про зменшення розміру пені, при цьому судом у даному випадку було ураховано майновий стан і боржника і стягувача. Задовольняючи частково вимогу позивача про часткове задоволення розміру 3% річних, суд керувався тим, що було здійснено перерахунок і установлено, що сума заявлена позивачем до стягнення є необґрунтованою.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва в частині стягнення з НАК "Нафтогаз України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" 3 000 145 880 грн 10 коп. основної заборгованості, 5 317 187 грн 86 коп. пені, 100 139 113 грн 89 коп. інфляційних втрат, 34 165 499 грн 41 коп. трьох процентів річних та 938 926 грн 18 коп. судового збору; прийняти нове рішення, яким в позові Товариству з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" відмовити повністю.

В обґрунтування своєї скарги відповідач зазначав, що судом першої інстанції було не з`ясовано обставини, що мають значення для справи, відповідач зазначав, що послуга транспортування природного газу нерозривно пов`язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до певної точки. Нафтогаз зазначав, що відповідно до п. 6.1. Договору Оператор має забезпечити наявність відповідних потужностей у точках входу до газотранспортної системи в обсязі, визначену додатком 1 до Договору, однак Оператор не забезпечив таких потужностей, про що повідомив листом. На переконання відповідача суд першої інстанції безпідставно вирішив за можливе стягнути заборгованість за послуги без з`ясуванням того, чи вони надавались, чи вчинялись позивачем дії для надання таких послуг, крім підписання в односторонньому порядку актів про надання послуг, які не були підписані відповідачем. Відповідач зазначав, зо що має обов`язок оплатити лише фактичну надану послугу транспортування.

Відповідач зазначав, що посилання суду на п. 8.2. договору є безпідставними, так як на переконання відповідача, це положення застосовується у тому випадку, коли Оператор послугу надав, забезпечив наявність заброньованих гарантованих потужностей, а її невикористання було вибором самого замовника. Тобто відповідач зазначав, що необхідність надання потужності для її оплати договором не спростовується. Також відповідач зазначав, що для надання послуг, шляхом підписання Додатку 1 до Договору, Оператор повинен ще і забезпечити наявність відповідних потужностей у точках входу до газотранспортної системи та в точках виходу з газотранспортної системи в тому обсязі, який визначений додатком 1 до Договору.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.05.2023 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у справі №910/12377/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Андрієнко В.В. (головуючий суддя), судді Буравльов С.І., Шапран В.В.

Апеляційна скарга Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.05.2023 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/12377/22. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2023 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/12377/22.

31.05.2023 на адресу суду надійшли матеріали справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.06.2023 відкрито апеляційне провадження за скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2023 у справі №910/12377/22. Розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2023 призначено на 28.06.2023.

Також, не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" подало апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2023 у справі №910/12377/22 в частині відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ "Оператор ГТС України" до АТ "НАК "Нафтогаз України" про стягнення 527 881 668,82 грн пені та 370 017,52 грн трьох процентів річних та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити вказані позовні вимоги; судові витрати покласти на відповідача по справі.

В обґрунтування своєї скарги позивач зазначав, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив Оператору у задоволенні вимог в частині 370 017,52 грн 3% річних, оскільки фактичний день сплати для відповідача був 22.06.2020, однак позивач здійснив розрахунок 23.06.2023, тобто із простроченням.

Стосовно відмови судом першої інстанції у частині 527 881 668,82 грн пені, то позивач зазначав, що судом першої інстанції проігноровано, що у строки установлені п. 8.2 Договору відповідач взяті на себе зобов`язання по сплаті вартості замовленої договірної потужності у липні-грудні 2022 року та у січні 2023 року у повному обсязі не виконав, тим самим допустив прострочення виконання зобов`язання. Позивач зазначав, що відповідач достеменно був обізнаний про наявну у нього заборгованість за замовлену послугу договірної потужності у наведених вище періодах. Отже на переконання позивача нарахована пеня є спів мірною з розміром основного боргу та не перевищують його.

Згідно протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) від 25.05.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" у справі №910/12377/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Андрієнко В.В. (головуючий суддя), судді Буравльов С.І., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.06.2023 відкрито апеляційне провадження за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2023 у справі №910/12377/22. Об`єднано розгляд апеляційних скарг Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2023 у справі №910/12377/22 в одне апеляційне провадження для спільного розгляду. Розгляд призначено на 28.06.2023.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу відповідача просив суд апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, при цьому позивач зазначав, що замовник сплачує Оператору вартість замовленої продукції, незалежно від того чи була повністю використана замовлена потужність.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу позивача просив суд апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" залишити без задоволення, при цьому відповідач зазначав, що апеляційна скарга позивача є необґрунтованою, оскільки позивач не надав суду доказів понесених ним збитків.

28.06.2023 у розгляді справи було оголошено перерву до 12.07.2023.

10.07.2023 на адресу суду від позивача надійшли пояснення у справі.

12.07.2023 на адресу суду від відповідача надійшли пояснення у справі.

12.07.2023 було оголошено перерву до 13.07.2023.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши доводи наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів після проведення наради у нарадчій кімнаті оголосила вступну та резолютивну частину постанови, якою апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2023 у справі №910/12377/22 без змін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Абзацом 1 ч.1 ст.32 Закону «Про ринок природного газу» (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами.

Кодекс ГТС визначає, що договір транспортування - договір, укладений між оператором ГТС та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор ГТС надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору ГТС вартість отриманих послуг (послуги) (п.5 гл.1 розд. І Кодексу ГТС тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Судом установлено, що 30.12.2019 між Оператором та Нафтогазом (далі по тексту договору - Замовник) укладено договір транспортування природного газу №012020/, відповідно до пункту 2.1. якого за цим договором оператор надає Замовнику послугу транспортування природного газу (далі - послуга) на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору установлені в цьому договорі вартість такої послуги та плат (за їх наявності), які виникають при його виконанні (пункти 2.1., 2.2. вказаного правочину).

Обсяг послуги, що надається за цим договором, визначається підписанням додатка 1 до цього договору (розподіл потужності) та/ або додатка 2 (розподіл потужності з обмеженнями), крім надання доступу до потужності на період однієї газової доби (на добу наперед та/або потужності протягом доби) (пункт 2.3. договору в редакції додаткової угоди № 3 від 22.07.2020).

Приймання-передача газу, документальне оформлення та подання звітності оператору здійснюються відповідно до вимог Кодексу (пункт 2.4. договору).

Відповідно до пунктів 2.5., 2.6. договору замовник має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, подавати газ в точках входу та/або приймати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів, а також оплачувати послуги на умовах, зазначених у договорі, а Оператор має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, приймати газ в точках входу та/ або передавати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів.

Згідно з абзацом 1 пункту 2.7. договору додаток 1 є невід`ємною частиною цього договору у випадку, коли Компанії надається право використання гарантованої та/або переривчастої потужності, крім випадку замовлення потужності наперед.

Пунктом 5.1. визначено, що порядок комерційного обліку природного газу (у тому числі приладового) та перевірки комерційних вузлів обліку, а також порядок приймання-передачі природного газу в точках входу/виходу до/з газотранспортної системи та визначення і перевірки параметрів якості в цих точках здійснюються сторонами відповідно до вимог Кодексу та з урахуванням цього договору.

Відповідно до розділу VI договору позивач забезпечує наявність відповідних потужностей у точках входу до газотранспортної системи або в точках виходу з газотранспортної системи в обсязі, визначеному згідно з додатком 1 до цієї угоди (розподіл потужності). Розподіл потужності здійснюється в порядку, передбаченому положеннями Кодексу. Надання номінацій (реномінацій) для отримання транспортування здійснюється у порядку, установленому Кодексом. Форми номінацій і реномінацій оприлюднюються Товариством на його власному вебсайті.

Вартість послуг за розподіл потужності та транспортування розраховується за тарифами, установленими регулятором, а за балансування - за фактичною вартістю, яка визначається відповідно до порядку, установленого Кодексом (пункт 7.1. договору).

За змістом пункту 8.1. указаного правочину вартість послуг договірної потужності визначається виходячи з обсягу замовленої потужності Компанії згідно з додатком 1 до цього Договору (розподіл потужності) та/або додатком 2 до цього договору (розподіл потужності з обмеженнями) та/або обсягу підтвердженої номінації у випадку замовлення потужності на період однієї газової доби.

Абзацом 1 пункту 8.2. договору передбачено, що вартість договірної потужності Компанії на період газового місяця (Р) визначається як сума вартості договірних потужностей за кожен день газового місяця.

За змістом пункту 8.2. договору послуги доступу до потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи на період газового місяця, кварталу та/або року надаються на умовах 100 % попередньої оплати у розмірі вартості замовленої потужності на період газового місяця за п`ять робочих днів до початку газового місяця, у якому буде забезпечуватись доступ до потужностей. Компанія сплачує Товариству вартість замовленої потужності, як зазначено в цьому розділі, незалежно від того, чи була повністю використана замовлена потужність.

У цьому ж пункті договору зазначено, що у платіжних дорученнях відповідач повинен обов`язково указувати номер договору, дату його підписання та звітний період (місяць, рік), за який здійснюється оплата. У разі, якщо у платіжних дорученнях Компанії не зазначено номер договору, дату його підписання, звітний період (місяць, рік), за який здійснюється оплата, Товариство зараховує кошти, що надійшли від Компанії, у першу як погашення заборгованості за надані послуги з транспортування газу, що виникла в попередніх періодах.

Пунктом 11.1. договору передбачено, що послуги, які надаються за цим договором, за винятком послуг балансування, оформлюються позивачем та відповідачем актами наданих послуг.

Згідно з пунктами 11.2., 11.3. договору Товариство до п`ятнадцятого числа місяця, наступного за звітним, направляє Компанії два примірники акта наданих послуг за газовий місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою позивача. Компанія протягом двох днів з дати одержання актів наданих послуг зобов`язується повернути Товариству один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою відповідача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта, розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до умов цього договору або в судовому порядку. До прийняття рішення судом вартість послуг визначається за даними Товариства.

Даний договір набрав чинність у день його укладення, у частині транспортування природного газу - з 7:00 години 1 січня 2020 року (включно), на строк до 31 грудня 2020 року, а в частині розрахунків - до їх повного виконання. Цей договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку його дії жодною із сторін не буде заявлено про припинення дії договору або перегляд його умов (пункт 17.1. договору).

Пунктом 17.1. договору передбачено, що усі зміни та доповнення до нього оформлюються письмово та підписуються уповноваженими особами сторін.

Судом було установлено, що між сторонами було укладено ряд додаткових угод до цього правочину.

Додатковою угодою від 22 липня 2020 року № 3 сторони доповнили пункт 2.2. розділу ІІ договору новим абзацом, за яким Компанія визнає, що потужність у точках міждержавного з`єднання, розподілена їй за результатами проведених аукціонів на аукціонній платформі, є її договірною потужністю і буде нею оплачена на умовах даного договору.

Цією додатковою угодою пункт 2.8. розділу ІІ договору викладено в такій редакції: "Обсяг послуги, що надається за цим договором, визначається підписанням додатка 1 до цього договору (розподіл потужності) та/або додатка 2 (розподіл потужності з обмеженням), крім надання доступу до потужності на період однієї газової доби (на добу наперед та/або потужності протягом доби)."

Додатковою угодою від 1 грудня 2020 року № 5 сторони виклали пункт 8.2. розділу VIII договору в редакції указаної додаткової угоди, згідно з якою послуги доступу до потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи на період газового місяця, кварталу та/або року надаються на умовах 100 % попередньої оплати у розмірі вартості замовленої потужності на період газового місяця за п`ять банківських днів до початку газового місяця, у якому буде забезпечуватись доступ до потужностей.

Судом також було установлено, що 29 червня 2021 року сторонами підписано та скріплено печатками додаток № 1 до договору, яким Товариство та Компанія визначили об`єми гарантованої потужності на точках входу/виходу на добу.

Зі змісту цього додатку убачається, що потужність точки входу/виходу за період з 1 жовтня 2021 року по 30 вересня 2022 року складає: точка входу "Суджа" - 77 200 000,00 куб.м на добу, точка входу "Сохрановка" - 32 400 000,00 куб.м на добу, точка виходу Ужгород/Великі Капушани - 69 100 000,00 куб.м на добу, точка виходу "Дроздовичі" - 10 200 000,00 куб.м на добу, точка виходу "Берегове" - 24 600 000,00 куб.м на добу, точка виходу "Гребеники" - 4 500 000,00 куб.м на добу, точка виходу "Олексіївка" - 1 200 000,00 куб.м на добу, точка входу "Каушани" та точка виходу "Орлівка/Ісакча" - 0 куб.м на добу.

За період з 1 жовтня 2022 року по 30 вересня 2023 року: точка входу "Суджа" - 77 200 000,00 куб.м на добу, точка входу "Сохрановка" - 37 600 000,00 куб.м на добу, точка виходу Ужгород/Великі Капушани - 66 500 000,00 куб.м на добу, точка виходу "Дроздовичі" - 11 100 000,00 куб.м на добу, точка виходу "Берегове" - 26 000 000,00 куб.м на добу, точка виходу "Гребеники" - 4 700 000,00 куб.м на добу, точка виходу "Олексіївка" - 1 300 000,00 куб.м на добу, точка входу "Каушани" та точка виходу "Орлівка/Ісакча" - 0 куб.м на добу.

Судом установлено, що між позивачем та відповідачем підписано та скріплено печатками акт наданих послуг за липень 2020 року № 07-20/ТРАНЗИТ, згідно з яким вартість договірної потужності за вказаний місяць складає 4 501 879 850,84 грн.

З матеріалів справи убачається, що на виконання умов договору позивач також оформив акти наданих послуг: від 31 липня 2022 року № 07-22/ТРАНЗИТ/РІК (за липень 2022 року) на суму 2 521 658 404,70 грн, від 31 серпня 2022 року № 08-22/ТРАНЗИТ/РІК (за серпень 2022 року) на суму 3 092 127 526,48 грн, від 30 вересня 2022 року № 09-22/ТРАНЗИТ/РІК (за вересень 2022 року) на суму 2 992 381 477,23 грн, від 31 жовтня 2022 року № 10-22/ТРАНЗИТ/РІК (за жовтень 2022 року) на суму 3 002 145 688,37 грн, від 30 листопада 2022 року № 11-22/ТРАНЗИТ/РІК (за листопад 2022 року) на суму 2 905 302 279,07 грн, від 31 грудня 2022 року № 12-22/ТРАНЗИТ/РІК (за грудень 2022 року) на суму 3 002 145 688,37 грн, від 31 січня 2023 року № 01-23/ТРАНЗИТ/РІК (за січень 2023 року) на суму 3 002 145 688,37 грн.

