ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2023 Справа № 914/134/23

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О., за участі секретаря судового засідання Гриб І. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Комунального підприємства «Луцькводоканал», місто Луцьк, Волинська область

до відповідача Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, місто Львів

про скасування рішення адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 63/44-р/к від 20.10.2022 року про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу у справі №63/5-02-27-2022.

За участю представників:

від позивача: Лесів О.А. представник (довіреність №04 від 02.01.2023), Пасічник Н.О. адвокат (ордер на надання правової допомоги серія ВЛ № 055817 від 06.02.2023; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ВЛ №1061 від 30.11.2018);

від відповідача: Сигляк І.Я. представник (повноваження відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в порядку самопредставництва).

Процес.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшов позов Комунального підприємства «Луцькводоканал» до Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про скасування рішення адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 63/44-р/к від 20.10.2022 року про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу у справі №63/5-02-27-2022.

Хід розгляду справи викладено у наявних в матеріалах справи ухвалах суду та відображено протоколах судових засідань.

Представники позивача в судове засідання 22.06.2023 для розгляду справи по суті з`явились, позов підтримали з підстав викладених у позовній заяві, просили його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 22.06.2023 для розгляду справи по суті з`явилась, проти позову заперечила з підстав викладених у відзиві, просила відмовити у його задоволенні.

Відводів складу суду та секретарю судового засідання сторонами не заявлено.

У судовому засіданні 22.06.2023 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору та правова позиція сторін.

Позиція позивача.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач при прийнятті рішення неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи; не довів обставини, які мають значення для справи і які визнано встановленими; висновки викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи; при розгляді справи відповідачем порушено і неправильно застосовано норми як матеріального, так і процесуального права, що призвело до прийняття неправильного рішення.

Позиція відповідача.

Відповідач заперечення проти позову виклав у відзиві, зокрема зазначив.

КП «Луцьководоканал», є єдиним суб`єктом господарювання, що надає послуги з постачання теплової енергії у територіальних (географічних) межах міста Луцьк Волинської області в межах, що використовуються (орендуються, обслуговуються) та є у власності підприємства. Відтак, споживачі даних послуг не мають можливості отримувати такі послуги від інших суб`єктів господарювання, альтернатива відсутня.

В ході розгляду справи відповідачем справи, проведено аналіз вимог (умов), встановлених КП «Луцькводоканал» у технічних умовах на приєднання до систем централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення.

Вимога встановлена КП «Луцькводоканал» щодо погодження проекту облаштування вузла обліку води не передбачена чинним законодавством у сфері водопостачання та водовідведення, може призвести до ущемлення інтересів споживачів, оскільки, споживачі послуг вимушені витрачати певний час на отримання протиправного погодження, який вплине на строк приєднання до систем централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення.

КП «Луцькводоканал» у технічних умовах на приєднання до мереж централізованого водопостачання та централізованого водовідведення встановлювало вимогу щодо виконання нормативно-правових актів, які втратили чинність. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10.03.2017 № 166-р скасовано наказ Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 19.02.2002 № 37, як такий, що втратив актуальність та встановлює регуляторні бар`єри.

Твердження КП «Луцькводоканал», що стаття 3 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» регламентує оснащення будівель вузлами комерційного обліку, тобто фактично будівель які вже збудовані, приєднані до систем тепло-, водопостачання, здані в експлуатацію та у яких власники/співвласники користуються житлово-комунальними послугами є хибною та не може бути взята до уваги, оскільки, відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» забороняється приєднання житлових і нежитлових будівель до зовнішніх інженерних мереж без оснащення таких будівель вузлами комерційного обліку відповідних комунальних послуг відповідно до вимог цього Закону, тобто, цей Закон визначає забезпечення комерційного обліку води без виключення, в тому числі і при приєднанні до мереж централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення.

Враховуючи вищенаведені обставини відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Судом встановлено.

Рішенням адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20.10.2022 № 63/44-р/к «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» (надалі - Рішення) визнано, що Комунальне підприємство «Луцькводоканал» займає монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у територіальних (географічних) межах міста Луцька Волинської області та вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 2 статті 50, пунктом 1 частини другої статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. За вчинене порушення на позивача накладено штраф у розмірі 68000,00 грн та зобов`язано припинити порушення.

