ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2023 р. м.Київ Справа№ 911/1317/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Тарасенко К.В.

за участю секретаря судового засідання Щербини А.В.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 04.07.2023

від позивача: Шаповалов А.Р. - в режимі відеоконференції;

від відповідача-1: не з`явився;

від відповідача-2: Зубрицький О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СІМКОРД"

на рішення Господарського суду м. Києва

від 14.02.2023 (повний текст складено та підписано 01.03.2023)

у справі № 911/1317/21 (суддя Головіна К. І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СІМКОРД"

до 1) Компанії "Google LLC" (Wilmington, New Castle, USA);

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Гугл"

про визнання інформації недостовірною, заборону та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сімкорд" (далі - ТОВ "Сімкорд", позивач) звернулось до Господарського сууд мста Києва з позовом до Компанії "Google LLC" (відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Гугл" (далі - ТОВ "Гугл", відповідач-2) про визнання інформації недостовірною, заборону та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, в якому просило:

1) визнати недостовірною та такою, що порушує право на недоторканість ділової репутації ТОВ "Сімкорд" всю інформацію, яка міститься у відеооглядах, опублікованих та поширених на відеохостингу "YouTube" за посиланнями:

- ІНФОРМАЦІЯ_1 ("PRIZM COIN - СКАМ, КАК CASHBERY COIN и Bitbon simcord 2020" від 27.04.2020);

- ІНФОРМАЦІЯ_2) від 06.05.2020 ("ФОНД ГАФАРОВА, PRIZM, BITBON, МММ это пирамиды с СХЕМОЙ Понций від 06.05.2020);

- ІНФОРМАЦІЯ_3) ("БИТБОН| Bitbon, ОТЗЫВ о СКАМ проекте Битбон|Симкорд від 20.05.2020);

- ІНФОРМАЦІЯ_4 ("BITBON|правда про БИТБОН, СИМКОРД" від 21.05.2020);

2) заборонити відповідачам будь-яким чином та в будь-який спосіб поширювати визнану недостовірну інформацію стосовно ТОВ "Сімкорд", яка міститься у відеооглядах, опублікованих та поширених на відеохостингу "YouTube" за вищевказаними посиланнями;

3) зобов`язати відповідачів не пізніше наступного дня після набрання законної сили рішенням суду вилучити (видалити) з публічного доступу визнану недостовірну інформацію стосовно ТОВ "Сімкорд", яка міститься у відеооглядах, опублікованих та поширених на відеохостингу "YouTube" за вищевказаними посиланнями;

4) стягнути з відповідачів моральну шкоду у сумі 150 000, 00 грн. за поширення недостовірної інформації стосовно ТОВ "Сімкорд", яка міститься у відеооглядах, опублікованих та поширених на відеохостингу "YouTube" за вищевказаними посиланнями.

Позивач вказував, що 27.04.2020, 06.05.2020, 20.05.2020, 21.05.2020 на онлайн платформі відеохостингу "YouTube" користувачем каналу "ОСОБА_1" була поширена негативна та недостовірна інформація щодо ТОВ "Сімкорд" та його проекту "Система Bitbon" в чотирьох відеозаписах, а саме:

1) ІНФОРМАЦІЯ_1 ("PRIZM COIN - СКАМ, КАК CASHBERY COIN и Bitbon simcord 2020" від 27.04.2020);

2) ІНФОРМАЦІЯ_2 ("ФОНД ГАФАРОВА, PRIZM, BITBON, МММ это пирамиды с СХЕМОЙ Понций від 06.05.2020);

3) ІНФОРМАЦІЯ_3) ("БИТБОН| Bitbon, ОТЗЫВ о СКАМ проекте Битбон |Симкорд від 20.05.2020);

4) ІНФОРМАЦІЯ_4 ("BITBON|правда про БИТБОН, СИМКОРД" від 21.05.2020).

Позивач зазначив, що він не зміг встановити місце проживання автора вказаних відеозаписів та власника каналу "ОСОБА_1", яким були завантажені відеоогляди з такою інформацією, а тому з метою захисту своєї ділової репутації він звернувся з вимогами до відповідачів щодо визнання недостовірною інформації, розміщеної у цих записах, та її видалення. Проте, у відповідь служба юридичної підтримки відеохостингу "YouTube" зазначила про відсутність підстав для видалення розміщеної інформації та запропонувала вирішити ці питання безпосередньо із завантажувачем відповідного вмісту. Позивач вважає, що опублікована інформація завдає шкоди діловій репутації позивача та порушує його немайнові інтереси.

Короткий зміст заперечень проти позову

Відповідач-1 (Компанія "Google LLC" (Wilmington, New Castle, USA)) у задоволенні позову просив відмовити повністю посилаючись на те, що відповідач-1 не несе відповідальності за розміщення контенту користувачами на платформі "YouTube"; спірна інформація не містить фактичних тверджень стосовно позивача, а є оціночними судженням автора відеозаписів ОСОБА_1 , що не підлягає визнанню недостовірною та спростуванню. Також вказав, що відповідач-1 не є заподіювачем шкоди позивачу, а тому підстави для відшкодування моральної шкоди ТОВ "Сімкорд" відсутні. Зазначений позов був поданий із порушенням строку, визначеного законом.