Також судом установлено, що позивачем були виставлені відповідні рахунки на оплату за указані місяці, копії яких містяться в матеріалах цієї справи.

Зазначені акти наданих послуг разом з рахунками на оплату були надіслані Компанії листами з описами вкладень, копії яких також містяться в матеріалах даної справи.

Однак вищезазначені акти не були підписані відповідачем.

Натомість у листах, адресованих позивачу: від 16 червня 2022 року № 24-1268/1.4-22, від 12 липня 2022 року № 24-1556/1.4-22, від 18 серпня 2022 року № 24-1944/1.4-22, Компанія, посилаючись на воєнний стан та обставини форс-мажору, вказала власні (зменшені) показники потужності точок входу і виходу та наполягала на їх погодженні Товариством.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України установлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України установлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не установлено договором. Положення глави 63 ЦК України можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

За умовами частини 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Правові засади функціонування ринку природного газу України визначені Законом.

Пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону визначено, що газотранспортна система - це технологічний комплекс, до якого входить окремий магістральний газопровід з усіма об`єктами і спорудами, пов`язаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька таких газопроводів, якими здійснюється транспортування природного газу від точки (точок) входу до точки (точок) виходу.

Транспортування природного газу - це господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу (пункт 45 частини 1 статті 1 Закону).

Згідно з частиною 1 статті 32 Закону транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу.

Кодекс є регламентом функціонування газотранспортної системи України та визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газотранспортної системи України.

Відповідно до пункту 3 глави 1 розділу І Кодексу його дія поширюється на всіх суб`єктів ринку природного газу України: операторів суміжних систем, газовидобувні підприємства, замовників, споживачів та постачальників природного газу незалежно від підпорядкування та форми власності, а також операторів торгових платформ.

Згідно з пунктом 5 глави 1 розділу І Кодексу замовник послуг транспортування - це юридична особа або фізична особа - підприємець, яка на підставі договору транспортування, укладеного з оператором газотранспортної системи, замовляє одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу.

Договір транспортування - це договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого регулятором, згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги).

Оператор газотранспортної системи на підставі договору транспортування природного газу та згідно з умовами, визначеними в Кодексі, надає суб`єктам ринку природного газу: право користування газотранспортною системою в межах розподілу потужностей на точках входу та виходу; послуги транспортування природного газу газотранспортною системою в межах договірних потужностей та підтверджених номінацій (пункт 1 глави 3 розділу І Кодексу).

За умовами пункту 7 глави 3 розділу I Кодексу оператор газотранспортної системи здійснює надання послуг транспортування природного газу з моменту отримання природного газу в точці входу та до моменту передачі природного газу в точці виходу.

Відповідно до пункту 1 глави 1 розділу VIII Кодексу одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі, вчинення дій з врегулювання добового небалансу, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування. Договір транспортування є документом, який регулює правовідносини між оператором газотранспортної системи і окремим замовником послуг транспортування.

Згідно з пунктом 9 глави 1 розділу VIII Кодексу замовник послуг транспортування на підставі договору транспортування може замовити в оператора газотранспортної системи нижче наведені послуги, що є складовими послуги транспортування: доступ до потужності в точці входу або виходу з газотранспортної системи; замовлення фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтвердженої номінації; вчинення дій з врегулювання добового небалансу.

Таким чином, послуги доступу до потужності, фізичного транспортування, врегулювання добового небалансу - це складові послуги з транспортування природного газу, які надаються виключно на підставі договору транспортування.

Отже, договір транспортування природного газу є договором, який передбачає надання трьох видів послуг, а його істотні умови визначені статтею 901 ЦК України, Законом, Кодексом, типовим договором.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 15 липня 2022 року у справі № 921/184/21.

Тобто, позивач, як Оператор ГТС, в силу положень частин першої, другої статті 23 Закону України "Про ринок природного газу" є юридичною особою, яка не є складовою вертикально інтегрованої організації і здійснює свою господарську діяльність незалежно від діяльності з видобутку, розподілу, постачання природного газу, діяльності оптових продавців. Оператор ГТС не може провадити діяльність з видобутку, розподілу або постачання природного газу, здійснюючи виключно діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь інших учасників ринку природного газу.

Згідно з пунктом 1 глави 2 розділу IX Кодексу доступ до потужності надається лише замовникам послуг транспортування, які уклали з оператором газотранспортної системи договір транспортування.

