РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.07.2023Справа № 910/5791/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Атен"

про стягнення штрафних санкцій за Договором поставки № 53-124-01-22-17212 від 10.02.2022 в розмірі 90 671,40 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Атен» про стягнення штрафних санкцій за Договором поставки № 53-124-01-22-17212 від 10.02.2022 в розмірі 90 671,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором поставки № № 53-124-01-22-17212 від 10.02.2022, в частині поставки товару в обумовлені Договором строки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.04.2023 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/5791/23, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

10.05.2023 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечуючи проти позову зазначив, що порушення строків поставки відбулось через форс-мажорні обставини, які виникли в ході виконання Договору, у зв`язку з чим, відповідач листом від 01.04.2022 № 22_068 повідомив позивача про неможливість виконати договірні зобов`язання до закінчення дії форс-мажорних обставин. Відповідач зазначає, що оскільки виробником продукції за Договором було АТ «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш», що знаходиться у м. Суми, не підтвердило можливість виробництва продукції у період воєнного стану, з метою виконання взятих на себе зобов`язань 23.05.2023 ТОВ «НВП «Атен» отримано від АТ «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» право використання технічної і конструкторської документації на насосні агрегати, та після організації технологічної можливості для виготовлення продукції, Листом № 22_279-1 від 17.10.2022 запропоновано позивачу замінити виробника продукції, та після погодження пропозиції, відповідач приступив до виробництва, та як тільки це стало можливим, 19.12.2022 здійснив відвантаження готової продукції на адресу позивача.

22.05.2023 представником відповідача подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

20.06.2023 представником позивача подано відповідь на відзив, у якій позивач зазначає, що відповідач не виконав належним чином передбачені пунктом 7.3 Договору умови для звільнення його від відповідальності за прострочення поставки товару, оскільки не надав не пізніше 18.04.2022 відповідний сертифікат ТПП України, звернувшись до ТПП України із заявою про видачу сертифіката лише після спливу часу більше, ніж 1 календарний рік та отримання 25.04.2023 ухвали суду від 17.04.2023 про відкриття провадження у справі № 910/5791/23. Позивач зазначає, що відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022, яким затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, Сумська міська територіальна громада віднесена до територій активних бойових дій з періодом з 24.02.2022 та датою закінчення бойових дій - 03.04.2022, в той час як доданий відповідачем сертифікат засвідчує форс-мажор протягом періоду з 01.04.2022 по 18.12.2022, при цьому, ні матеріали долучені відповідачем до його заяви від 02.05.2023 № 23-082, виключно на підставі яких ТПП України видано сертифікат № 3100-23-2362, ані будь-які інші докази, додані відповідачем до відзиву на позовну заяву, не доводять наявності причинно-наслідкового зв`язку між військовою агресією рф проти України, введеним в Україні у зв`язку з цим воєнним станом і активними бойовими діями на території Сумської міської територіальної громади в період з 24.02.2022 по 03.04.2022 та простроченням відповідачем виконання своїх зобов`язань за Договором в період з 11.02.2022 по 10.06.2022 (Включно), а також після 10.06.2022 і до моменту поставки товару 19.12.2022, оскільки не підтверджують:

- наявності будь-яких договірних відносин між відповідачем і виробником товару або його офіційними дилерами з приводу виготовлення і поставки для відповідача товару, який мав бути поставлений відповідачем для позивача за Договором;

- відсутності товару, зазначеного у Договорі, який виготовлений до початку війни або протягом періоду з 24.02.2022 по 10.06.2022, на ринку у виробника та/або інших продавців, в тому числі і у офіційних дилерів виробника, таких як ТОВ «Енергія», ТОВ «Монблан», ТОВ «Профіт-Атирау», ТОВ «Артнем» з переліку офіційних дилерів виробника, що розміщений на його офіційному сайті в мережі інтернет;

- факту припинення або призупинення господарської діяльності виробником у зв`язку з військовою агресією проти рф України, введеним в Україні у зв`язку з цим воєнним станом і активними бойовими діями на території Сумської міської територіальної громади в період з 24.02.2022 по 03.04.2022,

- наявності причинно-наслідкового зв`язку між військовою агресією рф проти України, введеним в Україні у зв`язку з цим воєнним станом і активними бойовими діями на території Сумської міської територіальної громади в період з 24.02.2022 по 03.04.2022, та передачею виробником для відповідача права на використання з 23.05.2023 технічно та конструкторської документації на насосні агрегати, згідно з листом виробника від 23.05.2023 № 43-14/20/01771;

- наявності будь-якого зв`язку між товаром, який мав бути поставлений відповідачем для позивача на виконання умов Договору, і технічною та конструкторською документацією на насосні агрегати, право на використання якої відповідачем з 23.05.2023 підтверджено листом виробника від 23.05.2023 № 43-14/20/01771.

03.07.2023 представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

10 лютого 2022 року між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" (далі - покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Атен» (далі - постачальник, відповідач) укладено Договір № 53-124-01-22-17212 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю в передбачені цим Договором строки товар, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити даний товар згідно з найменуванням, асортиментом, виробником, кількістю, ціною та за кодом згідно УКТ ЗЕД товару, які зазначаються в Специфікації № 1 (Додаток № 1 до Договору), та є невід`ємною частиною Договору. Предметом поставки по даному договору є товар: код 42120000-6 згідно ДК 021-2015 (насоси та компресори). Місце виконання цього Договору є місто Нетішин Хмельницької області (п. 1.2 та п. 1.3 Договору).

Відповідно до п. 2.1 Договору якість та інші вимоги до товару, що поставляються за цим Договором повинні відповідати технічним характеристикам вказаним в технічній специфікації (Додаток № 2 до цього Договору), технічній документації, якою встановлені вимоги щодо його якості, умовам Договору. Якість товару підтверджується (сертифікатом якості або паспортом виробника, та інш.), які передаються постачальником для покупця разом із товаром.

Згідно з п. 3.1 Договору строк поставки товару становить 120 календарних днів з дати укладення сторонами цього Договору.

У відповідності до п. 3.2 та п. 3.3 Договору поставка товару згідно специфікації здійснюється транспортом і за рахунок постачальника на умовах DDP згідно з Інкотермс 2010 на склад вантажоодержувача за адресою: Хмельницьке відділення ВП «Складське господарство»/ склад № 10, вул. Енергетиків, 36, м. Нетішин, Хмельницька область, 30100).

Постачальник за 3 дні до відвантаження, направляє покупцю письмове повідомлення про готовність товару до відвантаження на електронну пошту

Датою поставки товару є дата підписання видаткової накладної вантажоодержувачем. Ризик випадкового пошкодження або випадкового знищення товару переходить до покупця з моменту поставки товару (п. 3.5 Договору).

Відповідно до п. 3.12 Договору з товаром постачальник надає наступну супровідну документацію: видаткову накладну або оформлену українською мовою (оригінал, в 3-х примірниках); документ про якість (сертифікат) виробника на товар (оригінал) іншу документацію передбачену технічною специфікацією.

Згідно з п. 4.1 Договору ціна товару по Договору становить 289 500,00 грн., крім того ПДВ 20% 57 900,00 грн. Ціна за одиницю товару, загальна ціна та кількість товару по Договору визначається Специфікацією № 1 (п. 4.2 Договору).

За умовами п. 5.1 Договору оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 60 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатний товар згідно СОУ НАЕК 038:2021 «Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП компанії».

У відповідності до п. 5.2 Договору постачальник зобов`язаний скласти належним чином електронну податкову накладну та зареєструвати її в єдиному реєстрі податкових накладних у порядку та протягом строку, які визначені податковим кодексом України.

Пунктом 6.3.1 Договору узгоджено, що постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені Договором.

Відповідно до п. 7.1 Договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором у разі обставин непереборної сили, зазначених в п. 2 ст. 14-1 Закону України «Про Торгово-промислові палати в Україні», які не існували під час укладання Договору та виникли поза волею сторін. Наявність форс-мажорних обставин засвідчується відповідним документом, виданим Торгово-промисловою палатою України, або регіональною торгово-промисловою палатою, згідно з законодавством України, або іншим уповноваженим органом, відповідно до законодавства України (п. 7.2 Договору).

