ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" червня 2023 р. Справа№ 910/548/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання Зорі В.С.

за участю пердставників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.02.2023

у справі № 910/548/23 (суддя О. Гумега)

за позовом Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України»

до Державної організації «АГРАРНИЙ ФОНД»

про визнання кредиторських вимог

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (далі - позивач, АТ "ДПЗКУ") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної організації "АГРАРНИЙ ФОНД" (далі - відповідач) про зобов`язання відповідача в особі голови ліквідаційної комісії Є. Влізло визнати кредиторські вимоги АТ "ДПЗКУ" за Договорами № 216/11 від 06.05.2011, № 269/11 від 17.06.2011, № 147/11 від 19.04.2011 у розмірі 407 158,78 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що зобов`язання відповідача по наведеним договорам не виконані, а заборгованість у розмірі 407 158,78 грн за надані позивачем послуги відповідачем не погашена та не визнається ліквідаційною комісією відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.01.2023 позовну заяву АТ "ДПЗКУ" залишено без руху, встановлено позивачу спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом необхідності

- зазначення повного найменування юридичної особи відповідача відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань;

- зазначення первинних правопідтверджуючих документів (акти наданих послуг/ акти виконаних робіт, тощо) на підтвердження надання позивачем відповідачу послуг зі зберігання зерна за Договорами складського зберігання зерна № 216/11 від 06.05.2011, № 269/11 від 17.06.2011, № 147/11 від 19.04.2011 за спірні періоди; у разі якщо копії таких документів не додано до позовної заяви, подати їх разом із заявою на усунення недоліків позовної заяви;

- наведення повного викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, стверджуючи про наявність заборгованості відповідача за Договорами складського зберігання зерна № 216/11 від 06.05.2011, № 269/11 від 17.06.2011, № 147/11 від 19.04.2011;

- наведення переліку всіх документів та інших доказів, що додаються до позовної заяви; зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до позовної заяви;

- надання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи;

- надання підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

27.01.2023 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків № 130-2-19/177 від 24.01.2023, направлена до суду засобами поштового зв`язку 24.01.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 позовну заяву Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" повернуто заявникові на підставі ч. 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста 01.02.2023 у справі № 910/548/23 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована неправильним застосуванням норм процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що заявник позову подав наявні у нього документи, проте суд вдався до оцінки відповідності цих доказів на доведення викладених у позові обставин на стадії відкриття провадженян у справі.

Так апелянт зазначав, що до матеріалів позовної заяви ним додано копію договору зберігання № 216/11 від 06.05.2011, рішення судів, що набрали законної сили, якими підтверджується передача зерна на зберігання Аграрного фонду до АТ «ДПЗКУ», договір складського зберігання № 147/11 від 19.04.2011 та акти виконаних робіт за період з 01.03.2020 по 31.08.2022, при цьому всі документи були прошиті, пронумеровані та скріплені підписом представника позивача.

У судовому засіданні 28.06.2023 розглянувши доводи апелянта, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Згідно з пунктами 2, 5 частини третьої статті 2 ГПК України одними з основних засад (принципів) господарського судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та диспозитивність.

Відповідно до статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до стаття 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 80 ГПК України Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Статтею 91 ГПК України визначено, що якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Відповідно до ст. 162 ГПК України Позовна заява повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Колегія звертає увагу на те, що згідно з ст. 177 ГПК України остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; а також вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті є завданням підготовчого провадження.

Статтею 182 ГПК України визначено, що у підготовчому засіданні суд: з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; встановлює порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються під час розгляду справи по суті, про що зазначається в протоколі судового засідання.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено право людини на доступ до правосуддя, а ст. 13 Конвенції - ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява №48778/99).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції»). Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Белле проти Франції» від 4.12.95 та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10.04.2003).

Крім того, при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції.

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ від 28.10.98 у справі «Перес де Рада Каванил`єс проти Іспанії»).

Згідно з положеннями пункту 2.2., 3.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2011 року N 18 « Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії (стаття 36 ГПК).

Якщо документи, які мають значення для правильного вирішення спору, і підписи на них виготовлені стороною за допомогою будь-яких технічних засобів, то такі документи повинні прийматись господарським судом як письмові докази, досліджуватись та оцінюватись за загальними правилами ГПК.

У разі невідповідності наданих суду копій документів згаданим вимогам вони не вважаються належними і допустимими доказами і не беруться судом до уваги у вирішенні спору.

Якщо у позовній заяві є посилання на докази, що підтверджують викладені обставини, але самі докази до позовної заяви не додані, таку заяву не можна повертати з посиланням на статтю 63 ГПК. У цьому випадку суддя у процесі підготовки справи до розгляду ухвалою витребовує ці докази від позивача чи відповідача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), зокрема, вказала, що встановлення обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Таким чином, аналіз наданих сторонами доказів здійснюється судом при вирішенні спору по суті, а не на стадії вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для відкриття провадження у справі.

Оскільки формулювання позовних вимог є виключно правом позивача, колегія суддів зазначає, що посилання суду першої інстанції на відсутність первинних правопідтверджуючих та зазначення позивачем в тексті позовної заяви актів виконаних робіт до Договору складського зберігання № 147/11 від 19.04.2011 без номерів, дат і сум, якими підтверджується спірна заборгованість по цьому договору, є помилковим, оскільки дане питання входить до предмета доказування при розгляді вимоги про стягнення заборгованості.

Висновок суду першої інстанції в частині того, що копії всіх додатків, доданих позивачем до позовної заяви в новій редакції (окрім довіреності № 421 від 08.12.2022), не засвідчені в порядку, встановленому ДСТУ та фактично подані у вигляді ксерокопій, оскільки містять напис на пакеті документів "прошито, пронумеровано, скріплено підписом" без зазначення «згідно з оригіналом», є проявом надмірного формалізму, який по суті обмежував позивача у праві на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції.

Зважаючи на вказане, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є обґрунтованими, а апеляційна скарга такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, ухвалу Господарського суду міста Києва Києва від 01.02.2023 у справі № 910/548/23 слід скасувати та направити справу № 910/548/23 до господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

Оскільки судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 у справі № 910/548/23 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 у справі № 910/548/23 скасувати.

3. Справу № 910/548/23 надіслати до місцевого господарскього суду для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст складено 14.07.2023

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко