ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2023 Справа № 917/143/23

За позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Газ Груп", вул. Велика Васильківська, 143/2, пов. 5, оф. 15, м. Київ, 03150

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчуцький хлібокомбінат", вул. Миколи Кучми, 2, м. Кременчук, Полтавська область, 39630

про стягнення заборгованості.

Суддя Погрібна С.В.

Секретар судового засідання Сорока Є.С.

Представники сторін згідно протоколу судового засідання.

Суть справи. До Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Газ Груп" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчуцький хлібокомбінат" про стягнення 704 576,00 грн основного боргу, 156 100,72 грн інфляційних нарахувань (за період з березня 2022 по листопад 2022), 18 125,94 грн 3 % річних (за період з 26.02.2022 по 04.01.2023), 118 287,98 грн пені (за період з 26.02.2022 по 04.01.2023) згідно Договору № 57-25-04 від 25.04.2020.

Ухвалою суду від 31.01.2023 прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі; призначено підготовче засідання у справі на 14.02.2023, 10:00; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов з урахуванням вимог статті 165 ГПК України до 15 днів з дня отримання ухвали; надати контррозрахунок заявлених до стягнення сум штрафних санкцій (за бажанням).

13.02.2023 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання, ознайомлення з матеріалами справи, надання строку на підготування відзиву (вх. № 1901, 1902, 1900), оскільки відповідачем не отримано копію позовної заяви з додатками та ухвали про відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 14.02.2023 відкладено підготовче засідання на 23.03.2023, 10:30; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов та контррозрахунку заявлених до стягнення сум штрафних санкцій (за бажанням) до 03.03.2023.

06.03.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 2824, поданий на відділення зв`язку 02.03.2023), в якому відповідач повідомляє про часткову сплату суми боргу та вказує на відсутність підстав для стягнення штрафних санкцій, 3 % річних та інфляційних втрат.

Позивачем подано відповідь на відзив (вх. № 3453 від 20.03.2023) із запереченнями щодо викладених у відзиві обставин.

23.03.2023 від відповідача надійшла заява з доказами часткової сплати боргу (вх. № 3704).

В судовому засіданні 23.03.2023 представник відповідача просив суд врахувати часткову оплату боргу, та зменшити розмір штрафних санкцій, також пропонував укласти мирову угоду.

Ухвалою суду від 23.03.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті на 25.04.2023, 11:30.

18.04.2023 від відповідача надійшла заява про зменшення розміру пені (вх. № 4876), яка долучена судом до матеріалів справи.

20.04.2023 відповідачем подано заяву про долучення до матеріалів справи доказів часткової оплати боргу в сумі 50 000,00 грн (вх. № 5052) та заяву закриття провадження у справі в частині суми основного боргу в розмірі 384 538,00 грн, у зв`язку із сплатою (вх. № 4999).

В судовому засіданні 25.04.2023 оголошено перерву до 23.05.2023.

10.05.2023 відповідачем подано докази сплати суми основного боргу в повному обсязі (вх. № 5856), які долучені судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 23.05.2023 представник відповідача підтримала подані заяви про закриття провадження у справі в зв`язку з відсутністю предмету спору в частині суми основного боргу та про зменшення розміру штрафних санкцій.

Представник позивача проти зменшення розміру штрафних санкцій заперечив.

Представником позивача викладено зміст позовних вимог, відповідачем зміст заперечень.

Судом були з`ясовані обставини справи та досліджено наявні в матеріалах справи докази.

Представникам надано заключне слово, які підтримали свою позицію викладену письмово та озвучену в судовому засіданні.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Встановивши всі обставини справи та дослідивши надані документальні докази, суд встановив, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро Газ Груп" (Постачальник, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кременчуцький хлібокомбінат" (Покупець, Відповідач) було укладено Договір постачання нафтопродуктів (скрапленого газу) № 57-25-04 від 25 квітня 2020 року, згідно умов якого Постачальник зобов`язується передати (поставити) у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити нафтопродукти, надалі - Товар, відповідно до умов цього Договору.

Також, умовами Договору сторони узгодили наступне.

- Постачальник зобов`язується своєчасно та в обумовлені строки проводити передачу Товару у власність Покупця, відповідно до умов цього Договору (п. 2.1);

- Покупець зобов`язується своєчасно і в повному обсязі проводити оплату за поставлений Постачальником Товар та відшкодування витрат, пов`язаних з транспортуванням Товару (п. 2.2);

- Покупець зобов`язується прийняти Товар в об`ємі, в порядку та в строки, обумовлені в Договорі, або Додаткових угодах до Договору (п. 2.3);

- Покупець зобов`язується в разі необхідності або за вимогою Постачальника надавати додаткову інформацію та/або інші необхідні документи для безумовного виконання цього Договору (п. 2.4);

- Поставка Товару в рамках цього Договору проводиться окремими «погодженими об`ємами». «Погоджений об`єм», надалі «Об`єм» - обумовлена Постачальником та Покупцем кількість Товару, визначена Сторонами і зазначається в видатковій накладній (п. 3.1);

- Кількість Товару, поставленого Постачальником та прийнятого Покупцем в рамках кожної поставки, фіксується в видаткових накладних (п. 3.2);

- Товар вважається поставленим Постачальником та прийнятим Покупцем за кількістю та якістю, а право власності на Товар таким, що перейшло від Постачальника до Покупця, з дати підписання відповідної видаткової накладної. Датою поставки Товару вважається дата, зазначена в видатковій накладній (п. 3.3);

- Покупець здійснює 100 % передоплату за Товар шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника (п. 6.1);

- У разі укладення між Сторонами і банком банківської гарантії (наданні Покупцем банківської гарантії), як способу забезпечення виконання зобов`язань за даним договором, Покупець має право повний і остаточний розрахунок за поставлений Товар здійснити протягом двадцяти календарних днів з моменту прийому-передачі товару. Доказом отримання банківської гарантії є Договір з банком (банківська гарантія) без наявності якого Покупець не має права здійснювати платежі з відстрочкою (п. 6.2);

- Покупець зобов`язаний здійснити повний і остаточний розрахунок за поставлений товар на протязі трьох банківських днів з моменту прийому передачі товару, у разі поставки товару без отримання Постачальником передплати (п. 6.3);

- Оплата здійснюється на підставі виставленого Постачальником рахунку (п. 6.4);

- У разі невиконання Покупцем умов оплати вартості Товару Покупець сплачує на користь Постачальника (крім суми заборгованості) пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу до моменту повного погашення заборгованості (п. 8.3).

В період з 06.01.2022 по 22.02.2022 Постачальник здійснив поставки Товару Покупцю, що підтверджуються наступними документами:

- видатковою накладною № 96 від 06 січня 2022 року;

- Товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 103 від 06 січня 2022 року на загальну суму 86 598,00 грн, у тому числі ПДВ-20%;

- видатковою накладною № 134 від 07 січня 2022 року;

- Товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 135 від 07 січня 2022 року на загальну суму 108 018,00 грн, у тому числі ПДВ-20%;

- видатковою накладною № 435 від 21 січня 2022 року;

- Товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 401 від 21 січня 2022 року на загальну суму 132 300,00 грн, у тому числі ПДВ-20%;

- видатковою накладною № 644 від 29 січня 2022 року;

- Товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 623 від 29 січня 2022 року на загальну суму 147 600,00 грн, у тому числі ПДВ-20%;

- видатковою накладною № 897 від 09 лютого 2022 року;

- Товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 910 від 09 лютого 2022 року на загальну суму 19 763,00 грн, у тому числі ПДВ-20%;

видатковою накладною № 901 від 09 лютого 2022 року;

- Товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 911 від 09 лютого 2022 року на загальну суму 39 299,00 грн, у тому числі ПДВ-20%;

- видатковою накладною № 903 від 09 лютого 2022 року;

- Товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 912 від 09 лютого 2022 року на загальну суму 85 738,00 грн, у тому числі ПДВ-20%;

- видатковою накладною № 1284 від 22 лютого 2022 року;

- Товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 1259 від 22 лютого 2022 року на загальну суму 152 076,00 грн, у тому числі ПДВ-20%;

видатковою накладною № 1285 від 22 лютого 2022 року;

- Товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 1260 від 22 лютого 2022 року на загальну суму 162,00 грн, у тому числі ПДВ-20% (копії відповідних документів наявні в матеріалах справи).

Вказані обставини відповідачем не заперечуються.

Позивач вказує, що 01.02.2022 Покупець частково здійснив оплату за вище вказані партії Товару у розмірі 66 978,00 грн. Згідно умов Договору, останній день для оплати Покупцем отриманої останньої партії Товару сплинув - 25.02.2022. Прострочення оплати вартості поставленого Товару на дату підписання претензії Вих. № 04/01/2023-1 від « 04» січня 2022 р. складає - 313 днів.

Так, позивач вказує, що заборгованість по Договору постачання нафтопродуктів (скрапленого газу) № 57-25-04 від 25 квітня 2020 року, в розмірі відповідача перед позивачем становить - 704 576,00 грн, у тому числі ПДВ-20%.

Вказане стало приводом для звернення до суду з цим позовом.

Окрім того, за порушення умов Договору № 57-25-04 від 25.04.2020 позивачем заявлено до стягнення з відповідача 156 100,72 грн інфляційних нарахувань (за період з березня 2022 по листопад 2022), 18 125,94 грн 3 % річних (за період з 26.02.2022 по 04.01.2023), 118 287,98 грн пені (за період з 26.02.2022 по 04.01.2023) (розрахунок містить в матеріалах справи).

Відповідач в свою чергу стверджує, що 13.01.2023 відповідачем було сплачено суму основного боргу в розмірі 127 638,00 грн, які позивачем зараховано в рахунок погашення пені. Позов у даній справі є передчасним, оскільки відповідачем зобов`язання в частині здійснення своєчасної оплати товару не порушено, так як позивачем не виставлено рахунки у встановленому договором порядку.

Також, відповідач просить суд зменшити розмір штрафних санкцій.

При прийнятті рішення судом враховано наступне.

Відповідно до статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж.

Згідно статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статті 526 ЦК України, статті 193 ГК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору постачання нафтопродуктів (скрапленого газу) № 57-25-04 від 25 квітня 2020 року позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 771 554,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи дукументами.

Отримання відповідачем поставленого товару є підставою виникнення у останнього зобов`язання з оплати за поставлений товар відповідно до умов Договору.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначає позивач, за поставку товару за вказаними видатковими накладними, відповідач здійснив часткову оплату в сумі 66 978,00 грн.

При цьому, як встановлено судом, 13.01.2023 відповідачем було здійснено часткову оплату в сумі 127 638,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №149 на суму 19 620,00 грн та № 150 на суму 108 018,00 грн.

Однак, позивачем вказана сума не була врахована при зверненні до суду з даним позовом.

Натомість, на підставі статті 534 ЦК України ним було зараховано вказану суму в погашення нарахованої пені.

Як вбачається з вищевказаних платіжних доручень, в графі призначення платежу вказано: "...грудень 21 скраплений газ 1090л * 18,00 зг.рах № 54 від 06.01.2022, дог № 57-25-04 від 25.04.2020"; "...січень 22 скраплений газ 6001л * 18,00 зг.рах № 134 від 10.01.2022, дог № 57-25-04 від 25.04.2020", що вказує на те, що відповідачем була сплачена сума основної заборгованості, яка виникла у зв`язку з невиконанням зобов`язань з оплати поставленого Товару за відповідним Договором.

При цьому зарахування позивачем перерахованої з боку відповідача суми в розмірі 127 638,00 грн в якості сплати неустойки (пені) згідно статті 534 Цивільного кодексу України, суд вважає безпідставним.

Адже статтею 534 ЦК України визначено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Так, у випадку визнання судом належним виконання відповідачем свого зобов`язання з оплати боргу, зарахування позивачем сплаченої суми в якості неустойки (пені) на підставі статті 534 Цивільного кодексу України не може вважатись належним, оскільки при застосуванні норм стосовно черговості погашення вимог за грошовим зобов`язанням у разі недостатності суми проведеного платежу (стаття 534 ЦК) слід виходити з того, що під процентами, які погашаються раніше основної суми боргу, розуміють проценти за користування чужими грошовими коштами, що підлягають сплаті за грошовим зобов`язанням, зокрема проценти за користування сумою позики, кредиту тощо (стаття 536 ЦК України). Проценти та інфляційні втрати, передбачені статтею 625 ЦК за порушення грошового зобов`язання, погашаються після суми основного боргу.

Враховуючи встановлені судом обставини, щодо часткової сплати відповідачем суми заборгованості в розмірі 127 368,00 грн, яка була сплачена відповідачем до подання позову (позивачем направлено позовну заяву засобами поштового зв`язку 20.01.2023), суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу - 127 368,00 грн.

Крім того, після порушення провадження у справі, відповідачем в повному обсязі в сумі 576 938,00 грн, було сплачено основний борг, що є підставою для закриття провадження у справі в частині позовних вимог щодо суми основного боргу на підставі статті 231 ГПК України.

Вказане підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями № 8849 від 24.02.2023 на суму 50 000,00 грн, № 151 від 24.01.2023 на суму 132 300,00 грн, № 157 від 02.02.2023 на суму 152 238,00 грн, платіжною інструкцією № 9073 від 22.03.2023 на суму 50 000,00 грн, дебетовим повідомленням № 153 від 27.04.2023 на суму 8 486,00 грн, дебетовим повідомленням № 154 від 27.04.2023 на суму 39 114,00 грн, дебетовим повідомленням № 155 від 27.04.2023 на суму 144 800,00 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 156 100,72 грн інфляційних нарахувань (за період з березня 2022 по листопад 2022), 18 125,94 грн 3 % річних (за період з 26.02.2022 по 04.01.2023), 118 287,98 грн пені (за період з 26.02.2022 по 04.01.2023) суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або Законом.

Пунктом 8.3 Договору узгоджено, що у разі невиконання Покупцем умов оплати вартості Товару Покупець сплачує на користь Постачальника (крім суми заборгованості) пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за вий сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу до моменту повного погашення заборгованості.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до статті 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (стаття 547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (стаття 551 ЦК України).

Відповідно пункту 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевіривши методику розрахунку пені, інфляційних нарахувань та 3% річних, здійснену позивачем, дійшов висновку про його правомірність.

Однак, за приписами частини 1 статті 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зазначена норма ГК України кореспондується з частиною 3 статті 551 ЦК України, згідно якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав. У той же час Верховний Суд зауважує, що суд може вирішити питання про зменшення розміру штрафних санкцій, процентів річних і за власною ініціативою, а не тільки за клопотанням заінтересованої особи. Зменшення розміру штрафу, пені, річних відсотків є правом суду і може бути реалізоване ним у конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів (правовий висновок викладений Верховним судом у постанові від 16.06.2021 р. у справі № 915/2222/19).

Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 905/1005/18, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013.

Відповідно до частини 4 статті 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в Постановах Верховного Суду, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом (частина 1 статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи обставини даної справи, повне погашення відповідачем суми основного боргу, суд вважає за можливе зменшити суму пені на 60 %, стягнувши з відповідача 47 315,19. В решті стягнення пені суд відмовляє.

Враховуючи викладене, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення з відповідача 156 100,72 грн інфляційних втрат, 18 125,94 грн 3% річних та 47 315,19 грн пені.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 231, 232-233, 237-238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Відмовити в задоволенні позовних вимог в частині суми основного боргу в розмірі 127 638,00 грн.

3. Закрити провадження у справі в частині позовних вимог суми основного боргу в розмірі 576 938,00 грн.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчуцький хлібокомбінат" (вул. Миколи Кучми, 2, м. Кременчук, Полтавська область, 39630, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Газ Груп" (вул. Велика Васильківська, 143/2, пов. 5, оф. 15, м. Київ, 03150, ) 156 100,72 грн інфляційних втрат, 18 125,94 грн 3% річних, 47 315,19 грн пені та 13 041,78 грн витрат по сплаті судового збору.

5. Відмовити в іншій частині позовних вимог.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини 1, 2 статті 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку і строки, встановлені статтями 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 07.07.2023, з урахуванням строку перебування судді на лікарняному та у відпустці.

Суддя Погрібна С.В.