Відповідно до резолютивної частини рішення адміністративна колегія Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України постановила:

1. Визнати, що Комунальне підприємство «Луцькводоканал» у період з 01.01.2019 по 31.08.2022 року займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в частині видачі технічних умов на приєднання до систем централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення у територіальних (географічних) межах міста Луцьк Волинської області, де розташовані водопровідно-каналізаційні мережі, що знаходяться у його власності та/або користуванні, як таке, що не має жодного конкурента.

2. Визнати, що дії Комунального підприємства «Луцькводоканал», які полягають у встановленні у Технічних умовах вимог щодо погодження проектної документації на облаштування вузла обліку води та вимог дотримання нормативно-правових актів, які втратили чинність, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50 та пунктом 1 частини другої статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в частині видачі технічних умов на приєднання до систем централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення в частині встановлення таких умов реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку.

3. Відповідно до статті 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції» за вчинення порушення, вказаного в пункті 2 резолютивної частини рішення, накласти на Комунальне підприємство «Луцькводоканал» штраф у розмірі 68000 ( шістдесят всім тисяч) гривень.

4. Зобов`язати Комунальне підприємство «Луцькводоканал» припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначене у пункті 2 резолютивної частини рішення щодо встановлення в технічних умовах вимог погодження проектної документації на облаштування вузла обліку води, в місячний термін з дня одержання рішення, про що письмово повідомити Відділення протягом 5 календарних днів із дня його припинення з наданням підтвердних документів.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач при прийнятті рішення неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи; не довів обставини, які мають значення для справи і які визнано встановленими; висновки викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи; при розгляді справи відповідачем було порушено і неправильно застосовано норми як матеріального, так і процесуального права, що призвело до прийняття неправильного рішення.

Позивач просить суд скасувати рішення адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20.10.2022 63/44-р/к «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу».

При прийнятті рішення суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Згідно статті 3 України «Про Антимонопольний комітет України» основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики, зокрема, в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Відповідно до частин 2 та 4 статті 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» визначають, що до виключних повноважень Антимонопольного комітету України та його територіальних органів належать, зокрема: розгляд заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проведення відповідних розслідувань; прийняття передбачених законодавством про захист економічної конкуренції розпоряджень та рішень за заявами і справами;

Пунктом 11 частини першої статті 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» визначено, що у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження проводити дослідження ринку, визначати межі товарного ринку, а також становище, в тому числі монопольне (домінуюче), суб`єктів господарювання на цьому ринку та приймати відповідні рішення (розпорядження).

Статтею 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції» встановлено, що економічна конкуренція (конкуренція) - це змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб`єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб`єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку; монополізація - досягнення суб`єктом господарювання монопольного (домінуючого) становища на ринку товару, підтримання або посилення цього становища.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції» суб`єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо: на цьому ринку у нього немає жодного конкурента; не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб`єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар`єрів для доступу на ринок інших суб`єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку визнається встановлення таких умов реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку.

Частина 3 статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачає, що зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку забороняється і тягне за собою відповідальність згідно з законом.

Відповідно до пункту 11 частини 1 і частини 4 статті 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» проведення дослідження ринку, визначення меж товарного ринку, а також становища, в тому числі монопольного (домінуючого), суб`єктів господарювання на цьому ринку та прийняття відповідних рішень (розпоряджень), належить до виключних повноважень органів Антимонопольного комітету України.

Згідно з пунктом 2.2 Методики визначення монопольного (домінуючого) становища, суб`єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 № 49, зареєстрованої в Міністерстві юстиції Українми 01.04.2002 за № 317/6605 (далі по тексту Методика) етапи визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання, їх кількість та послідовність проведення можуть змінюватись залежно від фактичних обставин, зокрема особливостей товару, структури ринку, обсягів наявної інформації щодо ринку тощо.

Відповідач визначив: 1) об`єкти аналізу щодо визначення монопольного (домінуючого) становища; 2) перелік товарів та основних продавців, покупців товару товарів, визначається монопольне (домінуюче) становище; 3) перелік основних продавців (постачальників, виробників), (споживачів, користувачів); 4) товарні межі ринку; 5) територіальні (географічні) межі ринку; 6) проміжок часу, стосовно якого визначається становище господарювання на ринку - часові межі ринку; 7) потенційних конкурентів; 8) бар`єри для вступу на ринок.