Згідно з п. 7.3 та п. 7.4 Договору сторона, що зазнала форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання зобов`язань за Договором, письмово повідомляє іншу сторону про їх наявність, протягом 5 днів з початку їх дії з наступним наданням, протягом 10 днів, відповідного підтверджуючого документу. Про закінчення форс-мажорних обставин сторона, яка зазначала їх впливу, письмово в 5 денний строк повідомляє другу сторону.

Якщо форс-мажорні обставини будуть діяти більше 3 місяців, сторони мають право розірвати Договір, уклавши про це відповідну угоду.

У відповідності з п. 7.5 Договору наявність форс-мажорних обставин звільняє сторони від відповідальності за невиконання/неналежне виникнення зобов`язань за Договором.

Пунктом 8.2 Договору узгоджено, що за порушення строку поставки товару постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1% від вартості непоставленого (недопоставленого) в строк товару за кожен день прострочення, а за прострочення поставки понад 30 днів постачальник додатково сплачує покупцю штраф в розмірі 7% від вказаної вартості.

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (за наявності печатки) і діє до повного виконання, а в частині виконання гарантійних зобов`язань, що передбачені даним Договором - до спливу гарантійних строків (п. 11.1 Договору).

Додатком № 1 до Договору сторонами узгоджено Специфікацію № 1, якою узгоджено поставку товару на суму 347 400,00 грн.

Додатком № 2 до Договору сторонами узгоджено Технічну специфікацію.

На виконання умов Договору, відповідачем поставлено позивачу товар вартістю 347 400,00 грн. згідно видаткової накладної № 66 від 19.12.2022.

30 грудня 2022 року позивач звернувся до відповідача із Претензію № 45-30-1864/16505 від 28.12.2022, у якій вимагав у зв`язку з порушенням строку поставки товару за Договором, у строк не пізніше семи днів з моменту отримання цієї претензії, сплатити пеню у розмірі 66 353,40 грн. та штраф у розмірі 24 318,00 грн., на яку відповідач надав відповідь № 23_002 від 03.01.2023, у якій зазначив, що у зв`язку з російським вторгненням на територію України та введенням воєнного стану, завод виробник продукції за Договором повідомив про неможливість виготовлення та поставки запасних частин, у зв`язку з чим, з метою виконання взятих на себе зобов`язань, відповідачем було запропоновано змінити виробника продукції. Також, відповідач зазначив, що оскільки процес виготовлення продукції є доволі тривалим, відповідач здійснив поставку товару як тільки це стало можливим. У зв`язку з викладеним, відповідач, зважаючи на строк співраці сторін, у зв`язку з фінансовими труднощами, в яких опинилась компанія, пропонував вирішити питання сплати штрафних санкцій в досудового порядку після повного розрахунку позивачем за Договором.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Укладений між сторонами договір за своєю природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поряд з цим, стаття 712 ЦК України регулює відносини, що виникають із договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Згідно з п. 3.1 Договору строк поставки товару становить 120 календарних днів з дати укладення сторонами цього Договору.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Отже, враховуючи узгоджені сторонами умовами Договору, відповідач зобов`язаний був поставити товар у строк до 10.06.2022 включно.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, товар вартістю 347 400,00 грн. відповідачем поставлено позивачу 19.12.2022 згідно видаткової накладної № 66, із порушенням узгоджених строків.

Відповідач в свою чергу зазначає, що прострочення поставки товару відбулося у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин, що підтверджується Сертифікатом № 3100-23-2362 Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) в якому, зокрема зазначено, що форс-мажорні обставини у відносинах між позивачем і відповідачем виникли з 01.04.2022 по 18.12.2022.

Відповідно до п. 7.1 Договору сторони звільняться від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором у разі обставин непереборної сили, зазначених в п. 2 ст. 14-1 Закону України «Про Торгово-промислові палати в Україні», які не існували під час укладання Договору та виникли поза волею сторін.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується відповідним документом, виданим Торгово-промисловою палатою України, або регіональною торгово-промисловою палатою, згідно з законодавством України, або іншим уповноваженим органом, відповідно до законодавства України (п. 7.2 Договору).

