ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2023 р. м. Житомир Справа № 906/1152/22

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

секретар судового засідання: Сенькіна Л.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Шендріков Д.О. - провідний юрисконсульт відділу претензійно-позовної роботи юридичного управління та адвокат, довіреність № D-149/2022 від 22.12.2022 (приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів),

від відповідача: Хаупшева Л.М. - начальник юридичної служби, наказ № 126-ОД від 04.08.2022.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт"

до Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод"

про розірвання договору

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання договору комісії № USE-20/3-113-D/K-08, укладений 22.04.2008 між Державною компанією з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" та Державним підприємством "Житомирський бронетанковий завод".

В обґрунтування позовних позивач зазначив, що ДП "Житомирський бронетанковий завод" як комітент за договором комісії допустив істотне порушення умов вказаного договору, а саме допустив невиконання у визначений договором строк зобов`язання щодо передання позивачу відповідного обсягу майна для подальшої його поставки покупцю за Контрактом від 05.03.2007.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 12.12.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання.

30.01.2023 до суду від відповідача надійшов відзив, відповідно до якого ДП "Житомирський бронетанковий завод" просило відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування заперечень, відповідач зазначив, що на підтвердження виконання доручення Комітента, Комісіонер 24.04.2008 уклав з іноземним покупцем - Компанією "Bel Trading&Consulting Ltd" (Покупець) Додаткову угоду №51 до Контракту №USE-20.1-17-K/KE-07 від 05.03.2007 про експортну поставку майна Відповідача відповідно до умов, визначених у Договорі. Проте, Контракт із Покупцем Позивачем укладено ще 05.03.2007, а договір комісії з відповідачем, за яким позивачу комітент надавав доручення, укладений 24.04.2008. Також відповідач відзначав, що позивач не надав до суду повного тексту Контракту з усіма додатками та додатковими угодами, які є його невід`ємними частинами, т.ч. і зазначену ним додаткову угоду № 22, ідентифіковану ним, як пов`язану з Додатком № 51, також укладену раніше Контракту.

Крім наведеного, відповідач зазначив, що до позовної заяви не додано первинних документів, які складаються між комітентом та комісіонером на підтвердження належного виконання зобов`язань (акти технічної інспекції майна, акт приймання майна на комісію). Отже, ненадання первинних документів, які є підставою відображення зміни руху активів в бухгалтерському обліку, а також не вжиття позивачем дій, які б свідчили про наявність спору щодо кількості поставленого товару, сплив строку позовної давності стали підставою для списання заборгованості з бухгалтерських рахунків підприємства, про що позивачу було відомо після 30.09.2015.

Також відповідач зауважував, що підстави для розірвання договору відсутні, оскільки взаємовідносини між сторонами спору врегульовані виключно договором комісії, яким передбачено строки його виконання.

Щодо строку позовної давності, відповідач вважає останній таким, що сплинув 16.08.2011.

29.03.2023 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач надав пояснення щодо послідовності укладення Контракту від 05.03.2007, Договору комісії №USE-20.3-113-D/K-08 від 22.04.2008, Додаткової угоди № 51 від 24.04.2008. Чим доводив, що Додаткова угода № 51 укладена саме на виконання доручення відповідача.

Також позивач зазначив, що відповідачу направлявся звіт комісіонера № 1, який ним був отриманий відповідачем та прийнятий без зауважень у відповідності до положень ст. 1022 ЦК України.

Щодо строку позовної давності позивач вчергове зауважив, що

з метою врегулювання правовідносин з Компанією "Bel Trading&Consulting Ltd" (Покупцем) за Додатковою угодою № 51 до Контракту, між Позивачем та Покупцем було укладено додаткову угоду № 71 до Контракту, з моменту підписання якої - 25.03.2019 - Позивач та Покупець, зокрема, припинили зобов`язання з поставки Позивачем Покупцю решти майна, у невиконаній його частині, що виникло за Додатковою угодою № 51 від 24.08.2008 до Контракту. Натомість, згідно з умовами вказаної вище додаткової угоди № 71 до Контракту у Позивача виник новий обов`язок перед Покупцем - щодо повернення Покупцю грошових коштів у загальній сумі 553 593,50 доларів США.

Тому, відповідач зазначив, що зважаючи на визначені законом особливості правовідносин Відповідача (комітента) та Позивача (комісіонера), як сторін договору комісії, перебіг позовної давності для захисту порушеного права Позивача за заявленими у цьому позові вимогами розпочався з наступного дня від дати укладення додаткової угоди № 71 до Контракту, а саме з 26.03.2019, та мав сплинути 26.03.2022.