За абзацом 1 пункту 4 розділу IX Кодексу при наданні доступу до гарантованої потужності оператор газотранспортної системи зобов`язаний надавати право користування визначеним обсягом потужності на гарантованій (постійній) основі.

Протягом 5 робочих днів з дати отримання проекту про розподіл потужності замовник послуг транспортування повинен надати оператору газотранспортної системи підписаний з боку замовника розподіл потужності (пункт 4 глави 6 розділу IX Кодексу).

Згідно з пунктом 1 глави 1 розділу XI Кодексу номінації подаються замовниками послуг транспортування на відповідну добу в розрізі кожної точки входу/виходу. При цьому, природний газ, що перебуває в митному режимі митного складу, може подаватись/відбиратись виключно в точках входу/виходу на міждержавних з`єднаннях та/або точках входу/виходу до/з митного складу газосховища чи групи газосховищ.

За змістом пункту 2 глави 1 розділу ХІV Кодексу замовники послуг транспортування зобов`язані своєчасно врегульовувати свої небаланси. Оператор газотранспортної системи вчиняє балансуючі дії виключно з метою підтримання звичайного рівня функціонування газотранспортної системи в разі недотримання замовниками послуг транспортування своїх підтверджених номінацій/реномінацій. При здійсненні таких дій оператору газотранспортної системи забороняється використовувати власний природний газ із газосховища.

Відповідно до пункту 2 глави 1 розділу ХІV Кодексу при розрахунку небалансу замовників послуг транспортування оператор газотранспортної системи враховує всі обсяги природного газу у розрізі кожного замовника послуг транспортування, переданого до газотранспортної системи та відібраного з газотранспортної системи.

Пунктом 7 глави 6 розділу XIV передбачено, що оператор газотранспортної системи розраховує обсяг добового небалансу для кожного портфоліо балансування замовників послуг транспортування природного газу за кожну газову добу як різницю між алокаціями подач природного газу до газотранспортної системи та алокаціями відбору з газотранспортної системи (з урахуванням підтверджених торгових сповіщень).

Таким чином, складові послуги транспортування (доступ до потужності, фізичне транспортування, врегулювання добового небалансу) реалізуються сторонами договору не одночасно, а у порядку, визначеними розділами IX, XI , XIV Кодексу.

Отже, у розумінні вищевказаних положень Кодексу можна дійти висновку, що послуга доступу до потужності, як складова послуги транспортування природного газу, не означає фізичне транспортування газу. Більше того, чинним Кодексом не передбачена така послуга як фізичне транспортування природного газу, тобто як окрема та самостійна послуга, а не як складова послуги транспортування.

Ураховуючи викладене, заперечення відповідача про те, що обумовлена договором послуга транспортування полягає у фізичному переміщенні природного газу з точки виходу до точки входу є необґрунтованими, оскільки відповідач безпідставно ототожнює одну складову послуги (фізичного транспортування газу) з послугою транспортування в цілому.

Також, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що предметом спору в даній справі є саме стягнення заборгованості за надані послуги щодо доступу до потужності. У той же час, стягнення заборгованості за послуги з фізичного транспортування газу газотранспортною системою на підставі підтвердженої номінації не є предметом даного спору. З урахуванням вищенаведеного, посилання відповідача в апеляційній скарзі на ст. 903 ЦК України судом відхиляються.

Частиною 1 статті 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Аналогічне положення міститься в пункті 14.1. договору.

З матеріалів справи слідує, що листом від 10 травня 2022 року № 2784/17-22 Товариство повідомило Компанію про настання форс-мажорних обставин та зазначило, що з 15:00 газової доби 10 травня 2022 року номінації для транспортування газу через фізичну точку з`єднання "Сохрановка" на газову добу 11 травня 2022 року і на наступні газові доби до припинення обставин непереборної сили будуть відхилені.

Крім того, зі змісту вищезазначених актів наданих послуг, сформованих та підписаних Товариством, убачається, що позивач не нараховував плату за замовлену потужність по точці входу "Сохрановка". Окрім вказаної точки входу, послуги щодо доступу до гарантованої потужності надавалися в інших точках входу та виходу. Факт надання таких послуг по інших точках входу/виходу не заперечувався представниками Компанії під час розгляду даного спору.

Водночас відповідачем не було доведено належними та допустимими доказами неможливість використання інших точок входу та виходу в межах визначених договором обсягів їх потужностей.

У зв`язку з цим, посилання Компанії на можливість зупинення в односторонньому порядку виконання обов`язків по оплаті вартості замовленої потужності по іншим точкам входу та виходу на підставі статті 538 ЦК України є необґрунтованими.

Абзацом 1 пункту 2 глави 2 розділу VIII Кодексу установлено, що послуги транспортування природного газу надаються на умовах 100 % попередньої оплати (крім випадку, передбаченого цим пунктом) у розмірі вартості розподіленої потужності на період газового місяця для послуг на період газового місяця, кварталу та/або року за п`ять банківських днів до початку газового місяця, у якому буде забезпечуватись транспортування природного газу, крім випадку, передбаченого абзацом 2 цього пункту.

