РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.06.2023Справа № 910/167/23

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Мелітопольський завод автотракторних запчастин»
доВідкритого акціонерного товариства «Борисівський завод агрегатів»
простягнення 66 351,48 доларів США
Суддя Босий В.П.

секретар судового засідання Дупляченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:Барський А.О.
від відповідача:не з`явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мелітопольський завод автотракторних запчастин» (надалі - ТОВ «Мелітопольський завод автотракторних запчастин») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Борисівський завод агрегатів» (надалі - ВАТ «Борисівський завод агрегатів») про стягнення 66 351,48 доларів США.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання із оплати отриманого на підставі договору №008-3713 від 11.05.2018 товару, у зв`язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі 63 191,31 доларів США, а також заявляє про стягнення з відповідача пені у розмірі 3 160,17 доларів США.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 05.06.2023, вирішено звернутися з судовим дорученням для вручення ВАТ «Борисівський завод агрегатів» в порядку, передбаченому Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах та зупинено провадження у справі №910/167/23 до надходження відповіді від іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги, вручення виклику до суду чи інших документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 поновлено провадження у справі і в засіданні протокольною ухвалою вирішено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.06.2023.

Представник позивача в судове засідання з`явився, надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов повністю.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Згідно статті 367 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Судове доручення надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.

З метою належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи, судом було направлено судове доручення в порядку, передбаченому Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, через Центральний орган запитуваної Держави - ministry of foreign affairs of the republic of belarus, legal and treaties department, який знаходиться за адресою: Ul. lenina, 19, minsk, 220030, belarus.

Вказане підтверджується супровідним листом до Міністерства юстиції України від 03.03.2023.

В той же час, 13.06.2023 до Господарського суду міста Києва від Міністерства юстиції України повернулося направлене судове доручення разом з доданим до нього пакетом документів для вручення. Зокрема, із вказаного листа Міністерства юстиції України вбачається, що матеріали доручення у даній справі повертаються до суду, оскільки білоруська сторона повернула такі документи і повідомила про відмову приймати судові доручення дипломатичними каналами.

Таким чином, з огляду на відмову республіки білорусь приймати судові доручення дипломатичними каналами, а також, враховуючи, що у зв`язку з агресією з боку росії та введенням воєнного стану, АТ «Укрпошта» з 25.02.2022 припинила обмін міжнародними поштовими відправленнями та поштовими переказами з російською федерацією та республікою білорусь, судом вчинені всі дії з метою належного повідомлення відповідача по час та місце розгляду даної справи.

При цьому судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення та підписання.

Судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Враховуючи наведе господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою суду від 09.01.2023 у справі №910/167/22 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

В судовому засіданні 21.06.2023 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

11.05.2018 між ТОВ «Мелітопольський завод автотракторних запчастин» (постачальник) та ВАТ «Борисівський завод агрегатів» (покупець) був укладений договір №008-3713 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити покупцю продукцію в кількості та згідно зі специфікаціями, що є невід`ємною частиною даного договору.

Згідно з п. 1.2 Договору покупець зобов`язується прийняти та оплатити продукцію.

За змістом п. 3.3 Договору право власності на продукцію вважається таким, що перейшло від постачальника до покупця з моменту отримання покупцем разом з продукцією документів, передбачених п. 3.4 даного договору.

Пунктом 4.1 Договору визначено, що оплата партії продукції проводиться протягом 30 календарних днів з моменту відвантаження зі складу постачальника. Можлива передоплата за товар, про що сторони домовляються в специфікаціях до договору.

Відповідно до п. 4.3 Договору валютою платежу визначено долар США, якщо інше не передбачено специфікацією.

На виконання умов Договору позивач здійснив поставку товару на суму 57 200,35 дол. США, що підтверджується міжнародними товарно-транспортними накладними CMR№0626 від 14.02.2022 та CMR№0600 від 17.02.2022, а також митними деклараціями UA112090/2022/000442 від 14.02.2022 та UA112090/2022/000486 від 17.02.2022. Крім того, у відповідача залишилася заборгованість за поставлений товар згідно накладної №1116 від 03.12.2021 у розмірі 5 990,96 дол. США.