З урахуванням введення 24.02.2022 в Україні воєнного стану, строк позовної давності є продовженим.

04.04.2023 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

В ході розгляду справи ухвалою від 04.04.2023 у позивача витребувано оригінали документів, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зокрема: спірний договір комісії та звіти комісіонера, для огляду в судовому засіданні.

18.04.2023 на електронну пошту суду від позивача надійшли пояснення, з яких вбачається, що перевіркою було встановлено, що оригінал договору комісії №USE-20.3-113-D/K-08 від 22.04.2008 та звіт комісіонера № 1 від 03.07.2008 було помилково знищено 29.03.2019. Разом з тим, позивач зазначив, що в різних структурних підрозділах збереглися копії згаданих вище документів, що раніше офіційно виготовлялися підрозділом діловодства, про що є відповідний запис до журналу реєстрації документів. Саме на підставі таких копій готувався позов.

03.05.2023 до суду від позивача надійшов лист з наявними у позивача оригіналами документів.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 30.05.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог, вважала, що позивачем не доведено підставність позовних вимог. Проте, якщо суд дійде висновків про наявність порушених прав позивача, просила застосувати строк позовної давності.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як зазначено позивачем, 05.03.2007 між Державною компанією з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" (Постачальник/позивач) та Компанією ''Bel Trading & Consulting Ltd." (Покупець) укладено Контракт № USE-20.1-17-K/KE-07, відповідно до якого Постачальник зобов`язується передати у власність Покупцю товар відповідно до додатків та додаткових угод до даного Контракту, а Покупець зобов`язується прийняти визначений у додатках та додаткових угодах до даного Контракту товар і сплатити грошові суми, визначені у додатках та додаткових угодах до даного Контракту (п. 1.1. Контракту).

Кінцевий користувач товару - Міністерство оборони Грузії, для національної безпеки Грузії (п. 1.2. Контракту)

Згідно до п. 2.1. Контракту кількість товару наводиться у додатках додаткових угодах до даного Контракту..

Пунктом 3.1. Контракту погоджено, що товар поставляється на умовах, визначених у додаткових угодах до даного Контракту.

Усі розрахунки за даним Контрактом будуть здійснюватися в доларах США (п. 6.1. Контракту).

В послідуючому, Державною компанією з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" (Комісіонер) та Державним підприємством "Житомирський бронетанковий завод" (Комітент) укладено Договір комісії № USE-20.3-113-D/K-08 від 22.04.2008, за умовами якого позивач як Комісіонер зобов`язався за дорученням відповідача, як Комітента за комісійну плату вчинити від свого імені за рахунок та в інтересах Комітента правочин продажу на експорт майна Комітента на умовах даного Договору і додатків до нього (п. 1.1. Договору комісії).

Виступаючи від свого імені, Комісіонер самостійно вчиняє правочин з третьою особою (Покупцем) (п. 1.2. Договору комісії).

Згідно п. 1.3. Договору Комісії кількість, номенклатура та призначена Комітентом ціна продажу майна наводяться у Додатку № 1 до даного Договору.

Відповідно до пунктів 2.1., 2.2. Договору комісії погоджена Комітентом ціна продажу майна (без ПДВ) встановлена в доларах США, визначена у Додатку № 1 і складає 1 766 000,00 доларів США та включає в себе, зокрема:

- вартість майна,

- вартість документації, тари, упакування, маркування,

- вартість транспортування майна до місця передачі та комісію (порт Іллічівськ),

- вартість гарантійно-технічного обслуговування,

- витрати відповідно до п. 4.5.,

- комісійна плата Комісіонера.

У розділі 5 Договору комісії позивач та відповідач визначили умови приймання- передачі майна.

Згідно п. 5.1 Договору комісії передача майна на комісію здійснюється в порту Іллічівськ протягом 20 днів після підписання актів технічної інспекції майна.

Відповідно до п. 5.2. Договору комісії Комітент має повідомити Комісіонера про готовність майна до проведення технічної інспекції не пізніше ніж за 10 днів до цієї дати.

Датою передачі майна вважається дата підписання уповноваженими представниками сторін Акта передачі майна на комісію (п. 5.4. Договору комісії).