Внаслідок технологічних особливостей централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а також з огляду на обмеження, що пов`язані з територією розміщення (розташування) водопровідно-каналізаційних мереж, конкуренція на ринку послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в частині видачі технічних умов на приєднання до систем централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення відсутня, тому потенційні конкуренти у КП «Луцьководоканал», відсутні.

КП «Луцьководоканал» є єдиним суб`єктом господарювання, що надає послуги з постачання теплової енергії у територіальних (географічних) межах міста Луцьк Волинської області, в межах мереж, що використовуються (орендуються, обслуговуються) та є у власності позивача. Відтак, споживачі даних послуг не мають можливості отримувати такі послуги від інших суб`єктів господарювання, альтернатива відсутня.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції» визначено, що суб`єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо: a) на цьому ринку у нього немає жодного конкурента; б) не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб`єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар`єрів для доступу на ринок інших суб`єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.

Отже, відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції», за результатами здійсненого дослідження, впродовж з 01.01.2019 по 31.08.2022 у рішенні № 44 встановлено, що КП «Луцькводоканал» на ринку послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в частині видачі технічних умов на приєднання до систем централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення у територіальних (географічних) межах міста Луцьк Волинської області, де розташовані водопровідно-каналізаційні мережі, що знаходяться у його власності та/або користуванні займало монопольне (домінуюче), оскільки підприємство не мало жодного конкурента.

Згідно з пунктом 11 частини 1 та частиною 4 статті 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» проведення дослідження ринку, визначення меж товарного ринку, а також становища, в тому числі монопольного (домінуючого), суб`єктів господарювання на цьому ринку та прийняття відповідних рішень (розпоряджень), належить до виключних повноважень Антимонопольного комітету України.

Самостійне визначення позивачем у позовній заяві інших меж ринку товару суперечить приписам пункту 11 частини 1 та частини 4 статті 7, статті 19 Закону України «Про Антимонопольний комітет України».

Суд зазначає, що для кваліфікації дій суб`єктів господарювання як зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку не є обов`язковим з`ясування настання наслідків у формі відповідно недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання (конкурентів, покупців) чи споживачів, зокрема через заподіяння їм шкоди (збитків) або іншого реального порушення їх прав чи інтересів, чи настання інших відповідних наслідків.

Достатнім є встановлення самого факту вчинення дій, визначених законом як зловживання монопольним (домінуючим) становищем (частина 2 статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції»).

Враховуючи вищенаведене, в оскаржуваному позивачем рішенні згідно з положеннями Закону України «Про Антимонопольний комітет України», Закону України «Про захист економічної конкуренції» та Методики відповідачем здійснено визначення становища КП «Луцькводоканал» на ринку послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в частині видачі технічних умов на приєднання до систем централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення у територіальних (географічних) межах міста Луцьк Волинської області, де розташовані водопровідно-каналізаційні мережі, що знаходяться у його власності та/або користуванні займало монопольне (домінуюче), оскільки КП «Луцькводоканал» не мало жодного конкурента.

Твердження позивача щодо існування інших суб`єктів господарювання на ринку товару, визначеного в оскаржуваному рішенні та товарних меж ринку є безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 6.1 Методики, територіальні (географічні) межі ринку певного товару (товарної групи) визначаються шляхом установлення мінімальної території, за межами якої з точки зору споживача придбання товарів (товарної групи), що належать до групи взаємозамінних товарів (товарної групи), є неможливим або недоцільним; внаслідок технологічних особливостей процесу надання вказаних послуг, споживачі не можуть за звичайних умов легко перейти до споживання аналогічних послуг іншого суб`єкта господарювання, що, можливо, здійснює діяльність на території відповідного населеного пункту, оскільки кожен із таких суб`єктів здійснює діяльність у межах саме тих мереж, які йому належать (на праві власності, користування); з урахуванням зазначеного, характерною особливістю надання послуг з централізованого водопостачання і централізованого водовідведення в частині видачі технічних умов на приєднання до систем централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення є неможливість переміщення попиту географічно, оскільки необхідною умовою отримання даних послуг є наявність діючих систем централізованого водопостачання та централізованого водовідведення; при визначенні територіальних (географічних) меж ринку централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в частині видачі технічних умов на приєднання до систем централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення враховано мінімальну територію, за межами якої придбання товару для споживачів є неможливим; отримання послуги з видачі технічних умов на приєднання до систем централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення можливе лише у суб`єкта господарювання, який провадить діяльність з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення на певній території.

Норми чинного законодавства України не містять якогось вичерпного переліку можливих ринків товарів. У кожному випадку орган Антимонопольного комітету України, здійснюючи контроль за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, проводить дослідження ринку та визначає межі товарного ринку.

Господарські суди не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами Антимонопольного комітету України, та знову встановлювати товарні, територіальні (географічні), часові межі певних товарних ринків після того, як це зроблено зазначеними органами, й на підставі цього робити висновки про наявність чи відсутність монопольного (домінуючого) становища суб`єкта господарювання на ринку. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 21.10.2021 у справі № 914/2667/20.

Засади відповідальності за вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку (стаття 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції») базуються на моделі значної конкуренції на ринку, яка, відповідно до норм абзаців 2, 7 статті 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції», характеризується, зокрема, відсутністю конкуренції на ринку, внаслідок чого суб`єкт господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, здатен визначати умови обороту товару на ринку, що є неможливим на ринку, який не перебуває у стані монополізації, зокрема, завдяки зацікавленості суб`єктів господарювання здійснювати господарську діяльність, в умовах значної конкуренції між суб`єктами господарювання на ринку, без можливості ущемлення інтересів споживачів.

Встановлена КП «Луцькводоканал» у технічних умовах на приєднання до мереж централізованого водопостачання та централізованого водовідведення умова: «Проект облаштування вузла обліку погодити з технічним управлінням КП «Луцькводоканал» є неправомірною, оскільки відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» оснащення будівель вузлами комерційного обліку та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку здійснюється відповідно до проектної документації з дотриманням будівельних норм і правил у встановленому центральним органом виконавчої влади, а таке оснащення та відповідна проектна документація не потребують погодження з державними органами, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими особами, операторами зовнішніх інженерних мереж, виконавцями комунальних послуг.

Встановлення КП «Луцькводоканал» протиправних умов у технічних умовах на приєднання до мереж централізованого водопостачання та водовідведення в частині погодження проектної документації на облаштування вузла обліку води та вимоги дотримуватися норм Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Держбуду України від 19 лютого 2002 року № 37 та вимог СНиП 2.04.03-85 може призвести до ущемлення інтересів споживачів послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в частині видачі технічних умов на приєднання до мереж централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення, які не мають альтернативи отримання даних послуг, оскільки споживачі (замовники) можуть приєднатися тільки до мереж, які знаходяться у власності (обслуговуанні, користуванні) КП «Луцькводоканал».

КП «Луцькводоканал» листом від 08.12.2021 № 2368/1-03 повідомило відповідача, що при видачі технічних умов підприємство керується нормами Правил користування системами централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 №190 (до 12.07.2021 року у редакції наказу Мінрегіон від 24.10.2012 №541, з 13.07.2021 року у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 19.04.2021 № 97). Надало інформацію щодо загальної кількості виданих технічних умов КП «Луцькводоканал» протягом 2019-2021рр. Крім того, надало копії технічних умов. Листом від 14.09.2022 № 1300/1-03 також надало інформацію про кількість виданих технічних умов на приєднання до мереж водопостачання та водовідведення за період з листопада 2021 по серпень 2022, таким чином у 2019 році видано 616 технічних умов, у 2020 році 816 технічних 4умов, у 2021 році 1032 технічних умов, у період з 01.01.2022 по 31.08.2022 534 технічних умов.

В ході розгляду справи відповідач провів аналіз вимог (умов), встановлених позивачем у технічних умовах на приєданння до системи централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення.

Встановлена КП «Луцькводоканал» у технічних умовах на приєднання до мереж

централізованого водопостачання та централізованого водовідведення умова: «Проект облаштування вузла обліку погодити з технічним управлінням КП «Луцькводоканал» є неправомірною, оскільки відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» оснащення будівель вузлами комерційного обліку та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку здійснюється відповідно до проектної документації з дотриманням будівельних норм і правил у встановленому центральним органом виконавчої влади, а таке оснащення та відповідна проектна документація не потребують погодження з державними органами, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими особами, операторами зовнішніх інженерних мереж, виконавцями комунальних послуг.

Правилами користування, якими керується КП «Луцькводоканал» при приєднанні до систем централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення не передбачено погодження проектів облаштування вузла обліку водопостачання із виробником/виконавцем вказаних послуг.

Отже, відповідач у спірному рішенні дійшов вірного висновку про те, що вимога встановлена КП «Луцькводоканал» щодо погодження проекту облаштування вузла обліку води не передбачена чинним законодавством у сфері водопостачання та водовідведення.

Встановлення КП «Луцькводоканал» протиправної вимоги щодо погодження проекту облаштування вузла обліку води може призвести до ущемлення інтересів споживачів, оскільки, споживачі послуг вимушені витрачати певний час на отримання протиправного погодження, який вплине на строк приєднання до систем централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення.

Міністерство розвитку громад та територій України листом від 30.12.2021 № 7/11/20179-21 повідомило про наступне: «з 02 серпня 2017 року набрав чинності Закон України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».

Відповідно пункту 1 статті 3 України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», оснащення будівель вузлами комерційного обліку та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку здійснюється відповідно до проектної документації з дотриманням будівельних норм і правил у Порядку оснащення будівель вузлами комерційного обліку та обладнання інженерних систем для забезпечення такого обліку, затвердженого наказом Мінрегіону від 09 серпня 2018 року №206. Таке оснащення та відповідна проектна документація не потребують видачі технічних умов та інших вимог до встановлення вузла комерційного обліку, погодження з державними органами, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими особами, операторами зовнішніх інженерних мереж, виконавцями комунальних послуг».

Крім того, КП «Луцькводоканал» у технічних умовах на приєднання до мереж централізованого водопостачання та централізованого водовідведення встановлювало вимогу щодо виконання нормативно-правових актів, які втратили чинність, зокрема: «Концентрація солей важких металів повинна відповідати нормам, які встановлені Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затвердженими наказом Держбуду України від 19.02.2002 року № 37, зареєстрованими в Міністерстві України 26.04.2002 року за № 403/6691.

За іншими показниками стічні води повинні відповідати вимогам СНиП 2.04.03-85, Правилам приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затвердженим наказом Держбуду України від 19.02.2002 року №37.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10.03.2017 № 166-р скасовано наказ Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 19.02.2002 № 37, як такий, що втратив актуальність та встановлює регуляторні бар`єри.

Чинні Правила приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення та Порядок визначення розміру плати, що справляється за понаднормативні скиди стічних вод до систем централізованого водовідведення, затверджені наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 01.12,2017 № 316 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 15.01.2018 за № 56/31508 поширюються на суб`єктів господарювання, які надають послуги з централізованого водовідведення (відведення та/або очищення стічних вод) (далі - виробники), на юридичних осіб незалежно від форм власності та відомчої належності, фізичних осіб - підприємців, фізичних осіб, які провадять незалежну професійну діяльність і взяті на облік як самозайняті особи у контролюючих органах згідно з Податковим кодексом України, які скидають стічні води до систем централізованого водовідведення або безпосередньо у каналізаційні очисні споруди.

Відповідно до пункту 10 розділу III Правилами користування системами централізованого питного водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008р. № 190, зареєстрованими у Міністерстві юстиції України 07.10.2008 за № 936/15627 (зі змінами відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 19.04.2021 №97) (далі - Правила користування або наказ №190), технічні умови є підставою для розроблення проєктно-технічної документації на приєднання до систем централізованого питного водопостачання та/або централізованого водовідведення (далі - проєктно-технічна документація) згідно з державно-будівельними нормами та іншими нормативно-правовими актами і є обов`язковими для виконання.

Проєктно-технічна документація розробляється відповідно до виданих виконавцем послуги з централізованого водопостачання/централізованого водовідведення технічних умов.

У пункті 1 розділу III Правил користування зазначено, що приєднання до систем

централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення здійснюється відповідно до технічних умов, виданих виконавцем послуги з централізованого водопостачання /централізованого водовідведення, та розробленого і затвердженого в установленому порядку проекту на приєднання.

Встановлення КП «Луцькводоканал» у технічних умовах на приєднання до мереж централізованого водопостачання та централізованого водовідведення вимог щодо дотримання та виконання нормативно-правових актів, які втратили чинність, а саме: Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Держбуду України від 19.02.2002 року № 37 та вимог СНиП 2.04.03-85 замість вимог ДБН В.2.5-75:2013 може призвести до розроблення проєктно-технічної документації на приєднання до систем централізованого питного водопостачання та/або централізованого водовідведення із порушенням державно-будівельних нормам та інших нормативно-правових актів, оскільки, проектно-технічна документація розробляється відповідно до виданих виконавцем послуги з централізованого водопостачання/централізованого водовідведення технічних умов.

Розроблена замовником (споживачем) проектно-технічна документація на приєднання до систем централізованого питного водопостачання та/або централізованого водовідведення відповідно до виданих КП «Луцькводоканал» технічних умов на приєднання до мереж централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в частині дотримання Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Держбуду України від 19.02.2002 року № 37 та вимог СНиП 2.04.03-85 в кінцевому результаті може бути не правомірною, оскільки буде розроблена у не відповідності до чинного законодавства у сфері водопостачання та водовідведення.

Отже, встановлення КП «Луцькводоканал» у технічних умовах вимог дотримуватися Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Держбуду України від 19.02.2002 року № 37 та вимог СНиП 2.04.03-85 може призвести до ущемлення інтересів замовників (споживачів) при розробленні проектно-технічної документації відповідно до виданих технічних умов та її погодження, а саме: замовнику необхідно буде повторно звертатися до підприємства щодо уточнення нормативно-правових актів на підставі яких розробляти проектну документацію, де буде потрачено час і додаткові ресурси, при погодженні проектної документації замовнику також необхідно буде подавати додаткові обґрунтування чому проект розроблявся на підставі інших документів, а не тих, які вказані у технічних умовах.

Встановлення КП «Луцькводоканал» протиправних умов у технічних умовах на приєднання до мереж централізованого водопостачання та водовідведення в частині погодження проектної документації на облаштування вузла обліку води та вимоги дотримуватися норм Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Держбуду України від 19.02.2002 року № 37 та вимог СНиП 2.04.03-85 може призвести до ущемлення інтересів споживачів послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в частині видачі технічних умов на приєднання до мереж централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення, які не мають альтернативи отримання даних послуг, оскільки споживачі (замовники) можуть приєднатися тільки до мереж, які знаходяться у власності (обслуговуванні, користуванні) КП «Луцькводоканал».

Такі дії КП «Луцькводоканал» були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в частині видачі технічних умов на приєднання до мереж централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення у територіальних (географічних) межах міста Луцьк Волинської області, де розташовані водопровідно-каналізаційні мережі, що знаходяться у його власності та/або користуванні, адже у такому випадку споживачі могли б відмовитися від послуг КП «Луцькводоканал», яке встановлює такі умови реалізації товару, наслідком яких є виконання протиправних вимог при приєднанні до мереж централізованого водопостачання та водовідведення, чим ущемляються їх інтереси, та обрати іншого надавача таких послуг.

За умов існування значної конкуренції на ринку така поведінка КП «Луцькводоканал» була б неможливою, оскільки, маючи зацікавленість щодо продажу свого товару послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в частині видачі технічних умов на приєднання до мереж централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення, КП «Луцькводоканал» вживало б заходи щодо дотримання положень законодавства у сфері надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, а також дотримання прав та інтересів споживачів.

За наявності значної конкуренції на ринку, споживач міг би обрати для себе іншого виконавця послуг, який дотримується вимог чинного законодавства та не допускає ущемлення його законних інтересів.

Суд погоджується з позицією відповідача про те, що дані вимоги КП «Луцькводоканал» суперечать вищевказаним нормативно-правовим документам, якими не передбачено видачу технічних умов на встановлення вузлів обліку теплової енергії та розроблення і погодження проектної документації на їх встановлення з державними органами, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими особами, операторами зовнішніх інженерних мереж, виконавцями комунальних послуг, якщо вузли обліку встановлюються в окремих приміщеннях будівлі.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» оснащення будівель вузлами комерційного обліку та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку здійснюється відповідно до проектної документації з дотриманням будівельних норм і правил у встановленому центральним органом виконавчої влади, а таке оснащення та відповідна проектна документація не потребують погодження з державними органами, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими особами, операторами зовнішніх інженерних мереж, виконавцями комунальних послуг.