Відповідач-2 (ТОВ "Гугл") у задоволенні позову просив відмовити повністю посилаючись на те, що ТОВ "Гугл" не є належним відповідачем у справі та представництвом Компанії "Google LLC", відповідач-2 жодним чином не впливає на розміщення чи видалення будь-якої інформації з платформи "YouTube" та не несе відповідальності за її зміст. Крім того, зазначив, що ТОВ "Гугл" не вчиняло жодного винного діяння стосовно позивача, яке б порушило його ділову репутацію, а тому підстав сплачувати моральну шкоду у відповідача-2 немає.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду м. Києва від 14.02.2023 у справі № 911/1317/21 відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Сімкорд" до Компанії "Google LLC" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Гугл" про визнання інформації недостовірною, заборону та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

- фактично у спірних відеосюжетах застосовуються вислови та певні перебільшення внаслідок самостійної вільної інтерпретації автором цих сюжетів діяльності та проектів позивача, однак, такі висловлювання не виходять за межі оціночного судження, які б вимагали спростування;

- подані висловлювання та інформація користувача каналу "ОСОБА_1" у вказаних сюжетах не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, щодо таких суджень відсутня можливість здійснити перевірку на предмет їх відповідності дійсності;

- висновок лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи, виготовлений експертом ТОВ "Київський експертно-дослідний центр" Фраймович Л. В. № 14968 від 06.10.2020, не є належним доказом;

- позивачем не наведено фактів та не подано доказів того, яким чином зміст поширеної на YouTube інформації у спірних відеосюжетах від 27.04.2020, від 06.05.2020, від 20.05.2020, від 21.05.2020 вплинув на його ділову репутацію та які фактичні (підтверджені відповідними доказами) наслідки для ділової репутації позивача спричинила викладена у сюжетах інформація;

- позивачем не наведено обставин того, в чому полягає завдана йому шкода та не наведено жодних доказів настання такої шкоди;

- позивачем при зверненні до суду з даним позовом не доведено порушення його особистих немайнових прав, свободи чи інтересу, внаслідок поширення спірної інформації;

- Компанія Google LLC, будучи постачальником послуг хостингу проміжного характеру, не несе відповідальність за зміст спірних відеозаписів, поширених автором каналу "ОСОБА_1" на YouTube;

- ТОВ "Гугл" є окремою юридичною особою, зареєстрованою за законодавством України та не є представництвом американської компанії Google LLC в Україні, а також ТОВ "Гугл" не є постачальником послуг YouTube або власником даного веб-сайту (https://www.youtube.com), не впливає на розміщення чи видалення інформації з платформи YouTube та не несе відповідальності за її зміст.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, позивач - Товариство з обмеженою відповідальінстю "СІМКОРД" (29.03.2023 згідно фіскальної накладної поштової установи на конверті, в якому направлено апеляційну скаргу) звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення були допущені порушення норм процесуального права, зокрема ст.ст. 2, 4, 5, 7, 9, 11, ст. 42, ст. 76-79, ч. 2 ст. 181, ст. 197, п. 3 ч. 2 ст. 185, ст. 367 Господарського процесуального кодексу України. Також, скаржник вказував, що судом були порушені розумні строки розгляду справи, а також належним чином не вирішувались процедурні питання по справі, як того вимагає ч. 2 ст. 232 Господарського процесуального кодексу України.

Також, скаржник наголошував на тому, що судом першої інстанції безпідставно не було враховано та не надано належної оцінки тим обставинам, що інформація, наведена у чотирьох відеосюжетах, є недостовірною (неправдивою) інформацією, яка стосується ТОВ "Сімкорд" і його проекту "Система Bitbon", та завдає шкоди правам позивача. Також, скаржник наголошував, що поширена у відеосюжетах інформація принижує ділову репутацію позивача, знижує цінність та авторитет компанії в цілому, створює негативну оцінку серед працівників та клієнтів та створює перешкоди у господарській діяльності, тому поширена автором ОСОБА_2 інформація у відеосюжетах, розміщених на онлайн-платформі "YouTube", має бути визнана недійсною, забороненою до поширення та видалена відповідачами. Крм того, скаржник наголошував, що відповідачі у спраів є належними.

Узагальнені доводи відзивів на апеляційну скаргу

15.05.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача-2 - ТОВ «Гугл» надійшов відзив на апеляційну скаргу, і який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду з огляду на ст. ст. 119, 263 Господарського процесуального кодексу України, і у якому відповідач-2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Доводи відповідача-2 у відзиві зводяться до того, що ТОВ "Гугл" не є належним відповідачем у справі та представництвом Компанії "Google LLC", відповідач-2 жодним чином не впливає на розміщення чи видалення будь-якої інформації з платформи "YouTube" та не несе відповідальності за її зміст. Крім того, ТОВ "Гугл" не вчиняло жодного винного діяння стосовно позивача, яке б порушило його ділову репутацію, а тому підстав сплачувати моральну шкоду у відповідача-2 немає. Також, відповідач -2 наголошуав на тому, що жодних порушень норм процесуального права судом першої інстанції допущено не було.

