ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" липня 2023 р. м. Одеса Справа № 916/1865/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Петренко Н.Д.,

розглянувши справу № 916/1865/23 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження

за позовом: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" /, адреса - 01135, м. Київ, пр-т. Перемоги, 14/ в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" /, адреса - 67700, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Шабська, 81, e-mail: , /

до відповідача: Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" /, адреса - 67700, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Шабська, 81, e-mail: /

про стягнення заборгованості у розмірі 112 722,56 грн

ВСТАНОВИВ:

04.05.2023 року ДП "Адміністрація морських портів України" в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою /вх. № 1929/23/ до Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" про стягнення заборгованості за договором про надання послуг № 6-П-БДФ-18 від 02.01.2018 року у розмірі 112 722,56 грн, з яких:

- 13 362,39 грн - 3 % річних;

- 99 360,17 грн - інфляційні втрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг № 6-П-БДФ-18 від 02.01.2018 року.

Позов пред`явлено на підставі ст.ст. 42, 173, 193, 218 ГК України, ст.ст. 11, 15-16, 509, 525-526, 530, 611-612, 617, 625-629 ЦК України.

Ухвалою суду від 09.05.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/1865/23; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку ст.ст.247-252 ГПК України без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

05.06.2023 року на адресу суду надійшов відзив /вх. № 18373/23/, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі або зменшити їх розмір за оцінкою суду на розсуд суду. Відповідач просить також поновити строк на подання відзиву.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що сума штрафних санкцій для нього уже складає 48 % від суми основного боргу. Відповідач зауважує, що загалом позивач очікує отримати штрафні санкції у розмірі 85 % від суми основного боргу.

Відповідач зауважує, що виникнення боргу перед позивачем знаходиться в прямій залежності від неналежного виконання позивачем своїх обов`язків, на що відповідач не може вплинути і ці обставини від відповідача не залежать. З травня 2021 року з вини позивача будь-який судозахід до порту припинено взагалі, що автоматично позбавило можливості належного виконання своїх зобов`язань відповідачем. За наслідками неможливості здійснення повноцінної господарської діяльності через відсутність тривалий час належних глибин та судозаходу, у ДП «БДМТП» виникла кредиторська заборгованість, яка станом на 01.01.2023 року складає 120 328 650,76 грн.

Відповідач вказує, що з 2021 року до теперішнього часу позивачем не здійснено належні днопоглиблювальні роботи прохідного каналу Білгород-Дністровського лиману та акваторії Білгород-Дністровського морського порту, судозахід відновити неможливо. При цьому позивач вимагає нарахування штрафних санкцій саме за період з лютого 2022 року по лютий 2023 року, що на думку відповідача є відвертим зловживанням з боку позивача.

06.06.2023 року на адресу суду надійшла від відповідь на відзив /вх. № 18597/23/, в якій позивач наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Позивач вказує, що ним не заявлено вимог про стягнення штрафних санкцій, у зв`язку із чим доводи відповідача щодо відмови у даній частині вимог є недоречними. При цьому вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Позивач вказує, що 3 % річних та інфляційні втрати не, які позивач просить стягнути з відповідача не є неустойкою, штрафними санкціями, пенею. Тому усі нормативно-правові акти та рішення суддів, на які посилається відповідач як на підставу своїх заперечень, не можуть бути взяті до уваги, як такі що не мають жодного відношення до справи.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного.

Як встановлено судом при безпосередньому дослідженні доказів, 02.01.2018 року між Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі Білгород-Дністровської філії (Виконавець) та Державним підприємством "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" (Замовник) укладений договір про надання послуг № 6-П-БДФ-18, згідно з яким Виконавець протягом строку дії договору зобов`язується надавати Замовнику можливість використання обладнання БДФ ДП «АМПУ» для освітлення території Замовника за ДК 021:2015 по коду « 65320000-2 - Експлуатація електричних установок» (далі послуги).

Відповідно до умов п. 3.1. Договору, загальна вартість послуг за цим Договором не може перевищувати 350 000,00 грн. (триста п`ятдесят тисяч гривень 00 коп,), в т.ч. ПДВ 20% - 58 333,33 грн. Розмір плати за одиницю послуги визначено в Переліку послуг, що надаються БДФ ДП "АМПУ" (Додаток 1, який є невід`ємною частиною Договору).

Вартість послуг може бути змінена за письмовою згодою Сторін, шляхом укладення додаткової угоди, у зв`язку зі зміною діючих податків та тарифів, введенням нових податків та тарифів, що змінюють витрати Виконавця, а також при виникненні об`єктивних обставин, що впливають на собівартість послуг Виконавця.

Згідно п. 3.2. Договору, визначення розміру суми, що підлягає сплаті за надані Виконавцем послуги за місяць, здійснюється на підставі фактичного використання обладнання для освітлення, що визначається у Акті наданих послуг.

Згідно п. 3.3. Договору, розрахунок за надані послуги здійснюється Замовником згідно виставленого Виконавцем рахунку, протягом 10-ти (десяти) банківських днів після підписання Акту наданих послуг.

Відповідно до умов п. 3.4. Договору, здавання послуг Виконавцем та приймання їх результатів Замовником оформлюється Актом наданих послуг, що складається Виконавцем за відповідний період (місяць) та направляється/надається Замовнику.

Згідно п. 3.5. Договору, Замовник після отримання Актів наданих послуг в строк не більше 5-ти календарних днів підписує Акти або надає зауваження щодо якості наданих послуг.

Відповідно до умов п. 3.6. Договору, не надання чи не підписання Замовником Актів приймання-передавання наданих послуг за відсутності мотивованої відмови у строк, визначений в п.3.5 цього Договору, є фактом визнання повного і належного виконання Виконавцем своїх зобов`язань, а послуги вважаються наданими належним чином та прийнятими Замовником без претензій та зауважень. При цьому Сторони погоджуються, що датою прийняття послуг вважається дата підписання Акту наданих послуг Виконавцем.

Пунктом 4.4. Договору встановлено, що у випадку прострочення однією із Сторін виконання зобов`язання, винна Сторона має право вимагати від іншої Сторони сплатити неустойку (пеню) в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості простроченого зобов`язання за кожний день прострочення. Сплата штрафних санкцій не звільняє Сторону від виконання своїх зобов`язань, передбачених Договором.

Відповідно п. 6.1. Договору, Договір набирає чинності з моменту підписання його повноваженими представниками Сторін та діє з 01.01.2018 року до 31.12.2018 року.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 21.08.2019 року у справі № 916/1752/19 /суддя Смелянець А.Є./ стягнуто з Державного підприємства «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» основну заборгованість у розмірі 307 908 грн. 36 коп., пеню у розмірі 45 862 грн. 88 коп., 3 % річних у розмірі 8 352 грн. 90 коп., інфляційні втрати в розмірі 24 691 грн. 33 коп., та судовий збір в розмірі 5 802 грн. 24 коп. Останнім днем періоду нарахування 3 % річних, інфляційних втрат та пені визначено 12.06.2019 року.

12.09.2019 року Господарським судом Одеської області видано наказ про примусове виконання рішення Господарського суду Одеської області від 21.08.2019 року по справі № 916/1752/19.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 11.01.2022 року по справі № 916/3411/21 /суддя Погребна К.Ф./ стягнуто з Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" 3% річних в сумі 22 245 грн., інфляційні витрати в сумі 39 316 грн. та судовий збір в розмірі 2 270 грн. Останнім днем періоду нарахування 3 % річних, інфляційних втрат та пені визначено 28.10.2021 року.

11.02.2022 року Господарським судом Одеської області видано наказ про примусове виконання рішення Господарського суду Одеської області від 11.01.2022 по справі № 916/3411/21.

У зв`язку із невиконанням відповідачем рішення Господарського суду Одеської області від 21.08.2019 року у справі № 916/1752/19 та рішення Господарського суду Одеської області від 11.01.2022 року по справі № 916/3411/21, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою, в якій нарахував станом на 20.04.2023 року 3 % річних у розмірі 13 362,39 грн, інфляційні втрати у розмірі 99 360,17 грн.

Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставинами справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги є юридичні факти, що призвели до виникнення спірного правовідношення, його порушення, настання відповідальності або інших наслідків, тобто такі факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності. Тобто, преюдиціальні факти слід відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин.

Відповідну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 р. у справі № 922/2391/16.

У постановах від 05.08.2020 р. у справі № 906/282/16, від 13.08.2019 р. у справі № 910/11164/16, від 12.06.2018 р. у справі № 927/976/16, від 29.04.2020 р. у справі № 906/557/19 викладені висновки Верховного Суду щодо застосування статті 75 ГПК України, відповідно до яких обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акту. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ.

З огляду на вищенаведене, господарський суд дійшов висновку, що Господарським судом Одеської області у рішеннях від 21.08.2019 року у справі № 916/1752/19 та від 11.01.2022 року по справі № 916/3411/21 встановлено обставини, які не потребують повторного дослідження, встановлення тих самих обставин та фактів, піддавання їх сумнів, а саме щодо неправомірності дії ДП "БДМТП" в частині нездійснення оплат за виставленими ДП "АМПУ" в ході здійснених між ними господарських операцій рахунками, наведеними в описовій частині рішення.

На теперішній час у зв`язку із невиконанням відповідачем, у тому числі рішення Господарського суду Одеської області від 11.01.2022 року у справі № 916/3411/21, позивачем додатково нараховано відповідачу 3 % річних та інфляційні втрати за період з 09.11.2021 року по 20.04.2023 року:

№ з/пНомер та дата рахункуСума рахунку, грнЗагальний період розрахунку простроченняЗаг. к-ть простр. днів3 % річних, грнІнфляц. втр., грн.
1.191 від 31.01.201828 679,3409.11.2021-20.04.4,609 254,65
2.297 від 28.02.201825 903,9209.11.2021-20.04.4,168 359,04
3.482 від 31.03.201833 740,4009.11.2021-20.04 4,2410 887,83
4.737 від 30.04.201827 754,2009.11.2021-20.04.4,468956,11
5.951 від 31.05.201828 679,3409.11.2021-20.04.4,609 254,65
6.1137 від 30.06.201827 754,2009.11.2021-20.04.4,468 956,11
7.1338 від 31.07.201828 679,3409.11.2021-20.04.4,609254,65
8.1476 від 31.08.201828 679,3409.11.2021-20.04.4,609254,65
9.1601 від 30.09.201817 958,6009.11.2021-20.04.,365 795,13
10.1728 від 30.10.201818 557,2209.11.2021-20.04.,345988,30
11.1811 від 30.11.201817 958,6009 11.2021-20.04.,365 795,13
12.1929 від 31.12.201823 563,8609 11.2021-20.04.2,617603,92
Всього:13 362,3999 360,17
Частиною 3 статті 14 ЦК України встановлено, що виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно частини 1 статті 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

В силу частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

В статті 549 ЦК України надано визначення неустойки (штрафу, пені), під якою слід розуміти грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 2 статті 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Приписами статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно із правовим висновком Верховного Суду викладеним у постанові від 10.12.2019 р. у справі № 912/2750/18 правовий аналіз положень ст.ст.526,599,611,625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Зазначена позиція підтверджена, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06.2019 р. у справі № 916/190/18.

У кредитора згідно із частиною 2 статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення в оплаті основного боргу.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 р. у справі № 910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3% річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 р. у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 р. у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 р. у справі № 902/417/18.

Судом перевірено здійснений позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат за період з 09.11.2021 року по 20.04.2023 року, та встановлено його правильність та відповідність дослідженим матеріалам справи та встановленим обставинам. Так 3 % річних за вказаний період становить 13 362,39 грн, а інфляційні втрати - 99 360,17 грн.

Стосовно доводів відповідача щодо відмови у задоволенні вимог про стягнення штрафних санкцій або зменшення їх розміру на розсуд суду на підставі ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, господарський суд погоджується із доводами позивача, що ним не заявлено вимог про стягнення саме штрафних санкцій, що у розумінні чинного законодавства є неустойка, штраф, пеня /ст. 230 ГПК України/. Позивачем заявлено вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України, що є способами захисту майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У зв`язку із чим суд відхиляє доводи відповідача в цій частині.

Суд зауважує, що положення ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України визначають право суду щодо зменшення розміру штрафних санкцій, якими як зазначено судом вище 3 % річних та інфляційні витрати не являються.

Додатково суд вказує, що застосування судами обмежень свободи договору носить винятковий характер, а виключність випадку для зменшення судом розміру процентів річних, нарахованих відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, має бути підтверджена встановленими судами дійсно надзвичайними обставинами, при цьому зміст положень статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України не зобов`язує кредитора доводити наявність у нього збитків для того, щоб притягнути боржника до відповідальності у вигляді штрафних санкцій, а посилання відповідача на збитковість його підприємства не може вважатися такою винятковою підставою для зменшення розміру річних.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 24.06.2021 у справі №904/3177/20.

При цьому за загальним правилом нараховані позивачем інфляційні втрати не підлягають зменшенню господарським судом.

З урахуванням вказаного, господарський відхиляє доводи відповідача щодо зменшення розміру штрафних санкцій.

За правилами ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ч. 1 ст. 14 ГПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

? Проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" про стягнення 13 362,39 грн - 3 % річних та 99 360,17 грн - інфляційні втрати, нарахованих за період з 09.11.2021 року по 20.04.2023 року у зв`язку з неналежним виконанням ДП "БДМТП" умов договору про надання послуг № 6-П-БДФ-18 від 02.01.2018 року, підлягають задоволенню у повному обсязі, так як обґрунтовані та доведені.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при пред`явленні позову сплатив судовий збір у розмірі 2 684,00 грн., що вбачається із платіжної інструкції № 159 від 13.04.2023 року.

Таким чином, враховуючи висновок суду про задоволення позовних вимог Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" у повному обсязі, судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 74-75, 129, 237-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрації Білгород-Дністровського морського порту) - задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" /, адреса - 67700, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Шабська, 81, e-mail: / на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" /, адреса - 01135, м. Київ, пр-т. Перемоги, 14/ в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрації Білгород-Дністровського морського порту) /, адреса - 67700, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Шабська, 81, e-mail: / грошові кошти у розмірі 112 722,56 грн /сто дванадцять тисяч сімсот двадцять дві гривні 56 копійок/, з яких: 13 362,39 грн - 3 % річних; 99 360,17 грн - інфляційні втрати, нараховані за період з 09.11.2021 року по 20.04.2023 року у зв`язку з неналежним виконанням умов договору про надання послуг № 6-П-БДФ-18 від 02.01.2018 року; та судовий збір у розмірі 2 684,00 грн /дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні 00 копійкок/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення складено 11 липня 2023 р.

Суддя Н.Д. Петренко