Твердження КП «Луцькводоканал», що стаття 3 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» регламентує оснащення будівель вузлами комерційного обліку, тобто фактично будівель які вже збудовані, приєднані до систем тепло-, водопостачання, здані в експлуатацію та у яких власники/співвласники користуються житлово-комунальними послугами є помилковим та не береться судом до уваги, оскільки, відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» забороняється приєднання житлових і нежитлових будівель до зовнішніх інженерних мереж без оснащення таких будівель вузлами комерційного обліку відповідних комунальних послуг відповідно до вимог цього Закону, тобто, цей Закон визначає забезпечення комерційного обліку води без виключення, в тому числі і при приєднанні до мереж централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення.

На думку суду, оскаржуване позивачем рішення прийняте відповідачем з врахуванням сукупності норм законодавства про захист економічної конкуренції.

За результатом дослідження наявних у матеріалах справи доказів, доводів і тверджень сторін у справі, суд дійшов висновку про те, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач належним чином дослідив всі обставини та правомірно зробив висновки про порушення позивачем вимог законодавства про економічну конкуренцію.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач діяв у відповідності до статті 19 Конституції України, а саме межах та у спосіб, передбачених законодавством України, з урахуванням всіх обставин та об`єктивним дослідженням всіх матеріалів справи.

Суд зазначає, що встановлення наявності ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, в тому числі наслідків такого порушення, що в силу приписів частини 1 статті 37 Закону України «Про захист економічної конкуренції» є підставою для прийняття розпорядження про початок розгляду справи, є виключною компетенцією органів Антимонопольного комітету України.

У рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Дискреційні повноваження можуть закріплюватися в нормативно-правових актах, проектах нормативно-правових актів такими способами:

1) за допомогою оціночних понять, наприклад: «за наявності поважних причин орган вправі надати …», «у виключних випадках особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може дозволити…», «рішення може бути прийнято, якщо це не суперечить суспільним інтересам…» тощо;

2) шляхом перерахування видів рішень, що приймаються органом (особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), не вказуючи підстав для прийняття того чи іншого рішення або шляхом часткового визначення таких підстав;

3) шляхом надання права органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) при виявленні певних обставин (настанні конкретних юридичних фактів) приймати чи не приймати управлінське рішення залежно від власної оцінки цих фактів;

4) за допомогою нормативних приписів, що містять лише окремі елементи гіпотези чи диспозиції правової норми, що не дозволяють зробити однозначний висновок про умови застосування нормативного припису або правові наслідки застосування такого припису.

З наведеного слідує, що дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

Аналогічна позиці викладена в постанові Верховного Суд від 07.07.2021 року у справі №910/6319/19.

Відповідно до статті 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; заборона концентрації відповідно до Закону України «Про санкції»; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Суд зазначає, що підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Враховуючи монопольне (домінуюче) становище позивача на відповідному ринку; сукупність вищенаведених норм права та обставин; характер засад відповідальності за вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку

Відповідач, на думку суду, правомірно прийняв рішення згідно з яким дії КП «Луцькводоканал» визнано порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції, що передбачене частиною 1 статті 13 та пунктом 2 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Таким чином, проаналізувавши обставини справи в сукупності, суд дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач діяв у межах своїх дискреційних повноважень, у порядок та спосіб, встановлений законом; висновки, викладені у рішенні, відповідають фактичним обставинам справи та є обґрунтованими.

Наведені обставини у сукупності свідчать про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування «вірогідності доказів» на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду у справі № 904/2357/20 від 21.08.2020.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними та вірогідними, доказами наявність правових підстав для задоволення позову. Наведені відповідачем заперечення з огляду на положення статей 73, 74, 76-79 Господарського процесуального кодексу України спростовують позовні вимоги. Отже позов не підлягає до задоволення.

Розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, при поданні позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в сумі 2 481,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 905818 від 29.12.2022.

В силу статті 129 Господарського процесуального кодексу України, сплачений позивачем судовий збір слід покласти на останнього.

Керуючись статтями 2, 18, 73-79, 86, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Інформація щодо руху справи розміщена в мережі Інтернет на інформаційному сайті за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua та на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням: http://court.gov.ua.

Повне рішення

складено 03.07.2023

Суддя Сухович Ю.О.