Згідно з п. 7.3 та п. 7.4 Договору сторона, що зазнала форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання зобов`язань за Договором, письмово повідомляє іншу сторону про їх наявність, протягом 5 днів з початку їх дії з наступним наданням, протягом 10 днів, відповідного підтверджуючого документу. Про закінчення форс-мажорних обставин сторона, яка зазначала їх впливу, письмово в 5 денний строк повідомляє другу сторону.

Якщо форс-мажорні обставини будуть діяти більше 3 місяців, сторони мають право розірвати Договір, уклавши про це відповідну угоду.

У відповідності з п. 7.5 Договору наявність форс-мажорних обставин звільняє сторони від відповідальності за невиконання/неналежне виникнення зобов`язань за Договором.

Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини 1 статті 263 Цивільного кодексу України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

За змістом частини 2 статті 218 Господарського кодексу України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Так, частина 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі статтями 617 ЦК України, 218 ГК України особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками (постанова Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 904/6463/14 (3-216гс15)).

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за таких умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Відповідно до частини другої статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, зокрема, викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Частиною 1 цієї статті встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 зазначив, що сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати (пункт 75).

Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних.

Сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Саме таких висновків дотримується колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, у постанові від 09.11.2021 у справі № 913/20/21, у постанові від 04.10.2022 у справі № 927/25/21.

Разом з тим, Сертифікат № 3100-23-2362 Торгово-промислової палати України, в якому зазначено про неможливість виконання у погоджений строк поставки товару у період дії форс-мажорних обставин, у період з 01.04.2023 по 18.12.2023 виданий 17.05.2023, тобто, уже після порушення відповідачем строків поставки товару та за зверненням позивача, вих. № 23_082 від 02.05.2023.

В той час, положеннями пунктів 7.3 та 7.4 Договору сторонами було погоджено, що сторона, яка не може виконати у строк зобов`язання внаслідок обставин настання непереборної сили, повинна письмово повідомити іншу сторону про їх наявність, протягом 5 днів з початку їх дії з наступним наданням, протягом 10 днів, відповідного підтверджуючого документу.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.04.2022 позивачем отримано лист відповідача вих. № 22_068 від 01.04.2022, у якому відповідач зазначає про настання форс-мажорних обставин.

Однак, жодних доказів надання в подальшому у строк встановлений п. 7.4 Договору Сертифікату ТПП України, матеріали справи не містять, як і не містять доказів звернення відповідача до ТПП України із заявою про засвідчення форс-мажорних обставин у той же строк, з метою підтвердження форс-мажорних обставин.

При цьому, суд критично оцінює наданий відповідачем в підтвердження наявності форс-мажорних обставин у відповідача у зв`язку з знаходженням виробника товару у м. Суми, Сертифікат № 3100-23-2362 Торгово-промислової палати України, в якому зазначено про неможливість виконання у погоджений строк поставки товару у період дії форс-мажорних обставин, у період з 01.04.2023 по 18.12.2023 виданий 17.05.2023, оскільки відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 р.за № 1668/39004, яким затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, Сумська міська територіальна громада (код UA0073662) віднесена до територій активних бойових дій з початком - 24.02.2022, та датою закінчення бойових дій - 03.04.2022, в той же час, жодних обставин та доказів, які б свідчили про неможливість виконання взятих на себе зобов`язань за Договором в частині поставки товару в узгоджені сторонами строки матеріали справи не містять, а відповідачем не надано.

Суд зазначає, що частиною першої статті 96 ЦК України унормовано, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і статтею 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Оцінюючи обставини справи суд враховує, що відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Отже, виходячи з наведених норм законодавства, висновків Верховного Суду та умов Договору, відповідачем не застосований порядок врахування форс-мажорних обставин та не доведений їх вплив на виконання спірних зобов`язань з поставки товару.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 216, 218 ГК України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій в порядку, передбаченому законодавством та договором.

Пунктом 8.2 Договору узгоджено, що за порушення строку поставки товару постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1% від вартості непоставленого (недопоставленого) в строк товару за кожен день прострочення, а за прострочення поставки понад 30 днів постачальник додатково сплачує покупцю штраф в розмірі 7% від вказаної вартості.

Частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частини 1 статті 1 Цивільного кодексу України).

Водночас, в силу приписів частини 2 статті 9 Цивільного кодексу України, законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Цю норму Цивільного кодексу України слід розуміти так, що спеціальними законами можуть передбачатися особливості регулювання певних майнових відносин в сфері господарювання.

Згідно з частиною 2 статті 4 Господарського кодексу України особливості регулювання майнових відносин суб`єктів господарювання визначаються цим Кодексом.

У пункті 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/211 від 07.04.2008 р. "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексу України" зазначено, що спеціальні норми ГК України, які встановлюють особливості регулювання майнових відносин суб`єктів господарювання, підлягають переважному застосуванню перед тими нормами ЦК України, які містять відповідне загальне регулювання. Наприклад, правила частини першої статті 232 ГК України, відповідно до якої збитки відшкодовуються в частині, не покритій штрафними санкціями (залікова неустойка), підлягають переважному застосуванню перед правилами частини першої статті 624 ЦК України, відповідно до якої неустойка підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (штрафна неустойка).

При цьому, слід враховувати, що відповідно до частини другої статті 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Тому в разі, якщо норми ГК України не містять особливостей регулювання майнових відносин суб`єктів господарювання, а встановлюють загальні правила, які не узгоджуються із відповідними правилами ЦК України, слід застосовувати правила, встановлені ЦК України.

За таких обставин, до спірних правовідносин підлягають застосуванню спеціальні норми Господарського кодексу України, які регулюють майнову відповідальність суб`єктів господарювання за порушення господарських зобов`язань.

В силу приписів статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі статтею 230, пунктом 4 статті 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

З наведених норм вбачається, що сторони договору, за відсутності встановлених спеціальними законами обмежень, не позбавлені права передбачити у договорі господарську санкцію, що стягується за прострочення негрошового зобов`язання у відсотках до суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення, та звернутися з вимогою про її стягнення у зв`язку з простроченням зобов`язання.

Аналізуючи в сукупності вищевказані норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що на основі норм господарського законодавства пеня може бути застосована для забезпечення будь-якого зобов`язання, оскільки вона відноситься до штрафних санкцій.

Про це, зокрема, свідчить використання законодавцем таких термінів, як "зобов`язання", "грошова сума".

Як наслідок, враховуючи приписи частини 2 статті 9 Цивільного кодексу України та частину 2 статті 4 Господарського кодексу України, що передбачають наявність спеціальних норм, регулюючих господарські відносини, сторони господарського договору мають право забезпечувати пенею виконання будь-якого зобов`язання, а не лише грошового.

При цьому, аналізуючи частину 3 статті 549 Цивільного кодексу України у контексті меж свободи договору, визначених абзацом 2 частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що сторони в договорі можуть змінити її положення та забезпечити за допомогою пені не лише грошове зобов`язання.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане, проте законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Вищенаведений шестимісячний строк не є строком позовної давності, оскільки в нормі йдеться саме про припинення нарахування штрафних санкцій, за стягненням яких особа має право звернутися в межах річного строку позовної давності, встановленого пунктом 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 232 Господарського кодексу України.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені в сумі 66 353,40 грн. суд вважає його арифметично вірним, відтак, з урахуванням фактичних обставин справи, судом встановлено, що стягненню з відповідача підлягає пеня в розмірі 66 353,40 грн.

В свою чергу, оскільки відповідачем прострочено поставку товару на строк понад 30 днів, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог в частині стягнення з відповідача штрафу у розмірі 24 318,00 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлені до стягнення штрафні санкції.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 130, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Атен» (03062, місто Київ, вул. Нивська, буд. 4-г, приміщення 2М; ідентифікаційний код: 38871512) на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3; ідентифікаційний код: 24584661) в особі Відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція» (30100, Хмельницька область, м. Нетішин, вул. Енергетиків, 20; ідентифікаційний код: 21313677) пеню у розмірі 66 353 (шістдесят шість тисяч триста п`ятдесят три) грн. 40 коп., штраф у розмірі 24 318 (двадцять чотири тисячі триста вісімнадцять) грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено: 18.07.2023

Суддя О.А. Грєхова