15.05.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача-1 - Компанії "Google LLC" (Wilmington, New Castle, USA) надійшов відзив на апеляційну скаргу, і який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду з огляду на ст. ст. 119, 263 Господарського процесуального кодексу України, і у якому відповідач-1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Доводи відповідача-1 у відзиві зводяться до того, що відповідач-1 не несе відповідальності за розміщення контенту користувачами на платформі "YouTube"; спірна інформація не містить фактичних тверджень стосовно позивача, а є оціночними судженням автора відеозаписів ОСОБА_1 , що не підлягає визнанню недостовірною та спростуванню. Також вказав, що відповідач-1 не є заподіювачем шкоди позивачу, а тому підстави для відшкодування моральної шкоди ТОВ "Сімкорд" відсутні.

Також, відповідач -1 наголошуав на тому, що жодних порушень норм процесуального права судом першої інстанції допущено не було.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу розподілу судової справи між суддями від 03.04.2023, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СІМКОРД" на рішення Господарського суду м. Києва від 14.02.2023 у справі № 911/1317/21, передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді - Станік С.Р., суддів: Тарасенко К.В., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2023 витребувано у Господарського суду м. Києва матеріали справи № 911/1317/21. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною Товариства з обмеженою відповідальністю "СІМКОРД" на рішення Господарського суду м. Києва від 14.02.2023 у справі № 911/1317/21.

17.04.2023 на виконання ухвали до Північного апеляційного господарського суду з суду першої інстанції надійшли матеріали справи № 911/1317/21.

В свою чергу, головуючий суддя Станік С.Р. з 17.04.2023 по 19.04.2023 включно перебував у відпустці і вирішення питання стосовно поданої апеляційної скарги здійснюється після виходу судді з відпустки.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2023 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "СІМКОРД" пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду м. Києва від 14.02.2023 у справі № 911/1317/21, відкрито апеляційне провадження у справі № 911/1317/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "СІМКОРД" на рішення Господарського суду м. Києва від 14.02.2023, розгляд справи призначено на 13.06.2023, зупинено дію оскаржуваного рішення.

08.06.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "СІМКОРД" (адв. Шаповалов А.Р.) надійшло клопотання про проведення судових засіданнь у справі № 911/1317/21 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2023 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "СІМКОРД" (адв. Шаповалов А.Р.) про проведення судових засіданнь у справі № 911/1317/21 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.06.2023 оголошено перерву в судовому засіданні на 04.07.2023.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша); кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга).

Відповідно до статті 64 Конституції України права громадян на звернення до суду та отримання правничої допомоги не можуть бути обмежені, а мають реалізовуватися з урахуванням умов існуючого воєнного стану.

Таким чином, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників справи на участь у судовому засіданні та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, колегія суддів дійшла висновку розглянути справу у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

В судове засідання 04.07.2023 з`явився представник відповідача-2 - Товариства з обмеженою відповідальністю «Гугл» та представник позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «СІМКОРД» (скаржника), який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Відповідач-1 - Компанії "Google LLC" в судове засідання 04.07.2023 своїх представників до суду не направив, однак про час і дату судового засідання повідомлений належним чином як засобами поштового зв`язку, так і засобами електронного з`язку, а також в судовому засіданні 20.06.2023 представник відповідача-1 приймав участь в судовому засіданні і про наступну дату судового засідання був повідомлений під розписку, яка долучена до матеріалів справи.

Ч.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції враховуючи те, що матеріали справи містять достатні обсяг документів, які є необхідними для розгляду справи, учасники справи про розгляд справи повідомлені належним чином, явка учасників спору в судове засідання обов`язковою не визнавалась, дійшов висновку, що неявка представника відповідача-1 в судове засідання, - не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги та справи, у зв`язку з чим підстави для відкладення розгляду справи - відсутні.

Представник позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «СІМКОРД» (скаржника) в судовому засіданні 04.07.2023 підтримував доводи апеляційної скарги, просив задовольнити апеляційну скаргу, рішення Господарського суду від 14.02.2023 у справі № 911/1317/21 скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні 04.07.2023 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду від 14.02.2023 у справі № 911/1317/21 залишити без змін, як таке, що постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується наявними матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, і що не заперечувалось учасниками спору, в мережі інтернет на онлайн-платформі "YouTube" користувачем відеохостингу ОСОБА_1 були розміщені наступні відеозаписи:

1) 27.04.2020 - "PRIZM COIN - СКАМ, КАК CASHBERY COIN и Bitbon simcord 2020" (ІНФОРМАЦІЯ_1);

2) 06.05.2020 - "ФОНД ГАФАРОВА, PRIZM, BITBON, МММ это пирамиды с СХЕМОЙ Понций" (ІНФОРМАЦІЯ_2);

3) 20.05.2020 - "БИТБОН|Bitbon, ОТЗЫВ о СКАМ проекте Битбон|Симкорд (ІНФОРМАЦІЯ_3);

4) 21.05.2020 - "BITBON|правда про БИТБОН, СИМКОРД" (ІНФОРМАЦІЯ_4).