Також п. 5.6. Договору комісії сторони погодили, що кількість продукції наводиться у Додатку № 1 до даного Договору, якість продукції повинна відповідати стандартам України, технічним умовам, іншій документації та умовам цього Договору.

Пунктом 6.1. Договору комісії визначено, що ціна продажу майна встановлюється Комісіонером в розмірі погодженої Комітентом ціни відповідно п. 2.1.

За виконання доручення, зазначеного в даному Договорі Комісіонер отримує комісійну плату (що включає в себе ПДВ, який підлягає сплаті Комісіонером з отриманої комісійної плати), у розмірі 7% від ціни продажу майна.

Обсяг витрат, пов`язаних з реалізацією майна, які Комісіонер вправі відшкодувати відповідно до п. 4.5 Договору без додаткового погодження з Комітентом, не перевищить 22 300,00 дол. США.

Кошти, зазначені в попередньому абзаці, які залишились невикористаними після виконання доручення Комісіонером, вважатимуться додатковою комісійною платою останньому (п. 6.2. Договору комісії).

Згідно з п. 6.3. Договору комісії право Комісіонера на комісійну плату виникає з моменту укладення Контракту.

Відповідно до п. 6.4. Договору комісії позивач (Комісіонер) має переважне право відраховувати належні йому за договором суми з усіх грошових коштів, отриманих ним за реалізоване за дорученням відповідача (Комітента) майно.

Також пунктом 6.5. Договору комісії сторони погодили, що усі витрати Комісіонера відображаються в його звіті, який складається та подається Комітенту в письмовій формі з дотриманням режиму таємності та конфіденційності, у строк згідно з п. 3.7.

Пунктом 6.6. Договору комісії визначено, що Комітент доручає Комісіонеру передбачити у Контракті наступні умови проведення платежів Покупцем:

- Покупець протягом 15 (п`ятнадцяти) днів після отримання письмового повідомлення від Комісіонера щодо отримання дозволу державних органів на експорт майна за Додатком № 1 до цього Договору, шляхом прямого банківського переказу на рахунок Комісіонера здійснить авансовий платіж в розмірі 50 % вартості Додатку № 1 (п.п. 6.6.1. Договору комісії);

- Покупець протягом 5 (п`яти) днів з дати підписання Акта технічного приймання майна (партії майна), шляхом прямого банківського переказу на рахунок Комісіонера здійснить платіж в розмірі 40% вартості майна (партії майна), що відвантажується (п.п. 6.6.2.Договору комісії);

- 10 % вартості майна (партії майна) за Додатком № 1 до Договору Покупець сплатить шляхом прямого банківського переказу на рахунок Комісіонера протягом 10 днів з моменту підписання Акта остаточного здавання майна (партії майна) в країні кінцевого споживача (додаток № 4 до Договору) (п.п. 6.6.3. Договору комісії).

Відповідно до п. 6.7. Договору комісії отримані грошові кошти перераховуються Комісіонером (позивачем) Комітенту (відповідачу) (у доларах США, або у гривневому еквіваленті по курсу УМВР на день продажу) протягом 5 днів після надходження відповідних коштів на рахунок Комісіонера.

Згідно п. 6.8. Договору комісії при виконанні Комісіонером доручення в декілька етапів, Комісіонер має право утримати належні йому за договором суми, пропорційно сумі кожного проведеного Покупцем платежу. При цьому подається попередній Звіт Комісіонера на кожний такий етап протягом 15 днів з дати виконання доручення (п. 6.8 Договору).

Даний договір набирає чинності після підписання його сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 11.1. Договору комісії).

Також сторонами у справі підписано Додаток № 1 до Договору комісії - Специфікацію майна (а.с. 34 том 1), якою погоджено, що передачі на комісію підлягає шасі виробу БМП-1 в кількості 20 шт., загальною вартістю 1 766 000,00 грн. однією партією протягом 3 місяців з дати отримання передплати відповідно до умов п. 6.6.1. Договору комісії.

Після укладення Договору комісії Державною компанією з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" (Постачальник/позивач) та Компанією ''Bel Trading & Consulting Ltd." (Покупець) 24.04.2008 підписано додаткову угоду № 51 до Контракту № USE-20.1-17-K/KE-07, якою дійшли згоди доповнити Контракт № USE-20.1-17-K/KE-07 від 05.03.2007 Додатком № 49, який являє собою Специфікацію товару, що поставляється, зокрема: шасі виробу БМП-1 в кількості 20 шт., загальною вартістю 1 766 000,00 грн.

