ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2023 Справа № 914/2798/22

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О., за участі секретаря судового засідання Гриб І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», місто Київ, в особі філії «Дрогобицьке лісове господарство», місто Дрогобич, Львівська область

до відповідача ОСОБА_1 (посадова особа), АДРЕСА_1

про стягнення 1 027 962,99 грн шкоди в порядку регресу.

За участю представників:

від позивача: Думич Н.Б. - адвокат (ордер на надання правової (правничої) допомоги серія ВС ВС №1206587 від 23.05.2023);

від відповідача: не з`явився.

Процес.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 08.11.2022 у справі №914/2798/22 відмовлено у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України, оскільки заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 16.01.2023 апеляційну скаргу Державного підприємства «Дрогобицьке лісове господарство» задоволено. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 08.11.2022 у справі №914/2798/22 скасовано, справу передано на розгляд до суду першої інстанції.

Господарським судом Львівської області розглядається позов Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Дрогобицьке лісове господарство» (правонаступник Державного підприємства «Дрогобицьке лісове господарство», залучений до участі у справі відповідно до ухвали суду від 03.05.2023) до ОСОБА_1 (посадова особа) про стягнення 1 027 962,99 грн в порядку регресу.

Хід розгляду справи викладено у наявних в матеріалах ухвалах суду та відображено протоколах судових засідань.

Представник позивача в судове засідання 11.07.2023 для розгляду справи по суті з`явилась, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити повністю.

Відповідач явки уповноваженого представника в судове засідання 11.07.2023для розгляду справи по суті не забезпечив. Заяви, клопотання від відповідача станом на дату та час проведення судового засідання до суду не надходили.

Ухвала суду від 21.06.2023 про відкладення судового засідання на 11.07.2023, надсилалась відповідачу на адресу, вказану у позовній заяві, а саме: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з інформації, що знаходиться на веб-сайті акціонерного товариства «Укрпошта» поштове відправлення 26.06.2023 прийняте, а 07.07.2023 поштове відправлення за номером 836 вручене особисто адресату - відповідачу.

Отже відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Враховуючи належне повідомлення відповідача про дату судового засідання, достатність документів наявних у матеріалах справи для вирішення спору по суті, а також враховуючи, що явка представника відповідача в засідання обов`язковою не визнавалась, суд не вважає відсутність представника відповідача у даному судовому засіданні перешкодою для вирішення спору по суті в даному судовому засіданні.

Відводів складу суду та секретарю судового засідання сторонами не заявлено.

У судовому засіданні 11.07.2023 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Правова позиція сторін.

Позиція позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Господарського суду Львівської області від 27.10.2019 року у справі №914/1327/18 позов Державної екологічної інспекції у Львівській області задоволено повністю, присуджено до стягнення з Державного підприємства «Дрогобицьке лісове господарство» на користь держави в особі Державної екологічної інспекції у Львівській області 1 012 771,42 грн. завданої шкоди та 15 191,57 грн. витрат на оплату судового збору.

В подальшому Державне підприємство «Дрогобицьке лісове господарство» зверталося до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з позовом до відповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ; треті особи: Державна екологічна інспекція у Львівській області, Дочірнє лісогосподарське підприємство «Галсільліс» про стягнення регресної вимоги у розмірі виплаченого відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконних рубок з вини посадових осіб в сумі 1 027 962,99 грн.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09.02.2022 року у справі №442/1607/21 провадження у справі закрито та роз`яснено, що правовідносини за своєю суттю є господарськими, а спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. Вказана ухвала набрала законної сили та є чинною.

У жовтні 2022 року Державне підприємство «Дрогобицьке лісове господарство» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до відповідача - ОСОБА_1 (посадова особа) про стягнення 1 027 962,99 грн. в порядку регресу виплаченого відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконних рубок з вини посадових осіб.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 з 24.04.2015 року обіймав посаду першого заступника директора - головного лісничого лісгоспу та був посадовою особою Державного підприємства «Дрогобицьке лісове господарство». Поряд з цим, дії ОСОБА_1 щодо видачі лісорубних квитків від 22.03.2017 та від 17.07.2017 суперечили лісовому законодавству, чим завдано шкоди навколишньому природному середовищу, яка відшкодована державі Державним підприємством «Дрогобицьке лісове господарство» в повному обсязі.

Відтак, ДП «Дрогобицьке лісове господарство» звернулося з регресною вимогою до ОСОБА_1 , як посадової особи підприємства про стягнення 1 027 962,99 грн шкоди в порядку регресу.

Позиція відповідача.

Відповідач подав відзив, в якому проти позову заперечив та заначив наступне.

Зважаючи на особу позивача та відсутність у позивача правових підстав заявляти відповідні позовні вимоги в розумінні положень статей 62, 63, 73 Господарського кодексу України, а також положень пункту 12 частини 1 статті 20 та статті 54 Господарського процесуального кодексу України, зважаючи на те, що на даний час Державне підприємство «Дрогобицьке лісове господарство» є ліквідованим, відповідач вважає, що позовна заява Державного підприємства «Дрогобицьке лісове господарство» як позивача, що заявлена до ОСОБА_1 як відповідача (посадова особа) про стягнення регресної вимоги в розмірі 1 027962,99 грн не підлягає до задоволення судом.

На час подання позовної заяви до суду, що є предметом розгляду у даній справі, процесуальним правом на подання такої позовної заяви до суду було наділено виключно Державне агентство лісових ресурсів України як орган державної влади, яким засновано юридичну особу - Державне підприємство «Дрогобицьке лісове господарство». При цьому Державне підприємство «Дрогобицьке лісове господарство» на даний час перебуває на стадії припинення без подальшого правонаступництва, а його функції у сфері лісогосподарської діяльності на території Дрогобицького району уже виконуються новоствореним державним підприємством - філія «Дрогобицьке лісове господарство» Державне підприємство «Ліси України», тому Державне підприємство «Дрогобицьке лісове господарство» у даному випадку не є належним позивачем у справі, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог та (або) закриття провадження у справі.

Крім цього, відповідач зазначає, що не завдавав жодної шкоди позивачу, вважає позов безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення судом.

На підставі вказаного, просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Обставини встановлені судом.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 21.10.2019 року у справі №914/1327/18 року повністю задоволено позов Державної екологічної інспекції у Львівській області. Вирішено стягнути з Державного підприємства «Дрогобицький лісгосп» на користь держави в особі Державної екологічної інспекції у Львівській області 1 012 771,42 грн. завданої шкоди та 15 191, 57 грн. відшкодування витрат на оплату судового збору. Вказане рішення залишено без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 11.02.2020, відтак набрало законної сили 11.02.2020.

На підставі вказаного рішення Дрогобицьким міськрайонним ВДВС Західного міжрегіонального УМЮ м. Львів було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 щодо стягнення з позивача 1 012 771,42 грн. завданої шкоди та 15 191, 57 грн. відшкодування витрат на оплату судового збору.

15.12.2020 року державним виконавцем було закрито виконавче провадження у зв`язку із фактичним виконанням рішення суду та сплатою суми коштів за завдану шкоду та суми судового збору.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 21.10.2019 року у справі №914/1327/18 року встановлено, що посадовою особою Державного підприємства «Дрогобицький лісгосп» першим заступником директора - головним лісничим Кінашем Василем Васильовичем з метою збереження дорожнього полотна (дороги Уличне-Зимівка) за зверненням виконавчого комітету Орівської сільської ради та на підставі акту лісопатологічного обстеження, акту обстеження було видано лісорубні квитки: 1) ЛЬ ЛРК № 00675 від 22.03.2017 «розчистка дороги» у кварталі 109, виділі 6 на площі 0,6 га; 2) та ЛЬ ЛРК №000754 від 17.07.2017 «вибірково-санітарна рубка» у кварталі 109 виділі 6 на площі 12,4 га.

Вказаними лісорубними квитками дозволено Доброгостівському лісництву здійснити відповідну рубку дерев. Так, на підставі лісорубного квитка від 22.03.2017 було зрубано 172 дерева, а на підставі лісорубного квитка від 17.07.2017 - 18 дерев.

Судом також було встановлено, що Державне підприємство «Дрогобицький лісгосп» повідомило Департамент екології та природних ресурсів Львівської обласної державної адміністрації листом від 01.09.2017 про те, що в 2017 році будуть проведені вибірково-санітарні рубки та рубки догляду в кварталі 109 виділі 6 на площі 0,6 га. Таке повідомлення здійснено після проведення рубки на підставі лісорубного квитка від 22.03.2017, а за лісорубним квитком від 17.07.2017 - повідомлення не відбувалося. Здійснення обох рубок не було передбачено матеріалами лісовпорядкування 04.05.2017 комісія, у складі представників Дрогобицького дочірнього лісогосподарського підприємства «Галсільліс», Державного підприємства «Дрогобицький лісгосп» та Львівської державної лісовпорядної експедиції, встановила, що рубка «розширення дороги» в кварталі 109 Доброгостівського лісництва державного підприємства «Дрогобицький лісгосп» проведена в кварталі 27 виділ 16 Дрогобицького дочірнього лісогосподарського підприємства «Галсільліс» внаслідок часткового накладення картографічих матеріалів. Про зазначене складено акт від 04.05.2017 року. Зазначена рубка проводилася на підставі лісорубного квитка серії ЛЬ ЛРК № 000675 від 22.03.2017.

Суд зазначив, що особливістю цієї справи є те, що Державне підприємство «Дрогобицький лісгосп» завдало шкоди навколишньому природному середовищу шляхом видачі лісорубних квитків та проведення рубок на території, йому не належній, а також з порушенням відповідних правил.

Також судом вказано, що Державне підприємство «Дрогобицький лісгосп» розуміючи наявність розбіжностей з суміжним лісокористувачем щодо меж лісових ділянок, зобов`язаний був діяти добросовісно, в інтересах охорони ввірених йому лісових ресурсів та уникати розпорядження цими ресурсами до розмежування лісових земельних ділянок в натурі з метою запобігти завданню майнової шкоди. Вчинені Державним підприємством «Дрогобицький лісгосп» дії (видача лісорубного квитка від 22.07.2017 та проведення рубки на його підставі) замість попередити завдання шкоди, спричинили таку. Наслідком таких висновків стало задоволення позову Державної екологічної інспекції у Львівській області у повному обсязі та стягнення з Державного підприємства «Дрогобицький лісгосп» 1 012 771,42 грн шкоди завданої в наслідок незаконних рубок дерев.

Позивач покликається на положення частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України та просить суд визнати раніше встановлені обставини цієї справи у судовому рішенні по справі № 914/1327/18 - преюдиційними та прийняти їх до розгляду у межах цієї справи без додаткового доказування.

Кінаш Василь Васильович обіймав посаду першого заступника директора головного лісничого лісгоспу з 24.04.2015 р та був посадовою особою Державного підприємства «Дрогобицький лісгосп». Таким чином, позивачу завдано збитки внаслідок виконання відповідачем своїх посадових обов`язків.

Покликаючись на положення статей 68, Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», статей 63, 69, 107 Лісового кодексу України, статтю 89 Господарського кодексу України, статті 92, 614, 1166, 1191 Цивільного кодексу України, позивач просить стягнути з відповідача 1 012 771,42 грн шкоди в порядку регресу.

Висновки суду прийнятті рішення.

Згідно статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правові відносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами Цивільного кодексу України, Лісовим кодексом України та іншими спеціальними нормами.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто є деліктною відповідальністю.

Частиною 1, пунктом 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.

Глава 82 Цивільного кодексу України регулює деліктні зобов`язання, тобто зобов`язанням з відшкодування шкоди.

Стаття 1166 Цивільного кодексу України встановлює загальні правила та підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Зокрема, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Загальною підставою цивільно-правової відповідальності у формі відшкодування шкоди, є вчинення винною особою цивільного правопорушення, до складу якого включаються протиправна поведінка (дія або бездіяльність) особи, настання шкоди, причинний зв`язок між поведінкою та шкодою, вина особи. Наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення дає правові підстави для відповідальності. При цьому відсутність своєї вини доводить особа, яка завдала шкоди (частина 2 статті 1166 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації заподіяної навколишньому природному середовищу шкоди.

Відповідно до статті 107 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Наказом директора Державного підприємства «Дрогобицьке лісове господарство» № 32-К від 23.04.2010 року ОСОБА_1 переведено на посаду першого заступника директора-головного лісничого лісгоспу з 24.04.2015 р з посадовим окладом згідно штатного розпису.

Відповідно до Положення про державну лісову охорону, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2009 № 976, а саме, додатку до даного положення, директор, головний лісничий та лісничий лісогосподарського підприємства є посадовими особами.

За змістом приписів частини четвертої статті 89 Господарського кодексу України посадові особи відповідають за шкоду, заподіяну ним господарському товариству, в межах і порядку, передбачених законом.

Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови,що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала.

При цьому за статтею 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Підставою регресного позову є відповідальність заподіювача шкоди за завдану шкоду та факт виплати позивачем, що пред`явив регресну вимогу, певної грошової суми в рахунок відшкодування завданої шкоди.

Загальні правила та підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначено у статті 1166 Цивільного кодексу України України, згідно якої шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Загальною підставою цивільно-правової відповідальності у формі відшкодування шкоди, є вчинення винною особою цивільного правопорушення, до складу якого включаються: протиправна поведінка (дія або бездіяльність) особи; настання шкоди; прямий причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника та шкодою, яка настала; вина в діях чи бездіяльності;

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

Щодо протиправності поведінки відповідача та шкоди, завданої його діями, суд зазначає наступне.

Статтею 63 Лісового кодексу України передбачено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Відповідно до частин 1, 3, 5 статті 69 Лісового кодексу України спеціальне використання лісових ресурсів на виділеній лісовій ділянці проводиться за спеціальним дозволом лісорубний квиток або лісовий квиток, що видається безоплатно. Спеціальний дозвіл на інші види спеціального використання лісових ресурсів видається власниками лісів або постійними лісо-користувачами. Спеціальний дозвіл видається власниками лісів або постійними лісоко-ристувачами у встановленому порядку також на проведення інших рубок та робіт, пов`язаних і не пов`язаних із веденням лісового господарств.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2007 № 761 затверджено Порядок видачі спеціальних дозволів на використання лісових ресурсів. Пунктом 2 цього Порядку передбачено, що лісорубний або лісовий квиток є основним документом, на підставі якого здійснюється спеціальне використання лісових ресурсів.

Отже, лише постійний лісокористувач має право видати лісорубний квиток на використання лісових ресурсів (рубку), проте лише на території, йому належній, а також у встановленому порядку.

Як зазначено в рішенні Господарського суду Львівської області від 27.10.2019 року у справі № 914/1327/18 посадовою особою ДП «Дрогобицьке лісове господарство» першим заступником директора-головним лісничим Кінашем Василем Васильовичем було видано лісорубні квитки Ліз ЛРК № 00675 від 22.03.2017 «розчистка дороги» та ЛЬ ЛРК №000754 від 17.07.2017 «вибірково-санітарна рубка» з метою збереження дорожнього полотна (дороги Уличне-Зимівка) за зверненням виконавчого комітету Орівської сільської ради та на підставі акту лісопатологічного обстеження, акту обстеження.

В межах справи № 914/1327/18 судом встановлено, видача відповідачем вказаних лісорубних квитків та проведення рубок на їх підставі завдала шкоди навколишньому природному середовищу на 1 012 771,42 грн.

Розмір шкоди, заподіяний лісу, визначається на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу».

Статтею 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її внатурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розглядусправи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, дії посадової особи Державного підприємства «Дрогобицьке лісове господарство» Кінаша Василя Васильовича щодо видачі Лісорубного квитка від 22.03.2017 суперечили лісовому законодавству, а саме пункту 46 Правил поліпшення якісного складу лісів, та частини 1 статті 37 Закону України «Про автомобільні дороги» та завдано шкоди навколишньому природному середовищу, яка відшкодовувана позивачем на виконання рішення суду у справі № 914/1327/18.

Відповідач порушив процедуру повідомлення Департаменту екології та природних ресурсів Львівської обласної державної адміністрації про рубки за згаданими лісорубними квитками, оскільки, таке повідомлення № 813 від 01.09.2017 року за підписом в.о. директора Державного підприємства «Дрогобицьке лісове господарство» Кінашем Василем Васильовичем здійснено після проведення рубки на підставі лісорубного квитка від 22.03.2017, а за лісорубним листком від 17.07.2017 - взагалі не відбувалося.

Як встановлено судом, здійснення обох рубок не було передбачено матеріалами лісовпорядкування. Крім того, перший заступник директора - головний лісничий Державного підприємства «Дрогобицького лісового господарства» Кінаш Василь Васильович підписав акт лісопатологічного обстеження від 30.04.17р. із невірними висновками щодо санітарної рубки спірної ділянки, від якого виникла завдана шкода за втрату лісового масиву державі, що також підтверджується вчиненням матеріальної шкоди із завершенням дій.

Крім того, відповідач, розуміючи наявність розбіжностей з суміжним лісокористувачем щодо меж лісових ділянок видав лісорубний квиток від 17.07.2017, замість того, щоб утриматися від вчинення таких дій до моменту розмежування лісових земельних ділянок в натурі з метою запобігти завданню майнової шкоди.

Згідно з вимогами статті 92 Цивільного кодексу України особи, які виступають від імені юридичної особи, зобов`язані діяти не лише в межах своїх повноважень, але й добросовісно і розумно.

Правовідносини між товариством та керівником мають довірчий характер, а протиправна поведінка посадової особи полягає у неналежному та недобросовісному виконанні певних дій, без дотримання меж нормального господарського ризику, з особистою заінтересованістю чи при зловживанні своїм посадовими обов`язками за власним умислом (розсудом), прийнятті очевидно необачних, марнотратних та завідомо корисливих на користь такої посадової особи рішень. Положеннями статті 92 Цивільного кодексу України та статті 89 Господарського кодексу України передбачено відповідальність членів органу юридичної особи, її посадових осіб, в тому числі її керівника, якщо він діяв всупереч інтересам цієї особи. Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду викладеною у постанові від 22.10.2019 року у справі № 911/2129/17 (провадження № 12-45гс19).

Щодо причинно-наслідкового зв`язку між діянням відповідача та заподіянням шкоди, суд зазначає наступне.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням відповідача та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме діяння з протиправної видачі лісорубних квитків, а не інших обставин.

При цьому, незаконна рубка лісу, яка й спричинила втрату лісових ресурсів, здійснена по вині посадової особи Державного підприємства «Дрогобицьке лісове господарство» першим заступником директора-головним лісничим Кінашем Василем Васильовичем, який підписав та видав лісорубні квитки на таку незаконну рубку та виступає лише як закономірний наслідок протиправних дій відповідача.

Щодо вини відповідача суд зазначає наступне.

Слід зазначити, що Цивільний кодекс України не містить визначення поняття вини. Водночас, у окремих статтях цього Кодексу, згадується про умисел та необережність. Таким чином, в цивільному праві традиційно розрізняють умисну та необережну форми вини.

У частині першій статті 614 Цивільного кодексу України зазначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Застосовуючи за аналогією статтю 614 Цивільного кодексу України до деліктних відносин, виною є невжиття особою всіх належних від неї заходів для запобігання заподіянню шкоди («поведінкова концепція вини»). Вина у формі необережності має місце за відсутності у особи наміру завдати шкоди. При необережності особа не передбачала можливість настання шкідливих наслідків свого діяння, хоча могла та повинна була їх передбачити або легковажно (безпідставно) сподівалася на їх відвернення.

З огляду на це, навіть попри те, що відповідач як особа, що відповідає за видачу лісорубних квитків, діяв в межах своїх повноважень і не мав наміру завдати шкоди товариству, він несе відповідальність за завдання збитків.

Протиправна поведінка відповідача полягала у видачі лісорубних квитків без дотримання законодавчо визначеного процесу їх видачі, та у відсутності належної обачливості та неналежного виконання своїх посадових обов`язків.

Отже хоч відповідач й не мав жодної особистої зацікавленості у видачі лісорубних квитків, не мав наміру завдати шкоду, проте діяв з необережністю, що також є формою вини. Вказане узгоджується за правовою позицією щодо трактування поняття вина викладеною і постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 904/982/19 від 24.02.2021 року.

Внаслідок дій та з вини відповідача відбулася втрата лісового масиву та заподіяна шкода державі, яка сплачена позивачем повністю відповідно до рішення суду, що набрало законної сили.

Обставини, що слугували підставою для відшкодування шкоди завданої внаслідок порушення вимог природоохоронного (лісового) законодавства, яку позивач оплатив в процесі примусового виконання рішення суду та просить стягнути з відповідача, встановлені рішенням Господарського суду Львівської області від 21.10.2019 у справі №914/1327/18 за позовом Державної екологічної інспекції у Львівській області до Державного підприємства «Дрогобицьке лісове господарство», за участі третіх осіб Дрогобицького дочірнього лісогосподарського підприємства «Галсільліс», Львівської державної лісовпорядної експедиції та Кулинича Ореста Ярославовича про стягнення 1 012 771,42 грн шкоди, завданої внаслідок порушення вимог природоохоронного (лісового) законодавства, а саме: 905 525,17 грн шкоди за рубку 172 дерев «розчистка дороги», проведеної на підставі лісорубного квитка серії ЛЬ ЛРК № 000675 від 22.03.2017; 107 246,25 грн. шкоди за рубку 18 дерев «вибіркова санітарна рубка», проведеної на підставі лісорубного квитка серії ЛЬ ЛРК № 000754 від 17.07.2017.

Згідно частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на положення частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини встановлені рішенням Господарського суду Львівської області від 21.10.2019 у справі №914/1327/18 щодо порушення

вимог природоохоронного (лісового) законодавства та завдання шкоди в сумі 1 012 771,42 грн не підлягають повторному доказуванню в розглядуваній судом справі.

Отже, дії посадової особи Державного підприємства «Дрогобицьке лісове господарство» Кінаша Василя Васильовича, який обіймав посаду першого заступника директора-головного лісничого лісгоспу з 24.04.2015 р та був посадовою особою вказаного підприємства, завдали шкоду навколишньому природному середовищу, яка була відшкодована позивачем.

Слід зазначити, що позивач просить стягнути з відповідача шкоду в сумі 1 027 962,99 грн з яких 1 012 771,42 грн сума завданої шкоди та 15 191,57 грн судовий збір. Позивач зазначає, що в подальшому, у зв`язку із витратами на судовий розгляд, розмір шкоди збільшився на загальну суму 1 027 962,99 грн., яка належним чином на момент подання позову сплачена нами відповідно до законодавства України та яку він просить стягнути з відповідача.

Суд не погоджується з тим, що на відповідача слід покласти витрати на сплату судового збору у справі 914/1327/18, оскільки 15 191,57 грн не є сумою завданої шкоди, а є судовими витратами позивача в іншій справі.

Відтак, на думку суду, з огляду на положення статті 92, 1166, 1191 Цивільного кодексу України позов підлягає до задоволення в сумі 1 012 771,42 грн шкоди. У задоволенні решти позову слід відмовити.

Щодо заперечень відповідача наведених у відзиві, суд зазначає наступне.

Ухвалою суду від 03.05.2023 задоволено клопотання представника позивача про залучення до участі у справі правонаступника. Залучено до участі у справі в якості правонаступника позивача Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» (01601, місто Київ, вулиця Руставелі Шота, будинок 9А; ідентифікаційний код юридичної особи 44768034) в особі філії «Дрогобицьке лісове господарство» ДП «Ліси України» (82100, Львівська область, місто Дрогобич, вулиця Стрийська, будинок 29; ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 45037507).

Обгрунтування підстав для залучення правонаступника викладені у вищевказаній ухвалі суду.

Відтак, твердження відповідача про неналежного позивача є безпідставні та не спростовують позовних вимог.

Також безпідставними і такими, що суперечать положенням статей 52, 231 Господарського процесуального кодексу України є заперечення відповідача про те, що перебування позивача на стадії припинення без подальшого правонаступництва є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог чи закриття провадження у справі, оскільки правонаступником позивача є Державне підприємство «Ліси України».

У відзиві відповідач зазначає, що ним як посадовою особою в розумінні статті 89 Господарського кодексу України не завдано жодної шкоди позивачу. Однак, в заперечення позовних вимог і наведених в позовній заяві обставин не наводить жодних обгрунтувань своїх заперечень.

Відтак, обставини викладені у відзиві не спростовують підставності позовних вимог.

Збитки були завдані позивачу саме відповідачем, як посадовою особою Державного підприємства - головним лісничим Державного підприємства «Дрогобицьке лісове господарство» своїми діями, вчиненими у зв`язку із неналежним і недобросовісним виконанням своїх посадових обов`язків.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування «вірогідності доказів» на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду у справі № 904/2357/20 від 21.08.2020.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено належними, допустимими, достовірними та вірогідними, доказами наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідач позовні вимоги належним чином не спростовував, не надав суду належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів про наявність обставин на спростування позовних вимог.

Судові витрати.

Як вбачається з матеріалів справи, при поданні позову до суду позивачем було сплачено судовий збір на суму 15 419,45 грн, що підтверджується платіжним дорученням №15758 від 26.10.2022.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, з відповідача слід стягнути судовий збір пропорційний до задоволеної суми позову. Сума судового збору, що підлягає до стягнення з відповідача становить 15 191,57 грн, решту суми судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (01601, місто Київ, вулиця Руставелі Шота, будинок 9А; ідентифікаційний код юридичної особи 44768034) в особі філії «Дрогобицьке лісове господарство» ДП «Ліси України» (82100, Львівська область, місто Дрогобич, вулиця Стрийська, будинок 29; ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 45037507) 1 012 771,42 грн шкоди та 15 191,57 грн судового збору.

4. У задоволенні решти позову відмовити.

5. Наказ видати згідно статті 327 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки визначені статтями 256,257 Господарського процесуального кодексу України

Інформація щодо руху справи розміщена в мережі Інтернет на інформаційному сайті за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua та на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням: http://court.gov.ua.

Повний текст рішення

складено 20.07.2023

Суддя Сухович Ю.О.