У вказаних відеосюжетах була викладена наступна інформація:

- у відеосюжеті за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 користувач стверджує, що: система Bitbon є скам-проектом;

- у відеосюжеті за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 користувач стверджує, що: "проект Bitbon есть пирамидой, работающей по схеме Понци";

- у відеосюжеті за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 користувач зазначає, що: "Bitbon это биржа; Симкорд причислил ее к ранее созданным проектам…этот проект является дополнительным инструментом, благодаря которому Симкорд забирает деньги у своих потребителей";

- у відеосюжеті за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 користувач вказує, що: "разработка компании симкорд это новая пирамида вitbon, которую симкорд связал с блокчейном".

Позивач стверджував, що інформація, наведена у вказаних чотирьох відеосюжетах, є недостовірною (неправдивою) інформацією, яка стосується ТОВ "Сімкорд" і його проекту "Система Bitbon", та завдає шкоди правам позивача.

Зокрема позивач вказував, що він є відомою компанією-постачальником продуктів та сервісів у сфері ІТ-технологій; ним отримано сертифікат системи менеджменту якості ISO 9001:2015 у сфері науково-дослідницької діяльності у сфері розробки та виробництва високонавантажених програмних рішень на базі технології поділеного реєстру; позивач є постійним учасником наукових конференцій, форумів, тощо, та співпрацює з науковими установами. Проте, поширена у відеосюжетах інформація принижує ділову репутацію позивача, знижує цінність та авторитет компанії в цілому, створює негативну оцінку серед працівників та клієнтів та створює перешкоди у господарській діяльності, тому поширена автором ОСОБА_1 інформація у відеосюжетах, розміщених на онлайн-платформі "YouTube", має бути визнана недійсною, забороненою до поширення та видалена відповідачами.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Відповідно до ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тобто, кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Нормами господарського процесуального законодавства, на позивача покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги та підтвердити їх поданими доказами, тобто, довести, що права та інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Відповідно до положень ст. 200 Цивільного кодексу України, інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно зі ст. 5 Закону України "Про інформацію", кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Суб`єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями.

За змістом ст. 94, 277 Цивільного кодексу України, фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Частиною другою статті 34 Господарського кодексу України передбачено, що дискредитацією суб`єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов`язаних з особою чи діяльністю суб`єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб`єкта господарювання.

Згідно з пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27 лютого 2009 року чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин У п. 15 вказаної постанови роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин:

1) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

2) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

3) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

4) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

За відсутності хоча б однієї з наведених обставин підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Як вірно втсановлено судом першої інстанції, і що перевірено судом апеляційної інстанції, і що не заперечувалось учасниками спору, 27.04.2020, 06.05.2020, 20.05.2020, 21.05.2020 користувачем каналу ОСОБА_2 на онлайн платформі відеохостингу "YouTube" були розміщені чотири відеозаписи: ІНФОРМАЦІЯ_1 ("PRIZM COIN - СКАМ, КАК CASHBERY COIN и Bitbon simcord 2020"); ІНФОРМАЦІЯ_2 ("ФОНД ГАФАРОВА, PRIZM, BITBON, МММ это пирамиды с СХЕМОЙ Понций); ІНФОРМАЦІЯ_3) ("БИТБОН| Bitbon, ОТЗЫВ о СКАМ проекте Битбон |Симкорд); ІНФОРМАЦІЯ_4 ("BITBON|правда про БИТБОН, СИМКОРД"), чого відповідачами не заперечувалось. Кожний з указаних відеозаписів має більше 2 000 переглядів.

Отже, суд першої істанції дійшов вірного висновку, що вищевказана інформація вважається поширеною.

Вирішуючи питання про те, чи стосується ця поширена інформація особи позивача - ТОВ "Сімкорд", суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Піставою для задоволення вимог у дифамаційному спорі (спорі про приниження честі, гідності та ділової репутації) є та обставина, що оспорювана інформація стосується саме певної юридичної особи, яка повинна ідентифікувати особу, щодо якої вона поширюється.

Так, як підтверджується наявними матеріаламис прави, і не заперечувалось учасниками спору, позивач є зареєстрованою в Україні юридичною особою - Товариством з обмеженою відповідальністю "Сімкорд", місцезнаходження якого: 61045, м. Харків, вул. Отакара Яроша,18, ідентифікаційний код 37657823.