Спір у справі виник у зв`язку з неналежним, на думку позивача, виконанням грошового зобов`язання за Договором, внаслідок чого позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості у розмірі 63 191,31 дол. США.

Відповідно до приписів ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» приватноправові відносини - це відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб`єктами яких є фізичні та юридичні особи; іноземний елемент - це ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» спори, що виникають між суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб`єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України, а також за згодою сторін спору Міжнародним комерційним арбітражним судом та Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України та іншими органами вирішення спору, якщо це не суперечить чинним законам України або передбачено міжнародними договорами України.

Окрім того, частиною 1 статті 5 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що у випадках, передбачених законом, учасники правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин.

Відповідно до статті 43 Закону України «Про міжнародне приватне право» сторони договору згідно із статтями 5 та 10 цього Закону можуть обрати право, що застосовується до договору, крім випадків, коли вибір права прямо заборонено законами України.

За змістом п. 11.1 Договору усі спори та розбіжності, які можуть виникнути з даного договору або у зв`язку з ним, будуть, за можливості, вирішуватися шляхом переговорів між сторонами. У випадку неможливості вирішення розбіжностей та спорів дружнім шляхом, вони будуть передані на розгляд суду за місцезнаходженням позивача.

Укладений сторонами Договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

На виконання умов Договору позивач здійснив поставку товару на суму 57 200,35 дол. США, що підтверджується міжнародними товарно-транспортними накладними CMR№0626 від 14.02.2022 та CMR№0600 від 17.02.2022, а також митними деклараціями UA112090/2022/000442 від 14.02.2022 та UA112090/2022/000486 від 17.02.2022. Крім того, у відповідача залишилася заборгованість за поставлений товар згідно накладної №1116 від 03.12.2021 у розмірі 5 990,96 дол. США, що не спростовано відповідачем.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.1 Договору визначено, що оплата партії продукції проводиться протягом 30 календарних днів з моменту відвантаження зі складу постачальника. Можлива передоплата за товар, про що сторони домовляються в специфікаціях до договору.

Таким чином, заборгованість за поставлений товар становить 63 191,31 дол. США, і строк виконання грошового зобов`язання з оплати поставленого товару станом на момент звернення до суду із позовом настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача 63 191,31 дол. США на підставі Договору. Вказана заборгованість відповідачем не спростована.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання, не наведено.

За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги ТОВ «Мелітопольський завод автотракторних запчастин» про стягнення з ВАТ «Борисівський завод агрегатів» заборгованості у розмірі 63 191,31 дол. США є правомірними та обґрунтованими.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 3 160,17 доларів США за прострочення виконання грошового зобов`язання у період з 16.03.2022 по 19.10.2022.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина 1 статті 548 Цивільного кодексу України).

У відповідності до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 8.2 Договору передбачено, що за прострочення оплати партії товару покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,03% від суми несплаченого в строк товару за кожен день прострочення, проте не більше 5% від суми заборгованості.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок та вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 3 160,17 доларів США за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

За таких обставин, позовні вимоги ТОВ «Мелітопольський завод автотракторних запчастин» підлягають до задоволення повністю.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Мелітопольський завод автотракторних запчастин» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Борисівський завод агрегатів» (республіка білорусь, мінська область, м. борисів, вул. нормандія-неман, 1а; УНН 600012164; ОКПО 00236116) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мелітопольський завод автотракторних запчастин» (м. Київ, вул. Дегтярівська, будинок 48; ідентифікаційний код 30641508) заборгованість у розмірі 63 191 (шістдесят три тисячі сто дев`яносто один) дол. США 31 цент, пеню у розмірі 3 160 (три тисячі сто шістдесят) дол. США та судовий збір у розмірі 36 395 (тридцять шість тисяч триста дев`яносто п`ять) грн. 71 коп.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 18.07.2023.

Суддя В.П. Босий