Відповідні положення містяться в пунктах 8.1., 8.2. договору.

Абзацом 8 пункту 8.2 договору сторони погодили, що замовник сплачує оператору вартість замовленої потужності, як зазначено в розділі VIII договору, незалежно від того, чи була повністю використана замовлена потужність.

Відповідно до постанови НКРЕКП від 30.09.2015 № 2497 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Типовий договір транспортування природного газу містить додатки до нього, а саме: додаток 1 - розподіл потужності, додаток 2 - розподіл потужності з обмеженнями, додаток 3 - перелік комерційних вузлів обліку газу, фактично установлених у пунктах приймання-передачі газу.

Отже, підставою для оплати Компанією послуги доступу до потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи на період газового місяця є наявність підписаного сторонами додатку 1 до договору, яким установлений відповідний обсяг замовленої позивачем потужності.

Разом із цим, сторони погодили, що обов`язок з оплати указаної послуги виникає у відповідача за п`ять робочих днів до початку газового місяця, у якому буде забезпечуватись доступ до потужностей (абзац 8 пункту 8.2 договору) і не залежить від додаткових дій Товариства, зокрема, щодо надіслання рахунків на оплату, підписання актів надання послуг.

Також, колегія суддів зазначає, що безпідставними також є посилання Компанії на лист Міністерства енергетики України від 28 травня 2022 року № 20/1.4-7.3-7043, копія якого міститься в матеріалах справи, оскільки указаний орган не є стороною спірного договору. Також суд зазначає, що цей цивільно-правовий договір укладений між двома самостійними юридичними особами на основі їхнього волевиявлення, а тому згідно з положеннями статті 651 ЦК України та пункту 17.2. договору зміна установленої вартості послуг здійснюється письмово за погодженням сторін.

Крім того, зазначений лист не є нормативно-правовим актом у розумінні чинного законодавства України та не може породжувати жодних юридичних наслідків для сторін щодо виконання умов договору. Відтак, посилання відповідача на вказаний лист, як на підставу зменшення вартості послуг, є безпідставним.

Судом установлено, що за період з липня 2022 року по січень 2023 року Товариство надало послуги на загальну суму 20 517 906 752,59 грн, що підтверджується актами: від 31 липня 2022 року № 07-22/ТРАНЗИТ/РІК (за липень 2022 року) на суму 2 521 658 404,70 грн, від 31 серпня 2022 року № 08-22/ТРАНЗИТ/РІК (за серпень 2022 року) на суму 3 092 127 526,48 грн, від 30 вересня 2022 року № 09-22/ТРАНЗИТ/РІК (за вересень 2022 року) на суму 2 992 381 477,23 грн, від 31 жовтня 2022 року № 10-22/ТРАНЗИТ/РІК (за жовтень 2022 року) на суму 3 002 145 688,37 грн, від 30 листопада 2022 року № 11-22/ТРАНЗИТ/РІК (за листопад 2022 року) на суму 2 905 302 279,07 грн, за від 31 грудня 2022 року № 12-22/ТРАНЗИТ/РІК (за грудень 2022 року) на суму 3 002 145 688,37 грн, від 31 січня 2023 року № 01-23/ТРАНЗИТ/РІК (за січень 2023 року) на суму 3 002 145 688,37 грн.

З матеріалів справи убачається, що за указані газові місяці відповідач здійснив розрахунки з позивачем на загальну суму 17 517 760 872,49 грн. Даний факт не заперечувався сторонами під час розгляду спору.

За статтею 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Ураховуючи те, що сума основного боргу відповідача за указаним договором за період з липня 2022 року по січень 2023 року в розмірі 3 000 145 880,10 грн (20 517 906 752,59 грн - 17 517 760 872,49 грн) підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і Компанія на момент прийняття рішення не надала документів, які свідчать про погашення указаної заборгованості перед позивачем, а також не довела належними доказами відсутність у неї спірної основної заборгованості, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимоги Товариства до відповідача про стягнення зазначеної суми. Відтак, позов у цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, у зв`язку з неналежним та несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за указаним договором позивач також просив суд стягнути з відповідача 34 535 516,93 грн трьох процентів річних, з яких: 370 017,52 грн - проценти, нараховані за період з 23 червня 2020 року по 23 червня 2020 року на суму боргу в розмірі 4 501 879 850,84 грн, 1 180 556,79 грн - проценти, нараховані за період з 25 травня 2022 року по 30 травня 2022 року на суму боргу в розмірі 2 393 906 818,39 грн, 77 310,22 грн - проценти, нараховані за період з 31 травня 2022 року по 2 червня 2022 року на суму боргу в розмірі 313 535 880,16 грн, 309 240,87 грн - проценти, нараховані за період з 3 червня 2022 року по 14 червня 2022 року на суму боргу в розмірі 313 535 880,16 грн, 806 393,02 грн - проценти, нараховані за період з 24 червня 2022 року по 27 червня 2022 року на суму боргу в розмірі 2 452 778 772,42 грн, 149 455,30 грн - проценти, нараховані за період з 28 червня 2022 року по 3 липня 2022 року на суму боргу в розмірі 303 062 136,26 грн, 532 101,47 грн - проценти, нараховані за період з 4 липня 2022 року по 30 липня 2022 року на суму боргу в розмірі 239 774 117,35 грн, 588 771,04 грн - проценти, нараховані за період з 31 липня 2022 року по 29 серпня 2022 року на суму боргу в розмірі 238 779 364,73 грн, 3 237 384,34 грн - проценти, нараховані за період з 30 серпня 2022 року по 10 лютого 2023 року на суму боргу в розмірі 238 716 219,24 грн, 6 690 550,46 грн - проценти, нараховані за період з 25 липня 2022 року по 10 лютого 2023 року на суму боргу в розмірі 404 983 568,35 грн, 5 476 136,63 грн - проценти, нараховані за період з 25 серпня 2022 року по 10 лютого 2023 року на суму боргу в розмірі 391 919 582,27 грн, 5 615 933,45 грн - проценти, нараховані за період з 26 вересня 2022 року по 10 лютого 2023 року на суму боргу в розмірі 495 124 567,62 грн, 4 292 684,06 грн - проценти, нараховані за період з 25 жовтня 2022 року по 10 лютого 2023 року на суму боргу в розмірі 479 152 807,38 грн, 3 214 918,43 грн - проценти, нараховані за період з 24 листопада 2022 року по 10 лютого 2023 року на суму боргу в розмірі 495 124 567,62 грн, 1 994 063,33 грн - проценти, нараховані за період з 24 грудня 2022 року по 10 лютого 2023 року на суму боргу в розмірі 495 124 567,62 грн.

Також на підставі вищезазначеної норми позивач просив стягнути з Компанії 100 139 113,89 грн інфляційних втрат, нарахованих на відповідні суми боргу згідно з наданим розрахунком.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За умовами пункту 8.2. договору 100 % попередньої оплати у розмірі вартості замовленої потужності на період газового місяця за п`ять банківських днів сплачуються до початку газового місяця, у якому буде забезпечуватись доступ до потужностей.

Отже, останнім днем сплати послуг за липень 2020 року було 22 червня 2020 року.

Як зазначив сам позивач, 23 червня 2020 року Компанія погасила спірну заборгованість за цей місяць у розмірі 4 501 879 850,84 грн.

14 січня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи №924/532/19 досліджував питання щодо особливостей нарахування інфляційних втрат і 3% річних, де визначив, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.

З огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Аналогічні правові висновки викладені також в постановах Верховного Суду від 27.05.2019 по справі №910/20107/17, від 21.05.2019 по справі №916/2889/13, від 16.04.2019 по справам №922/744/18 та №905/1315/18, від 05.03.2019 по справі №910/1389/18, від 14.02.2019 по справі №922/1019/18, від 22.01.2019 по справі №905/305/18, від 21.05.2018 по справі №904/10198/15, від 02.03.2018 по справі №927/467/17.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання.

При цьому день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення.

Оскільки фактичний день сплати заборгованості не включається до періоду нарахування, вимога Товариства про стягнення з Компанії 370 017,52 грн трьох процентів річних, нарахованих за період з 23 червня 2020 року по 23 червня 2020 року на суму боргу в розмірі 4 501 879 850,84 грн, є необґрунтованою, а відтак не підлягає задоволенню в цій частині.

Ураховуючи вищенаведене, за перерахунком суду, загальний обґрунтований розмір трьох процентів річних становить 34 165 499,41 грн.

За таких обставин, позов у частині стягнення з Компанії указаної компенсаційної виплати підлягає задоволенню у вищезазначеному розмірі. Вимога про стягнення 370 017,52 грн трьох процентів річних задоволенню не підлягає.

Оскільки заявлений Товариством до стягнення розмір інфляційних втрат є арифметично вірним, відповідає вимогам чинного законодавства та положенням договору, тому позовна вимога про стягнення з відповідача вказаної суми компенсаційної виплати підлягає задоволенню у розмірі 100 139 113,89 грн.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором позивач просив суд стягнути з Компанії пеню у розмірі 533 198 856,68 грн, з яких: 1 480 070,09 грн - пеня, нарахована за період з 23 червня 2020 року по 23 червня 2020 року на суму боргу в розмірі 4 501 879 850,84 грн, 7 870 378,58 грн - пеня, нарахована за період з 25 травня 2022 року по 30 травня 2022 року на суму боргу в розмірі 2 393 906 818,39 грн, 515 401 грн - пеня, нарахована за період з 31 травня 2022 року по 2 червня 2022 року на суму боргу в розмірі 313 535 880,16 грн, 5 154 014,47 грн - пеня, нарахована за період з 3 червня 2022 року по 14 червня 2022 року на суму боргу в розмірі 313 535 880,16 грн, 13 439 883,68 грн - пеня, нарахована за період з 24 червня 2022 року по 27 червня 2022 року на суму боргу в розмірі 2 452 778 772,42 грн, 2 490 921,67 грн - пеня, нарахована за період з 28 червня 2022 року по 3 липня 2022 року на суму боргу в розмірі 303 062 136,26 грн, 8 868 357,76 грн - пеня, нарахована за період з 4 липня 2022 року по 30 липня 2022 року на суму боргу в розмірі 239 774 117,35 грн, 9 812 850,61 грн - пеня, нарахована за період з 31 липня 2022 року по 29 серпня 2022 року на суму боргу в розмірі 238 779 364,73 грн, 38 259 996,78 грн - пеня, нарахована за період з 30 серпня 2022 року по 24 грудня 2022 року на суму боргу в розмірі 238 716 219,24 грн, 102 078 050,10 грн - пеня, нарахована за період з 25 липня 2022 року по 24 січня 2023 року на суму боргу в розмірі 404 983 568,35 грн, 91 268 943,82 грн - пеня, нарахована за період з 25 серпня 2022 року по 10 лютого 2023 року на суму боргу в розмірі 391 919 582,27 грн, 93 598 890,87 грн - пеня, нарахована за період з 26 вересня 2022 року по 10 лютого 2023 року на суму боргу в розмірі 495 124 567,62 грн, 71 544 734,25 грн - пеня, нарахована за період з 25 жовтня 2022 року по 10 лютого 2023 року на суму боргу в розмірі 479 152 807,38 грн, 53 581 973,76 грн - пеня, нарахована за період з 24 листопада 2022 року по 10 лютого 2023 року на суму боргу в розмірі 495 124 567,62 грн, 33 234 388,79 грн - пеня, нарахована за період з 24 грудня 2022 року по 10 лютого 2023 року на суму боргу в розмірі 495 124 567,62 грн.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частин 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частинами 2, 3 вищезазначеної статті штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України установлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України установлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 4 статті 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути установлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (частина 6 статті 231 ГК України).

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" (далі - Закон) передбачено, що цей закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Умовами пункту 13.5. договору визначено, що в разі порушення Компанією строків оплати, передбачених цим договором, остання сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми прострочення платежу за кожен день прострочення платежу.

Оскільки фактичний день сплати заборгованості не включається до періоду нарахування, вимога Товариства про стягнення з Компанії 1 480 070,09 грн пені, нарахованої за період з 23 червня 2020 року по 23 червня 2020 року на суму боргу в розмірі 4 501 879 850,84 грн, є необґрунтованою, а відтак не підлягає задоволенню в цій частині.

Таким чином, за перерахунком суду, загальний обґрунтований розмір пені становить 531 718 786,59 грн.

Крім того, з матеріалів справи слідує, що відповідачем було подано клопотання про зменшення розміру пені до 0,00 грн від заявленої суми, суд зазначає наступне.

Статтею 233 ГК України установлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом наведених норм зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе її зменшення.

Тобто, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

При цьому, вирішуючи таке питання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, ступеню виконання зобов`язання, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити для нього непомірний тягар і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013.

Ураховуючи правове значення неустойки, часткову сплату основного боргу, а також те, що відповідач віднесений до Переліку підприємств, які мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2015 року № 83 (із змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України), в умовах воєнного стану суд дійшов висновку про те, що обґрунтованим є зменшення розміру заявленої до стягнення пені на 99 %, у зв`язку з чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня у розмірі 5 317 187,86 грн. На переконання суду, таке зменшення є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі, яке запобігатиме настанню для них негативних наслідків.

Слід зазначити, що положення статті 233 ГК України та частини 3 статті 551 ЦК України надають лише суду право зменшити розмір неустойки, а не звільнити від її стягнення. Разом із тим, у випадку повного задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені до 0,00 грн, суд фактично звільнить Компанію від сплати цієї штрафної санкції, що суперечить положенням вищезазначених норм.

З урахуванням наведених вище обставин, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про зменшення пені підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, ураховуючи те, що рішення Господарського суду м. Києва від 13.04.2023 у справі №910/12377/22 прийнято відповідно до вимог ГПК України, у задоволенні апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" належить відмовити.

Беручи до уваги вищенаведене, Господарського суду міста Києва від 13.04.2023 у справі №910/12377/22 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційних скарг, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за їх подання покладаються на скаржників.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2023 у справі №910/12377/22 залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2023 у справі №910/12377/22 залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2023 у справі №910/12377/22 залишити без змін.

4. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" покласти на позивача.

5. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" покласти на відповідача.

6. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 19.07.2023.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов