РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.07.2023Справа № 910/7366/23
За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна"

про стягнення 22 928,62, грн,

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Ратківська А.Р.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ВУСО" (далі - позивач, ПРАТ "СК "ВУСО") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОІНС УКРАЇНА" (далі - відповідач, ПРАТ "СК "ЄВРОІНС УКРАЇНА") про стягнення 22 928,62 грн страхового відшкодування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ПРАТ "СК "ВУСО" на підставі договору добровільного страхування наземного транспортного транспорту № -02-01 від 24.10.2022, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, сплачено суму страхового відшкодування, а тому до позивача, відповідно до положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України, перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки, цивільна відповідальність власника/водія транспортного засобу Jeep Cherokee, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з вини водія якого трапилось ДТП, була застрахована ПРАТ "СК "ЄВРОІНС УКРАЇНА", позивачем заявлено до відповідача позов про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 22 928,62 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2023 позовну заяву ПРАТ "СК "ВУСО" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/7366/23, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Суд повідомляв позивача та відповідача про відкриття провадження у справі № 910/7366/23.

В матеріалах справи наявні докази отримання позивачем та відповідачем ухвали Господарського суду міста Києва від 15.05.2023 про відкриття провадження у справі № 910/7366/23.

19.05.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява на виконання вимог ухвали суду, відповідно до якої позивачем було долучено відповідні докази.

23.05.2023 через відділ діловодства суду (засобами електронного зв`язку) від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшов лист у відповідь на запит суду з інформацією про страхове покриття за полісом № ЕР/211913675.

25.05.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вважає позовні вимоги необгрунтованими, оскільки на його думку ним повністю виплачено суму страхового відшкодування та просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Відповідно до поданого відзиву, відповідач також зазначає щодо неналежності та недопустимості як доказу звіту позивача про визначення коефіцієнта фізичного зносу КТЗ.

07.06.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив з викладеними у ній поясненнями, міркуваннями та аргументами щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено заяви по суті спору та додані до них докази.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до статей 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а відповідач як на вимогу своїх заперечень, та дослідивши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

24.10.2022 між ПРАТ "СК "ВУСО" (позивач, страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту № -02-01 від 24.10.2022, що підтверджується страховим полісом добровільного страхування наземного транспорту №EP/211687042 (далі - договір страхування).

Згідно з договором страхування у позивача був застрахований автомобіль "FIAT TIPO", реєстраційний номер НОМЕР_2 . Строк дії договору страхування визначений з 00:00 24.10.2022 до 24:00 23.10.2023.

08.02.2023 у м. Вінниця сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "FIAT TIPO", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «JEEP GRAND CHEROKEE», реєстраційний номер НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_2 . Наведене підтверджується наявною в матеріалах справи копією відповідді від Національної поліції України №389769.

Згідно постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 16.03.2023 у справі № 127/4077/23 дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_2 п. 10.9, 13.3 Правил дорожнього руху України. Зазначеною постановою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль "FIAT TIPO", реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_1 .

Відповідно до рахунків на оплату №Ф-00000381 від 20.02.2023 та № Ф-00000591 від 20.03.2023, складених СТО - ФОП Ячиченко Н.Ю., з урахуванням акту огляду пошкодженого транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту автомобіля "FIAT TIPO", реєстраційний номер НОМЕР_2 , склала 46 252,55 грн.

На підставі складених позивачем страхових актів № 2279089-1 від 27.02.2023 року та №2279089-2 від 22.03.2023 вищенаведену ДТП визнано страховим випадком та вирішено виплатити страхове відшкодування на користь СТО ( Ячиченко Н.Ю. ) у розмірі 38 175,05 грн та на користь ОСОБА_1 у розмірі 8 077,50 грн.

Суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи наявні копії актів виконаних робіт №Ф-00000381, № Ф-00000591 від 27.03.2023 року, за змістом яких фактична вартість робіт з відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля "FIAT TIPO", реєстраційний номер НОМЕР_2 , склала 28 453,27 грн, а вартість матеріалів та запчастин для проведення визначених робіт - 17 799,28 грн.

Згідно зі Звітом про визначення коефіцієнта фізичного зносу колісного транспортного засобу від 11.04.2023 року № 34368, складеного оцінювачем Товариства з обмеженою відповідальністю "Експертна Компанія "Фаворит-Ассистанс" Гармідаровою Ю.П. , коефіцієнт фізичного зносу автомобіля "FIAT TIPO", реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на 08.02.2023 року дорівнював 0,00.

За страховим випадком (ДТП) згідно складених страхових актів № 2279089-1 від 27.02.2023 року та №2279089-2 від 22.03.2023 по договору страхування було визначено загальну суму страхового відшкодування в розмірі 46 252,55 грн, виплата якого підтверджується позивачем наявними в матеріалах справи платіжними інструкціями № 8620 від 27.02.2023 на суму 31 821,80 грн, №12376 від 22.03.2023 на суму 6 353,25 грн та довідкою-підтвердженням заліку страхового відшкодування від 27.02.2023 на суму 8 077,50 грн.

Згідно з полісом серії №ЕР/211913675, цивільна правова відповідальність водія автомобіля «JEEP GRAND CHEROKEE», реєстраційний номер НОМЕР_3 , була застрахована у відповідача станом на 08.02.2023 із встановленим розміром франшизи - 0,00 грн та лімітом відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, в сумі 160 000,00 грн.

28.02.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою №753 на виплату страхового відшкодування, відповідно до якої просив відповідача здійснити виплату страхового відшкодування, сплаченого ПРАТ СК «ВУСО», в розмірі 39 899,30 грн.

24.03.2023 відповідач частково сплатив суму страхового відшкодування на користь позивача у розмірі 23 323,93 грн, що підтверджується навною в матеріалах справи довідкою-підтвердженням надходження коштів №156 від 03.05.2023.

Оскільки, страхове відшкодування у повному розмірі відповідачем у добровільному порядку сплачено на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" не було, останнє вирішило звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частинами 1 та 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Згідно постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 16.03.2023 у справі № 127/4077/23 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Згідно зі статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 ЗУ "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого заподіювач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

При цьому, у постанові від 02.04.2018 року в справі № 910/32720/15 Верховний Суд зазначив, що вказівка "у межах витрат", означає, що загальна сума вимоги, яка заявлена страховиком, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, не може перевищувати суму, яка ним реально сплачена.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Таким чином, для визначення складових витрат, які підлягають відшкодуванню саме страховиком цивільно-правової відповідальності, в даному випадку підлягають застосуванню саме спеціальні норми пункту 22.1 статті 22 та статті 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Тобто, наведеними положеннями встановлено, що розмір відповідальності страховика за полісом обмежується розміром відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в межах встановлених відповідним полісом ліміту відповідальності та франшизи.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Норма частини 1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а отже, така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акту виконаних робіт.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові у справі № 910/22886/16 від 01.02.2018.

Суд вважає, що проведення оцінки завданої шкоди суб`єктом оціночної діяльності є необхідним лише у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнта фізичного зносу у випадках і порядку, передбаченому Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092).

Відповідно до пункту 7.38 вказаної Методики значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Згідно з пунктом 1.6 цієї Методики строк експлуатації - період часу від дати виготовлення КТЗ до дати його оцінки.

Зі свідоцтва про реєстрацію пошкодженого автомобіля "FIAT TIPO", реєстраційний номер НОМЕР_2 , вбачається, що рік випуску автомобіля - 2019, а отже на момент ДТП строк його експлуатації не перевищував строку, встановленого у пункті 7.38 Методики.

Крім того, за змістом Звіту про визначення коефіцієнта фізичного зносу колісного транспортного засобу від 11.04.2023 року № 34368, складеного оцінювачем Товариства з обмеженою відповідальністю "Експертна Компанія "Фаворит-Ассистанс" Гармідаровою Ю.П., коефіцієнт фізичного зносу автомобіля "FIAT TIPO", реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на 08.02.2023 року дорівнював 0,00.

Відповідно до страхових актів № 2279089-1 від 27.02.2023 року та №2279089-2 від 22.03.2023, враховуючи виставлені СТО - ФОП Ячиченко Н.Ю. рахунки на оплату №Ф-00000381 від 20.02.2023 та № Ф-00000591 від 20.03.2023 (а також складені у подальшому акти виконаних вказаною СТО робіт №Ф-00000381, № Ф-00000591 від 27.03.2023 року), вартість робіт по відновленню автомобіля "FIAT TIPO", реєстраційний номер НОМЕР_2 , склала 46 252,55 грн.

При цьому, слід враховувати, що Верховний Суд у постанові від 20.03.2018 у справі № 911/482/17 відзначив, що у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, суди повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

У постанові від 03.07.2019 року у справі № 910/12722/18 Верховний Суд вказав, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.07.2018 року в справі № 922/4013/17.

З огляду на викладене, суд зазначає, що у матеріалах справи наявні належні докази, які дозволяються встановити та оцінити розмір шкоди, заподіяної внаслідок ДТП власнику транспортного засобу "FIAT TIPO", реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Викладені відповідачем у відзиві заперечення проти позову, які зводяться до повного виконання відповідачем своїх зобов`язань за законом та договором з огляду на затвердження власного страхового акту на суму 23 323,93 грн судом відхиляюються.

Як вже було зазначено вище, у матеріалах справи наявні докази, які підтверджують суму фактичного (реального) розміру заподіяної власнику пошкодженого автомобіля шкоди, у тому числі відповідні документи станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт транспортного засобу "FIAT TIPO", реєстраційний номер НОМЕР_2 , тоді як проведення оцінки завданої шкоди суб`єктом оціночної діяльності у даному випадку (з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу пошкодженого автомобіля, у розмірі 0,00) взагалі не є обов`язковим.

Крім того, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Євроінс Україна" не заперечило та не прийняло вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування позивачу.

Суд також зазначає, що відповідачем частково було відшкодовану завдану шкоду у розмірі 23 323,93 грн.

За правилами пункту 35.1 статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до пункту 36.1 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

За положенням пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Із аналізу норм спеціального Закону можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Інші заперечення Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна" проти задоволення вимог позивача також не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та спростовуються її матеріалами.

Отже, до позивача, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, в межах фактичних затрат перейшло право вимоги, яке страхувальник (потерпілий) мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

За таких обставин, враховуючи часткове відшкодування завданої шкоди у розмірі 23 323,93 грн, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі у розмірі 22 928,62 грн.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем в позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, який складається з суми судового збору в розмірі 2 684,00 грн.

Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду не подав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на наведені приписи ст. 129 ГПК України та повне задоволення позову, судовий збір у сумі 2 684,00 грн покладається на відповідача.

Керуючись статтями 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна" (Україна, 03150, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 102; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" (Україна, 03150, місто Київ, вулиця Казимира Малевича, будинок 31; ) 22 928,62 грн (двадцять дві тисячі дев`ятсот двадцять вісім гривень 62 коп.) страхового відшкодування та 2 684,00 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні 00 коп.) судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 12.07.2023.

Суддя Оксана ГУМЕГА