На виробах, що поставляються за даним Додатком будуть встановлені вироби, які поставляються згідно Додаткової угоди № 22 від 30.08.2007.

Товар за цим Додатком поставляється після виконання капітально-відновлювального ремонту.

Дійсна угода є невід`ємною частиною Контракту № USE-20.1-17-K/KE-07 від 05.03.2007 і набуває чинності з моменту її підписання сторонами (п. 2.2. Додаткової угоди № 51).

Як зазначив позивач, ним отримано від Покупця за Додатковою угодою № 51 від 24.04.2008 грошові кошти у загальній сумі 1 412 800,00 дол. США, що надходили до Позивача наступними платежами:

- 14.05.2008 в сумі 883 000,00 дол. США

- 29.05.2008 в сумі 335 20,00 дол. США

- 25.06.2008 в сумі 176 600,00 дол. США.

На підтвердження виконання умов Договору комісії позивачем подано копію Звіту Комісіонера № 1 від 03.07.2008 (а.с. 92 том 1), з якої вбачається, що Комісіонер здійснив організацію і забезпечив виконання в інтересах Комітента Додаткової угоди №51 від 24.04.2008 до контракту № USE-20.1-17-K/KE-07 від 24.04.2007 з Міністерством оборони Грузії, на постачання виробів на суму 1 324 500,00 дол. США, що підтверджується ВМД № 500040418/8/002878 від 08.06.2008 на суму 883 000,00 дол. США, ВМД № 500040418/8/004114 від 29.06.2008 на суму 441 500,00 дол. США.

Комісіонер отримав від ''Bel Trading & Consulting Ltd." за Додатковою угодою №51 від 24.04.2008 до зовнішньоекономічного Контракту № USE-20.1-17-K/KE-07 від 24.04.2007 валютну виручку у розмірі 1 412 800,00 дол. США, а саме: 14.05.2008 - 883 000,00 дол. США, 29.05.2008 - 353 200,00 дол. США, 25.06.2008 - 176 600,00 дол. США.

Комісіонер відповідно до умов Договору комісії перерахував Комітенту належні йому грошові кошти в розмірі 1 296 064,00 дол. США, а саме платіжне доручення від 16.05.2008 - 810 040,00 дол. США, платіжне доручення від 04.06.2008 - 324 016,00 дол. США, платіжне доручення від 01.07.2008 - 162 008,00 дол. США.

Сума комісійної плати, утриманої Комісіонером відповідно до умов Договору комісії склала 410 003,24 грн., крім того ПДВ - 82 000,65 грн., разом 492 003,89 грн., що еквівалентно 98 896,00 дол. США, податкова накладна від 14.05.2008 на суму 312140,50 грн., податкова накладна від 29.05.2008 на суму 119 911,40 грн., податкова накладна від 25.06.2008 на суму 59 951,99 дол. США.

Крім цього, між позивачем та Покупцем неодноразово проводились звірки розрахунків, за результатом яких підписували відповідні акти, що підтверджують фіксування в бухгалтерському обліку Покупця та позивача інформації щодо вартості майна, не поставленого Покупцю, у сумі 88 300,00 дол. США (а.с. 96-115 том 2), оригінали яких оглянуто судом в судовому засіданні.

Також в матеріалах справи містяться Акти звірки взаємних розрахунків, з яких вбачається, що в бухгалтерській документації відповідача станом на 30.09.2015 обліковувалась кредиторська заборгованість перед позивачем за Договором № USE-20.3-113-D/K-08 від 22.04.2008 в сумі 82 939,55 дол. США.

Проте, з січня 2018 відповідач не підтверджує в Актах звірки взаємних розрахунків наявність заборгованості за Договором комісії № USE-20.3-113-D/K-08 від 22.04.2008 (а.с. 86-94 том 2), оригінали який оглянуто в судовому засіданні.

Також позивачем подано суду копію претензії Компанії ''Bel Trading & Consulting Ltd." від 18.04.2011 щодо неналежного виконання Контракту від 05.03.2007, адресовану позивачу та її переклад (а.с. 93-96 том 1).

25.03.2019 між Державною компанією з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" (Постачальник/позивач) та Компанією ''Bel Trading & Consulting Ltd." (Покупець) підписано Додаткову угоду № 71 до Контракту № USE-20.1-17-K/KE-07 від 05.03.2007, відповідно до якої сторони дійшли згоди припинити зобов`язання з поставки Постачальником Покупцеві решти товару за Контрактом в невиконаній їх частині на момент укладення цієї угод, що виникли, зокрема за Додатковою угодою № 51 від 24.04.2008 (п. 1 Додаткової угоди № 71).