12.12.2016 ТОВ "Сімкорд" було зареєстровано у Державній службі інтелектуальної власності України зображення знаку "Bitbon", а 12.02.2018 - зображення знаку "Bitbon System", про що позивачу, як власнику, були видані відповідні свідоцтва № 220286 та № 238013.

Як вірно встановив суд першої інстанції, і що перевірено судом апеляційної інстанції, зі змісту спірних відеосюжетів вбачається, що автор цих сюжетів зазначав у них інформацію про компанії "Вitbon", "Симкорд", подавав зображення "Сертификата системы менеджмента качества 9001 образца 2015 года", торгівельного знаку "Вitbon System". Указане свідчить про те, що вказану інформацію можна ідентифікувати з діяльністю позивача та визначити її такою, що стосувалась саме ТОВ "Сімкорд".

Щодо ознак недостовірності поширеної інформації, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27.02.2009, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним.

При цьому невід`ємними ознаками оціночного судження є відсутність у його складі посилань на фактичні обставини та відсутність можливості здійснити перевірку такого судження на предмет його відповідності дійсності.

Згідно з ч. 2 статті 47 Закону України "Про інформацію", оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Суд апеляційної інстанції в контексті спірних правоідносин погоджується з правомірними виснвоками сууд першої інстанції про те, що викладена у відеосюжетах 27.04.2020, 06.05.2020, 20.05.2020, 21.05.2020 інформація про БИТБОН/Bitbon/симкорд не містить фактичних тверджень/даних, а є вираженням суб`єктивної думки автора цих відеозаписів та містить власний аналіз діяльності "компанії сімкорд/бітбон". Зокрема, автор відооглядів надав свою оцінку проєктам позивача, механізму його роботи в сферах блокчейну та криптовалют, виказує своє суб`єктивне ставлення до діяльності позивача із застосуванням критичних висловлювань та алегорій таких, як: "финансовая пирамида", "простое мошенничество", "зазывалы проекта", "запудрить мозги", "компания-сказка, которой нужно доверять и нести деньги", "вишенкой на торте есть знаменитый сертификат", "компания выписала себе самостоятельно грамоту". Вказані вислови є власними інструментами подачі інформаційного матеріалу автором із використанням оціночних суджень.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції погоджується з правомірними виснвоками суду першої інстанцї про те, що фактично у спірних відеосюжетах застосовуються вислови та певні перебільшення внаслідок самостійної вільної інтерпретації автором цих сюжетів діяльності та проектів позивача, однак, такі висловлювання не виходять за межі оціночного судження, які б вимагали спростування, а подані висловлювання та інформація користувача каналу "ОСОБА_1" у вказаних сюжетах не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, щодо таких суджень відсутня можливість здійснити перевірку на предмет їх відповідності дійсності.

При цьому, перевіряючи доводи учасників справи, суд апеляційної інстанції як джерелом права, керується також практикою Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року в справі "Лінгенс проти Австрії" (Lingens v. Austria), § 46) наголошено на тому, що предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Приписами ст. 2 Закону України "Про інформацію" визначено основні принципи інформаційних відносин, до яких належать: гарантованість права на інформацію, відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.

У контексті викладеного, слід відзначити, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного.

Як передбачено в статті 10 Конвенції, ця свобода має винятки, які, проте, повинні чітко тлумачитись, та потреба в таких обмеженнях має бути переконливо встановлена (рішення від 23.09.1994 у справі Jersild v. Denmark, рішення у справі Janowski v. Poland, рішення від 25.11.1999 у справі Nilsen & Johnsen v. Norway, рішення від 29.02.2000 у справі Fuentes Bobo v. Spain, рішення від 10.08.2006 у справі Ляшко проти України).

Зокрема, відповідно до рішення у справі Хандісайд проти Сполученого Королівства ("HandysidevUnitedKingdom"), свобода вираження являється однією із найважливіших основ демократичного суспільства, однією з базових умов для його прогресу і розвитку кожної людини. За виключенням тих випадків, які підпадають під дію частини 2 статті 10, вона застосовна не лише відносно інформації або ідей, які сприймаються позитивно або не розглядаються як образливі або сприймаються нейтрально, але і стосовно тих, які являються образливими, шокуючими або такими, що хвилюють державу або якісь сегмент населення.

Такими є вимоги плюралізму, терпимості і широти поглядів, без яких неможливим є демократичне суспільство.

Доводи скаржника стсоовно необхідності врахування висновку лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи, виготовлений експертом ТОВ "Київський експертно-дослідний центр" Фраймович Л. В. № 14968 від 06.10.2020, у якому експерт встановив наявність у досліджуваних сюжетах інформації негативного та дискредитуючого характеру, викладеної у формі фактичних тверджень, - є необгрунтованими, оскільки у вказаному висновку досліджувались лише окремі речення та слова, у яких згадувалось про "битбон" та "симкорд", проте, у вказаному висновку експерт не визначив, які саме фрагменти спірних відеозаписів були викладені у формі фактичних тверджень. Саме лише зазначення експертом про те, що інформація у відеозаписах має негативний або дискредитуючий характер, не свідчить, що така інформація є недостовірною.

Крім того, висновок № 14968 від 06.10.2020, у порушення ст. 98 Господарського процесуального кодексу України України, п. 4.12 розділу IV Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Мін`юсту № 53/5 від 08.10.1998, не містить відомостей: щодо підстави проведення експертизи; адреси (місця) проведення експертизи; свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта з відповідного напрямку експертизи; стажу роботи, вченого звання, посади експерта.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу.

З огляду на вищенаведене, оОцінивши наявний доказ окремо, так і у сукупності з іншими доказами, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що висновок лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи, виготовлений експертом ТОВ "Київський експертно-дослідний центр" Фраймович Л. В. № 14968 від 06.10.2020 - не є належним та вірогідним доказомв підтвердженян стверджуваних скаржником обставин у даній справі. Аналогічних правомірних висновків дійшов і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Щодо наслідків поширення оспорюваної інформація у вигляді порушення прав ТОВ "Сімкорд" судапеляційної інстанції також враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 34 Господарського кодексу України, дискредитацією суб`єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов`язаних з особою чи діяльністю суб`єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб`єкта господарювання.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27 лютого 2009 року вказано, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Під діловою репутацією юридичної особи розуміється суспільна оцінка діяльності, яку здійснює така юридична особа як учасник суспільних відносин.

Ділова репутація набувається юридичною особою не з моменту створення останньої, а у процесі здійснення нею професіональної чи підприємницької діяльності, внаслідок чого формується позитивна громадська оцінка або широко розповсюджена думка відносно ділових якостей юридичної особи, іміджу, престижу та довіри до його діяльності.

Отже в силу того, що ділова репутація юридичною особою набувається з часом, юридична особа, як суб`єкт певних цивільно - правових відносин, повинна довести, що поширена відносно неї недостовірна інформація вплинула на сформовану і широко розповсюджену позитивну думку відносно її діяльності.

Проте, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду справи дійшов висновку, що позивачем не наведено фактів та не подано доказів того, яким чином зміст поширеної на YouTube інформації у спірних відеосюжетах від 27.04.2020, від 06.05.2020, від 20.05.2020, від 21.05.2020 вплинув саме на його ділову репутацію та які фактичні (підтверджені відповідними доказами) наслідки для ділової репутації позивача спричинила викладена у сюжетах інформація, а також позивачем не наведено обставин того, в чому полягає завдана йому шкода та не наведено жодних доказів настання такої шкоди. Аналогічних правоімрних висноків дійшов і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем при зверненні до суду першої інстанції з відповідним позовом не доведено порушення його особистих немайнових прав, свободи чи інтересу, внаслідок поширення спірної інформації.

Стосовно неналежності відповідачів за вимогами ТОВ "Сімкорд" про визнання інформації недостовірною, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Згідно зі ст. 277 Цивільного кодексу України, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Відповідач-1 (Компанія Google LLC) як у відзиві на позов, так і у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що він є постачальником послуг YouTube для користувачів в Україні. Хостингова платформа YouTube доступна за адресою веб-сайту www.youtube.com. Сервіс YouTube в основному полягає в наданні онлайн-платформи, на якій кожен користувач інтернету може ділитися своїм контентом з іншими користувачами та додавати коментарі до (власного чи чужого) поширеного контенту безкоштовно та з будь-якого місця.

Умови користування платформою YouTube (https://www.youtube.eom/t/terms) (далі - Умови користування) передбачають що:

- власники каналів YouTube можуть завантажувати контент у сервіс. Власники каналу несуть юридичну відповідальність за надісланий у сервіс контент" (підрозділ "Завантаження контенту"). За контент несе відповідальність особа чи організація, яка завантажила його в сервіс (підрозділ "Контент сервісу").

У межах, встановлених чинним законодавством, YouTube і партнери не несуть відповідальність за:

- збитки, які не було завдано в результаті порушення положень цієї угоди з боку YouTube чи партнерів;

- будь-які збитки або шкоду, які на час укладання цієї угоди між власником каналу та YouTube не були обґрунтовано передбачуваним наслідком порушення положень цієї Угоди з боку YouTube чи партнерів;

- контент, надісланий будь-яким користувачем, а також містить наклепницьку, образливу чи протизаконну поведінку будь-якого користувача" (підрозділ "Обмеження відповідальності").

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону України "Про електронну комерцію", постачальник послуг проміжного характеру в інформаційній сфері, що надає послуги постійного зберігання інформації на запит одержувача послуг хостингу, не несе відповідальності за зміст переданої чи отриманої інформації, яка зберігається на запит отримувача послуг, та за шкоду, завдану внаслідок використання результатів таких послуг, за умови, що у нього відсутні відомості про незаконну діяльність або факти чи обставини, які вказують на те, що діяльність має ознаки незаконної, або стосовно вимог про відшкодування збитків від такої незаконної діяльності, та постачальник після отримання таких відомостей вдається до швидких дій з метою усунення можливості доступу чи припинення доступу до інформації, у тому числі відповідно до вимог законодавства про авторське право і суміжні права.

