ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2023 р. Справа№ 910/18312/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Хрипуна О.О.

суддів: Мальченко А.О.

Агрикової О.В.

при секретарі судового засідання Король Я.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Борейко Юлії Сергіївни

на рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2022

(повний текст складено 02.12.2022)

у справі № 910/18312/21 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Борейко Юлії Сергіївни

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика"

про визнання протиправними дій та зобов`язання виконати умови договору

за участю представників:

від позивача: Борейко Ю.С.; Бабаджанян Г.А.;

від відповідача: не з`явились;

ВСТАНОВИВ:

ФОП Борейко Ю.С. звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ "Бізнес Позика" про визнання протиправними дії відповідача щодо односторонньої відмови від договору про надання юридичних послуг № USB-BP-LS-02/03/2020 від 02.03.2020 та додаткової угоди № 1 від 30.04.2020 та про зобов`язання відповідача продовжувати виконувати умови договору про надання юридичних послуг № USB-BP-LS-02/03/2020 від 02.03.2020 та додаткової угоди № 1 від 30.04.2020 щодо виплати винагороди за надані юридичні послуги за період з 01.10.2020 і до закінчення всіх виконавчих проваджень, зазначених у додатковій угоді № 1 до договору про надання юридичних послуг № USB-BP-LS-02/03/2020 від 02.03.2020 на підставі ст.ст. 526, 626, 627, 628, 629, 934 ЦК України та ст.ст. 174, 179, 193 ГК України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.11.2022 (Чебикіна С.О.) позов задоволено частково, визнано протиправними дії ТОВ "Бізнес Позика" щодо односторонньої відмови від договору про надання юридичних послуг № USB-BP-LS-02/03/2020 від 02.03.2020 та додаткової угоди № 1 від 30.04.2020 та стягнуто з відповідача на користь позивача 2 270 грн судового збору. В іншій частині в позові відмовлено.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, порушено відповідачем, а тому позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача щодо односторонньої відмови від договору про надання юридичних послуг № USB-BP-LS-02/03/2020 від 02.03.2020 та додаткової угоди № 1 від 30.04.2020 обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Частково відмовляючи в позові, місцевий господарський суд виходив з того, що про зобов`язання відповідача продовжувати виконувати умови договору про надання юридичних послуг № USB-BP-LS-02/03/2020 від 02.03.2020 та додаткової угоди № 1 від 30.04.2020 щодо виплати винагороди за надані юридичні послуги за період з 01.10.2020 і до закінчення всіх виконавчих проваджень зазначених у додатковій угоді № 1 до договору про надання юридичних послуг № USB-BP-LS-02/03/2020 від 02.03.2020 не спрямована на захист порушеного права позивача та не забезпечить відновлення порушеного права позивача, а відтак визнається судом як неефективний спосіб захисту порушеного права.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 30.11.2022 заяву ФОП Борейко Ю.С. про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 10 250,00 грн задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 5 125,00 грн витрат на надання правничої допомоги. В іншій частині заяви (щодо стягнення 5 125,00 грн) відмовлено.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, ФОП Борейко Ю.С. звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2022 у справі № 910/18312/21 в частині відмови в задоволенні другої вимоги позивача та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вказану вимогу позивача; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 3 405,00 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку із переглядом судового рішення в розмірі 5 500,00 грн.

Скаржник вважає, що друга позовна вимоги є по суті похідною від першої вимоги та мала бути задоволена судом, враховуючи те, що вимога про визнання протиправними дії відповідача судом задоволена.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.05.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Борейко Ю.С. на рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2022 у справі № 910/18312/21; справу призначено до розгляду на 06.06.2023.

30.05.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив, в якому ТОВ "Бізнес Позика", наполягаючи на безпідставності апеляційної скарги, просить рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2022 у справі № 910/18312/21 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 5 500,00 грн за підготовку відзиву. Відповідач також просить розглядати справу без участі його представника.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.06.2023 відкладено розгляд справи на 04.07.2023.

Скаржниця та її представник в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційного скарги підтримали та просили її задовольнити.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 269 ГПК України).

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, 02.03.2020 між ФОП Борейко Ю.С. (виконавець) та ТОВ "Бізнес Позика" (замовник) укладено договір про надання юридичних послуг № USB-BP-LS-02/03/2020 (далі - договір), за умовами якого виконавець приймає зобов`язання надати юридичні послуги замовнику, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані юридичні послуги на умовах та в строки, що передбачено умовами цього договору (п. 1.1).

У п. 1.2 договору конкретизовано, що в рамках цього договору виконавець зобов`язується надати замовнику юридичні послуги щодо представництва інтересів замовника у процесі примусового виконання виконавчих документів замовника, включаючи аналіз правильності складення та формування пакетів із виконавчими документами, усні консультації щодо норм законодавства у сфері примусового виконання рішень, на підставі звернень представників замовника, ознайомлення із матеріалами виконавчих проваджень, моніторинг статусу виконання виконавчих документів.

Відповідно до п. 1.3 договору перелік виконавчих документів визначається сторонами шляхом підписання додаткових угод до цього договору.

Цей договір застосовується до відносин сторін, що виникли із 01.12.2019 (п. 1.4 договору).

У п. 4.1 договору погоджено, що сума винагороди виконавця визначається у процентному відношенні 5% від фактичної суми стягнення (надходження на рахунок замовника після відкриття виконавчого провадження).

За умовами п. 4.2 договору винагорода підлягає оплаті виконавцеві з моменту надходження на рахунок замовника відповідної суми стягнення за виконавчими документами замовника (частково, у повному обсязі або по факту закінчення виконавчого провадження), щодо яких надавались послуги за цим договором.

Згідно з п. 4.3 договору оплата послуг (винагороди) виконавця здійснюється на щомісячній основі на підставі цього договору до 6 (шостого) числа кожного місяця включно.

У п. 4.4 договору сторони погоджуються, що дані автоматизованої системи виконавчого провадження свідчать про статус реалізації виконавчого провадження для цілей цього договору.

Протягом 6 календарних днів кожного місяця сторонами оформляється акт надання послуг, підписанням якого сторони підтверджують факт надання послуг та отримання винагороди за даним договором та відсутність претензій у сторін (п. 4.5 договору).

Пунктом 8.1 договору визначено, що цей договір містить повне розуміння сторін щодо питань, порушених у договорі, і може бути змінений, доповнений або припинений виключно за письмовою згодою сторін.

Цей договір набуває чинності з моменту його належного підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань сторін цього договору (п. 8.2 договору).

02.03.2020 ТОВ "Бізнес Позика" видав на ім`я ФОП Борейко Ю.С. довіреність вих. № 1563/1, якою уповноважив останню представляти інтереси Товариства і захищати його права у всіх органах державної влади України та місцевого самоврядування, в усіх органах державної виконавчої служби та перед приватними виконавцями, в Державній реєстраційній службі, податкових органах, Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Національній комісії з цінних паперів та фондового ринку; у місцевих загальних та місцевих окружних судах, як господарських так і адміністративних, в установах банків; в інших установах, організаціях та підприємствах незалежно від форми власності та підпорядкування, а також у відносинах з дієздатними фізичними особами з питань, що стосуються відкриття та здійснення виконавчих проваджень (виконання судових рішень), в яких Товариство виступає стягувачем. Довіреність діє до 31.12.2020.

30.04.2020 на виконання умов п. 1.3 договору сторони підписали додаткову угоду № 1 до договору. У вказаній додатковій угоді № 1 визначено перелік виконавчих документів, за якими виконавцем були надані послуги та відкрито виконавчі провадження, які виконавець супроводжує та отримує винагороду у порядку та на умовах передбачених договором.

25.02.2021 ТОВ "Бізнес Позика" листом вих. № 312 повідомило ФОП Борейко Ю.С. про відмову від договору на підставі ст. 1008 ЦК України, вказавши про закінчення строку дії довіреності вих. № 1563/1 від 02.03.2020. Замовник також просив виконавця передати йому документи та звіти до 10.03.2021.

11.03.2021 ТОВ "Бізнес Позика" листом вих. № 332, посилаючись на положення ст. 1006 ЦК України, вимагало від ФОП Борейко Ю.С. надати до 25.03.2021 включно звіт про виконання доручення (договору) з підтверджуючими документами за кожен місяць, починаючи з дати укладення договору.

05.03.2021 ФОП Борейко Ю.С. звернулась до ТОВ "Бізнес Позика" з претензією, в якій повідомила, що погоджується надати згоду на дострокове розірвання договору виключно після оплати замовником 5% від суми стягнення за виконавчими документами на рахунок виконавця за якими останнім надано послуги щодо відкриття виконавчих проваджень відповідно до додаткової угоди № 1 від 30.04.2020 до договору, за умови укладення відповідної додаткової угоди між сторонами договору про досягнення вказаних домовленостей. ФОП Борейко Ю.С. вимагала в найкоротший термін, однак не пізніше 5 робочих днів з моменту отримання даної досудової претензії: 1) здійснити оплату (відшкодування документально підтверджених збитків, завданих невиконанням/неналежним виконанням умов договору з вини замовника) у розмірі 5 000,00 грн за послуги адвоката на рахунок виконавця; 2) надати повну інформацію про загальну суму надходжень на рахунок замовника, стягнутих за виконавчими документами (частково, у повному обсязі або по факту закінчення виконавчих проваджень) щодо яких надавались послуги виконавцем за договором включно до 06.03.2021; 3) здійснити оплату послуг (винагороди) виконавця, невиплачену замовником у розмірі, визначеному договором включно до 06.03.2021; оформити акти про надання послуг до договору щодо невиплачених виконавцю сум та направити їх для підписання останньому; 5) забезпечити належне виконання умов договору з метою запобігання подальших порушень замовником прав та законних інтернів виконавця; 6) повідомити виконавця письмово про розгляд даної досудової претензії на електронну та поштову адреси.

У листопаді 2021 року ФОП Борейко Ю.С. звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ "Бізнес Позика", в якому просить:

1) визнати протиправними дії відповідача щодо односторонньої відмови від договору про надання юридичних послуг № USB-BP-LS-02/03/2020 від 02.03.2020 та додаткової угоди № 1 від 30.04.2020;

2) зобов`язати відповідача продовжувати виконувати умови договору про надання юридичних послуг № USB-BP-LS-02/03/2020 від 02.03.2020 та додаткової угоди № 1 від 30.04.2020 щодо виплати винагороди за надані юридичні послуги за період з 01.10.2020 і до закінчення всіх виконавчих проваджень зазначених у додатковій угоді № 1 до договору про надання юридичних послуг № USB-BP-LS-02/03/2020 від 02.03.2020.

При цьому, в обґрунтування позовних вимог, позивач вказує, що відповідач розірвав договір в односторонньому порядку достроково, щоб не здійснювати плату послуг позивача, чим порушив його права, оскільки стягнення за виконавчими провадженнями, що зазначені в додатковій угоді № 1 до договору продовжують відбуватись.

Тобто, аналіз змісту позовної заяви дає підстави для висновку, що позивач оспорює правочин замовника з одностороннього розірвання договору з мотивів не проведення замовником з виконавцем повного розрахунку.

При цьому, позивач обрав не передбачені ст. 16 ЦК України способи захисту прав та інтересів судом, а саме: визнання незаконними дій контрагента за договором та зобов`язання відповідача продовжувати виконувати розірваний договір.

Відповідно до ст. 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особа, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, слід зважати і на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що ця норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони втілені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, ЄСПЛ наголосив, що за деяких обставин вимоги ст 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

У рішенні в справі "Каіч та інші проти Хорватії" ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Інший підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.

Проте, як обґрунтовано зазначила скаржниця в своїй апеляційній скарзі, визнання, на її позовну вимогу Господарським судом міста Києва у рішенні від 30.11.2022, протиправними дії відповідача щодо односторонньої відмови від договору про надання юридичних послуг № USB-BP-LS-02/03/2020 від 02.03.2020 та додаткової угоди № 1 від 30.04.2020 не поновлюють, порушених ТОВ "Бізнес Позика", за твердженням ФОП Борейко Ю.С., прав на отримання виконавцем винагороди за надані юридичні послуги.

Не можна у даному випадку визнати належним способом захисту і позовну вимогу ФОП Борейко Ю.С. про зобов`язання відповідача продовжувати виконувати умови розірваного договору, без зазначення конкретних дій, які відповідач має виконати в натурі чи від яких має утриматись.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі № 48/340.

Крім того, судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18).

Судове рішення про визнання протиправними дій відповідача щодо односторонньої відмови від договору не лише не відповідає ч. 2 ст. 16 ЦК України, а й не є підставою для продовження виконання замовником договору, то ж відповідна позовна вимога не відповідає ефективному способу захисту прав та інтересів у цих правовідносинах.

Зважаючи на характер спірних відносин, належному способу захисту інтересу ФОП Борейко Ю.С. як виконавця за договором про надання юридичних послуг, послуги якого, як заявляє ФОП Борейко Ю.С., не оплачені замовником у повному обсязі, відповідає позовна вимога про визнання недійсним одностороннього правочину замовника про відмову від договору або ж позовна вимога про стягнення оплати за надані послуги чи відшкодування збитків. В такому випадку, судове рішення про задоволення обраної позовної вимоги або призведе до продовження дії договору з відповідачем або ж буде підставою для стягнення присудженого в примусовому порядку.

При цьому, колегія суддів наголошує, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові, що не було враховано судом першої інстанції.

Таким чином, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а саме положень ст. 16 ЦК України, є підставою для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2022 у справі № 910/18312/21 та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позову повністю.

З огляду на відмову у задоволенні позову, понесені ФОП Борейко Ю.С. судові витрати, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на позивача, у зв`язку із чим додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 03.01.2023 у справі № 910/18312/21 підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Борейко Юлії Сергіївни на рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2022 у справі № 910/18312/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2022 у справі № 910/18312/21 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

4. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 03.01.2023 у справі № 910/18312/21 скасувати.

5. Матеріали справи № 910/18312/21 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 07.07.2023.

Головуючий суддя О.О. Хрипун

Судді А.О. Мальченко

О.В. Агрикова