В п. 3 сторони погодили, що зобов`язання, зокрема за Додатковою угодою № 51 від 24.04.2008, є припиненим з дня укладання цієї Угоди.

В п. 5 Додаткової угоди № 71 визначено, що за наслідками припинення зобов`язання в т. ч. і за Додатковою угодою № 51 Постачальник зобов`язується повернути грошові кошти в сумі 553 593,50 дол. США.

У всьому іншому , що не врегульовано цією Угодою, сторони керуються умовами Контракту (з урахуванням всіх його додатків та додаткових угод до нього) (п. 7 Додаткової угоди № 71).

Ця угода набирає чинності з моменту підписання її сторонами і є невід`ємною частиною Контракту (п. 13 Контракту).

08.10.2020 позивачу Компанією ''Bel Trading & Consulting Ltd." скеровано позивачу претензію щодо сплати 553 593,50 дол. США. До матеріалів справи подано оригінальний примірник даної претензії та її переклад (а.с.97-98 том 1).

Як зазначив позивач, в послідуючому позивач з метою врегулювання питань погашення кредиторської заборгованості, зокрема за Договором комісії № USE-20.3-113-D/K-08 від 22.04.2008, направляв відповідачу примірник додаткової угоди для підписання та проект заяви ДК "Укрспецекспорт" про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, зокрема за Договором комісії № USE-20.3-113-D/K-08 від 22.04.2008 (а.с. 100-104).

Проте, відповідач вимоги позивача залишив без задоволення.

Позивач, в свою чергу, з метою захисту своїх прав та інтересів звернувся до суду з позовом про розірвання договору комісії № USE-20/3-113-D/K-08, укладений 22.04.2008 між Державною компанією з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" та Державним підприємством "Житомирський бронетанковий завод".

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення учасників процесу, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, враховуючи наступне.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Враховуючи правову природу укладеного позивачем та відповідачем договору, дослідивши права та обов`язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини за договором комісії.

Згідно зі ст. 1011 Цивільного кодексу України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

У відповідності з приписами ст. 1012 ЦК України договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії. Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну.

Комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії. Якщо договором комісії розмір плати не визначений, вона виплачується після виконання договору комісії, виходячи із звичайних цін за такі послуги. Якщо договір комісії не був виконаний з причин, які залежали від комітента, комісіонер має право на комісійну плату на загальних підставах (стаття 1013 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1014 ЦК України комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо у договорі комісії таких вказівок немає, комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1020 ЦК України передбачено, що комісіонер має право відраховувати належні йому за договором суми з усіх грошових коштів, що надійшли до нього для комітента, якщо інші кредитори комітента не мають переважного перед ним права на задоволення своїх вимог із грошових коштів, що належать комітентові.

Згідно зі ст. 1022 ЦК України після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії. Комітент, який має заперечення щодо звіту комісіонера, повинен повідомити його про це протягом тридцяти днів від дня отримання звіту. Якщо такі заперечення не надійдуть, звіт вважається прийнятим.

Прийняття комітентом виконання за договором комісії визначено у статті 1023 ЦК, за положеннями якої комітент зобов`язаний, зокрема, прийняти від комісіонера все належно виконане за договором комісії.

Як зазначалося раніше, ухвалою від 04.04.2023 у позивача витребовувались оригінали документів, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зокрема: спірний договір комісії та звіти комісіонера, для огляду в судовому засіданні.

18.04.2023 на електронну пошту суду від позивача надійшли пояснення, з яких вбачається, що перевіркою було встановлено, що оригінал Договору комісії №USE-20.3-113-D/K-08 від 22.04.2008 та звіт комісіонера № 1 від 03.07.2008 було помилково знищено 29.03.2019. Разом з тим, позивач зазначив, що в різних структурних підрозділах збереглися копії згаданих вище документів, що раніше офіційно виготовлялися підрозділом діловодства, про що є відповідний запис до журналу реєстрації документів. Саме на підставі таких копій готувався позов.

Проаналізувавши матеріали справи та інформацію щодо відсутності оригіналів Договору комісії від 22.04.2008 та звіту комісіонера №1, господарський суд, зазначає наступне.