Вказані норми Закону України "Про електронну комерцію" узгоджуються зі ст. 14 Директиви Європейського Парламенту "Про електронну комерцію" № 2000/31/ЄС.

Так, у рішеннях від 22.06.2021 у справі № С-682/18, С-683/18 Frank Peterson v. Google LLC, YouTube Inc., YouTube LLC, Google Germany GmbH його рішенні у справі № С-682/18, С-683/18 Frank Peterson v. Google LLC, YouTube Inc., YouTube LLC, Google Germany GmbH Європейським Судом було роз`яснено, що положення ст. 14 Директиви про електронну комерцію щодо звільнення від відповідальності постачальника інформаційних послуг застосовуються до відео-шерингової платформи YouTube.

Отже, суд першої інстанції обгрунтовано врахував доводи відповідачів про те, що в контексті спірних правоідносин Компанія Google LLC, будучи постачальником послуг хостингу проміжного характеру, не несе відповідальність за зміст спірних відеозаписів, поширених автором каналу "ОСОБА_1" на YouTube, а у відповідача-2 (ТОВ "Гугл") відсутній обов`язок доводити, що поширена у спірних відеозаписах інформація є достовірною.

В свою чергу, позивач обґрунтовував свої вимоги до відповідача-2 тим, що ТОВ "Гугл" виступає представництвом Компанії Google LLC, яка має офіційний офіс в Україні.

Протее, як вірно встановлено судом першої інстанції, і що підтверджується наявними матеріалами справи, ТОВ "Гугл" є окремою юридичною особою, зареєстрованою за законодавством України та не є представництвом американської компанії Google LLC в Україні.

Зокрема, з листа Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України № 7991 від 16.02.2021 вбачається, що представництва Компаній Google LLC та Google International LLC в Міністерстві - не зареєстровані.

Також установлено, що ТОВ "Гугл" не є постачальником послуг YouTube або власником даного веб-сайту (https://www.youtube.com), не впливає на розміщення чи видалення інформації з платформи YouTube та не несе відповідальності за її зміст.

П. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27 лютого 2009, встановлено, якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, (інтернеті) принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися відповідним законодавчо встановленим правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Щодо вимог позивача про заборону Компанії "Google LLC" та ТОВ "Гугл" будь-яким чином та спосіб поширювати інформацію, що міститься у спірних відеооглядах на відеохостингу "YouTube", зобов`язання відповідачів її вилучити (видалити) з публічного доступу, а також про стягнення моральної шкоди у сумі 150 000,00 грн. за поширення спірної інформації, суд апеляційної інстанції дійшо в висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню також не пдялгають, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України як вини відповідачів у завданін такої шкоди, як не доведено і наявності обставин завдання йому моральної шкоди у заявленному розмірі саме діями відповідачів, не наведено жодних доказів настання такої шкоди, та не підтверджено належними засобами доказуваннями наявність причинно - наслідкового зв`язук між діями відповідачів та настанням такої шкоди, що в сукупності свідчить про те, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом не доведено порушення його особистих немайнових прав, свободи чи інтересу, внаслідок поширення спірної інформації, що виключає як відшкодуванян заявленої моральної шкоди відповідачами, так встановлення в судовому порядку будь-яких заборон поширення спірної інформації.

З огляду на викладене, оцінивши усі наявні у матеріалах справи докази як кожен окремо, так і в сукупності, з урахуванням усіх обставин справи, суд апеляційної інстанції дішов висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СІМКОРД» задоволенню не підлягає, і доводи скаржника в цій частині не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення були допущені порушення норм процесуального права, зокрема ст.ст. 2, 4, 5, 7, 9, 11, ст. 42, ст. 76-79, ч. 2 ст. 181, ст. 197, п. 3 ч. 2 ст. 185, ст. 367 Господарського процесуального кодексу України. Також, скаржник вказував, що судом були порушені розумні строки розгляду справи, а також належним чином не вирішувались процедурні питання по справі, як того вимагає ч. 2 ст. 232 Господарського процесуального кодексу України - судом апеляційної інстанції відхиляються як підстава для скасування оскаржуваного рішення, з огляду на наступне.

Ч. 2 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші).

Оцінюючи правову та фактичну складність справи, слід враховувати, зокрема, наявність обставин, що утруднюють розгляд справи; кількість співпозивачів, співвідповідачів та інших учасників процесу; необхідність проведення експертиз та їх складність; необхідність допиту значної кількості свідків; участь у справі іноземного елемента та необхідність з`ясування і застосування норм іноземного права.

Суд апеляційної інстанції враховує, що суд першої інстанції розглянув справу у розумні строки, враховуючи її складність, значний обсяг матеріалів, активну процесуальну поведінку сторін з метою встановлення усіх обставин справи, а наведені скаржником доводи не свідчать про необхідність скасування оскаржуваного рішення саме за наведених доводів, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України.

Також, не є підставою для скасування оскаржуваного рішення і з тих підстав, що суд першої інстанції всупереч ст. 367 Господарського процесуального кодексу України поклав тягар перекладу процесуальних документів на позивача, оскільки саме позивач визначив відповідачем-1 юридичну особу, зареєстровану за законодавством Сполучених Штатів Америки, і відповідно заінтересованою стороною у даному випадку є позивач, який зобов`язаний вчинити відповідні процесуальні дії. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.07.2019 у справі № 910/16503/18.

Також, суд апеляційної інстанції враховує, що суд першої інстанції забезпечив позивачу доступ до правосуддя, призначивши судові засідання 24.01.2023 та 14.02.2023 в режимі відео конференції.

Крім того, в судовому засіданні 24.01.2023 представник позивача був присутні в режимі відео конференції та надавав відповідні пояснення.

При цьому, протокол судового засіданні від 14.02.2023 містить відомості про те, що представник позивача в судове засідання не прибув, запрошення для участі у судовому засіданні в режимі відео конференції поза межами суду - не прийняв, до відео конференції - не приєднався. При цьому, ухвала - повідомлення про розгляд справи 14.02.2023 направлена позивачу та отримана останнім згідно рекомендованого повідомлення 663.

Крім того, в матеріалах справи наявна заява позивача, зареєстрована канцелярією суду першої інстанції про розгляд справи без участі представника позивача.

Також, у задоволенні клопотання позивача про проведення судового засідання 01.12.2022 в режимі відео конференції було залишено без розгляду внаслідок порушення заявником строку подання такої заяви, обумовленого ст. ст. 118, 197 Господарського процесуального кодексу України, а судові засідання , які були призначені на 09.11.2021 та 20.09.2022 не було можливості провести у такому режимі.

Також, посилання скаржника на те, що судом першої інстанції було неналежним чином закрито підготовче провадження - судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати; ухвали суду, постановлені окремим документом, підписуються суддею (суддями) і приєднуються до справи; ухвали, постановлені судом, не виходячи до нарадчої кімнати, заносяться до протоколу судового засідання (чч.4, 5 ст.233 Господарського процесуального кодексу України), що і було здійснено судом першої інстанції 20.09.2022 шляхом постановлення відповідної протокольної ухвали. При цьому, відповідна ухвала - повідомлення від 20.09.2022 про призначення розгляду справи по суті направлена позивачу та отримана останнім згідно рекомендованого повідомлення 347.

Також, матеріали справи свідчать і про те, що:

- позивачу було повідомлено листом від 10.02.2023 про те, що оскільки позовні заява булла подана у паперовій формі, а тому і справа розглядається за матеріалами у паперовій формі, а переведення справи у електронний вигляд здійснюється за технічної можливості у суді;

- ухвали суду першої інстанції від 18.01.2023 та від 23.01.2023, якими розглянуто та відхилено заяви позивача про відвід судді Головіної К.І. - були направлені позивачу , про що свідчать відмітки на зворотах вказаних ухвал, та вручені останньому згідно рекомендованих повідомлень 655, 647;

- скаржника належним чином інформовано про процедурний рух справи, докази чого няавні у справі.

Усі інші доводи, посилання та обгрунтування скаржника (стосовно залишення позовної заяви без руху відмови у задоволенні клопотань, залишення без розгляду клопотань про витребування доказів без розгляду у зв`язку з їх поданням з порушенням процесуальних строків, обумовлених ст. 118, ч. 2 ст. 207 ГПК України) судом апеляційної інстанції розглянуті, проте не є такими, що спростовують висновки суду першої інстанції у даній постанові по суті спірних правовідносин, як не свідчать і про необхідність скасування оскаржуваного рішення з підстав, визначених ч. 2 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, усі доводи, посилання та обгрунтування учасників справи судом апеляційної інстанції враховані при вирішенні спору, проте, є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та висновків суду апеляційної інстанції у даній постанові щодо спірних правовідносин учасників справи, а судом першої інстанції, в свою чергу, надано належну оцінку усім наявним у справі доказам та правовідносинам учасників справи та ухвалено обґрунтоване рішення у відповідності до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, яким про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у вказаній справі про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення, за наведених скаржником доводів апеляційної скарги.

Крім того, оскільки дія оскаржуваного рішення була зупинена ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2023, і за наслідками апеляційного розгляду справи зазначене рішення залишено в силу, а тому його дія підлягає поновленню.

Розподіл судових витрат

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 76-79, 86, 129, 233, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СІМКОРД» на рішення Господарського суду м. Києва від 14.02.2023 у справі № 911/1317/21 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 14.02.2023 у справі № 911/1317/21 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за скаржником.

4. Поновити дію рішення Господарського суду м. Києва від 14.02.2023 у справі № 911/1317/21.

4. Матеріали справи № 911/1317/21 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови підписано: 12.07.2023.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді Є.Ю. Шаптала

К.В. Тарасенко