Про виконане доручення Комісіонер зобов`язаний подати Комітентові звіт (ст. 1022 ЦК). Отже, суд дійшов висновку, що звіт комісіонера - це первинний документ, оформлення якого передбачене в рамках договору комісії.

За загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема, статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" та пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та відображають реальні господарські операції.

Згідно абзацу 11 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

В пункті 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 вказано, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до пункту 2.4. Положення, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналізуючи матеріали справи, суд звертає увагу на те, що додані позивачем до матеріалів справи копії Договору комісії № USE-20.3-113-D/K-08 від 22.04.2008 та звіт комісіонера № 1 від 03.07.2008, завірені написом : "З оригіналом згідно" та датою 22.11.2022, тоді як оригінал договору знищений ще 29.03.2019.

Оцінюючи наведені вище обставини справи у сукупності з іншими доказами, господарський суд відзначає, що в даному випадку копії Договору комісії № USE-20.3-113-D/K-08 від 22.04.2008 та звіту комісіонера № 1 від 03.07.2008 в сукупності з Актом звірки розрахунків від 30.09.2015 (а.с. 85 том 2) не є достатніми та належними доказами на підтвердження позовних вимог.

Крім цього, суд зазначає, що в ході розгляду справи додаткових доказів на підтвердження обсягів переданого на комісію товару не надано, зокрема: акти технічної інспекції майна, акти приймання майна на комісію і т.д.

За наведених обставин, суд вважає, що факт виконання умов Договору комісії № USE-20.3-113-D/K-08 від 22.04.2008 не в повному обсязі не підтверджений належними доказами.

Разом з тим, надаючи оцінку вимозі про розірвання Договору комісії № USE-20.3-113-D/K-08 від 22.04.2008, вважає за необхідне відзначити наступне.

Приписами ст. 188 ГК України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження, та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли право на односторонню відмову у сторони відсутнє, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а у разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору, - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін (частина 4 статті 188 ГК України).

Таким чином, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, а в разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору, - за судовим рішенням на вимогу однієї зі сторін.

Частиною 1 статті 651 ЦК України також передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також частиною 2 ст. 651 ЦК України визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Оцінка істотності порушення договору здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені законом.

Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина сторони, що припустилася порушення договору, (як суб`єктивний чинник) не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України.

Надаючи оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір. Проте йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. Тобто суди повинні встановити, чи є насправді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що насправді вона змогла отримати.

Аналогічної позиції притримується Верховний Суд в постанові у справі № 916/1812/18 від 16.11.2022.

Твердження позивача, як на підставу розірвання договору, про втрату комісійної винагороди через непоставку 5 одиниць шасі, що вплинуло негативно на фінансовий стан Позивача, не відповідає наданим самим позивачем доказам. Так, згідно звіту комісіонера, останній утримав із перерахованих підприємству коштів на загальну суму 98 896,00 дол. США комісійної плати, що становить більше 7% вартості переданого майна, та 12 479,55 дол. США додаткових витрат.

Підписання позивачем 25.03.2019 з Компанією ''Bel Trading & Consulting Ltd." (Покупець) підписано Додаткової угоди № 71 до Контракту № USE-20.1-17-K/KE-07 від 05.03.2007, відповідно до якої позивач за наслідками припинення зобов`язання в т. ч. і за Додатковою угодою № 51 зобов`язується повернути грошові кошти в сумі 553 593,50 дол. США. є самостійною підприємницькою діяльністю позивача та відповідними супроводжуючими таку діяльність ризиками.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем не доведено належними доказами факт порушення зобов`язання, істотність такого порушення та наявність шкоди.

Разом з тим, суд відзначає, що матеріали справи не містять жодних листів, датованих 2008-2019 р.р. та адресованих позивачу, щодо невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором комісії від 22.04.2008.

За наведених обставин, суд вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підтверджені достатніми доказами.

Оскільки судом не встановлено обставин щодо захисту порушеного права, а відтак відсутні правові підстави для застосування строку позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач не подав до суду достатніх доказів на спростування позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підтверджуються належними доказами та не підлягають задоволенню.

При цьому, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п. 29).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

Отже, з огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 18.07.23

Суддя Кудряшова Ю.В.

Віддрукувати:

1 - в справу;

2 - позивачу (рек.)

+ на електронну адресу:

3 - відповідачу (рек.)

+ на електронну адресу: