ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2023 р. Справа№ 910/2266/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Станіка С.Р.

Яковлєва М.Л.

при секретарі Токаревій А.Г.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 27.06.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Державного підприємства "Національна томна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція"

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2022 у справі №910/2266/22 (суддя Пукас А.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "П`ята Стража Київ"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 1 197 617 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «П`ята Стража Київ» звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» 894 179, 00 грн - втрат від інфляції та 303 438, 00 грн - 3% річних, а всього 1 197 617 грн за прострочене виконання (невиконання) грошових зобов`язань за Договором від 23.07.2019 № 20946/30-121-01-19-08318 (далі за текстом - Договір).

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що ним виконано відповідні роботи по Договору, про що сторонами відповідно до пунктів 3.1. та 4.1. останнього підписано Акти форми Кб-2в та Довідки форми КБ-3 про вартість виконання будівельних робіт та витрат № 92, 186, 324, 373, строк оплати яких відповідачем прострочено з огляду на що позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.08.2022 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «П`ята Стража Київ» задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «П`ята Стража Київ» інфляційні втрати - 894 179 грн, 3 % річних - 301 438 грн 30 коп., судовий збір - 17 934 грн 26 коп. та витрати на професійну правничу допомогу - 10 000 грн 00 коп. У задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

У задоволенні іншої частини витрат Товариства з обмеженою відповідальністю «П`ята Стража Київ» на професійну правничу допомогу адвоката - відмовлено.

Рішення суду мотивовано наступним:

- відповідачем здійснено оплату виконаних робіт із пропуском строку та відповідно з порушенням пункту 2.2. Договору, а відтак позивачем правомірно здійснено нарахування інфляційні втрати та 3 % річних;

- розрахунки 3 % річних та інфляційних втрат визнано судом правомірними та такими, що не суперечать вимогам чинного законодавства та умовам договору, однак позивачем при здійсненні додавання сум нарахованих 3 % річних допущено арифметичну помилку, а тому розмір 3 % річних складає 301 438, 30 грн, а не 303 438, 00 грн, як просить стягнути позивач;

- щодо заявлених витрат на професійну правничу допомогу суд зазначив, що їх розмір є не співмірним та завищеним, а тому, врахувавши клопотання відповідача, суд дійшов висновку здійснити розподіл заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та зменшити останні до суми 10 000, 00 грн (із врахуванням часткового задоволення позову), яку стягнути з відповідача.

Не погоджуючись з прийнятим судом рішенням, Державне підприємство «Національна томна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2022 повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі

Скаржник вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- судом неправильно застосовано норми статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки вимога про стягнення основного боргу не заявлена, а тому вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат суперечать вказаним приписам;

- у діях відповідача відсутня вина як обов`язкова умова для настання відповідальності;

- при винесенні рішення судом не враховано того, що відповідач знаходиться у скрутному фінансовому становищі у зв`язку з пандемією та воєнним станом в країні, та не застосовано приписи статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України;

- щодо задоволення судом заяви позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу апелянт зазначає про відсутність доказів сплати заявлених позивачем витрат, а тому вважає, що позивачем не доведено розмір заявлених витрат.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.08.2022 апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна томна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючої судді (судді-доповідача) - ОСОБА_1, суддів: Ткаченка Б.О., Алданової С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2022 відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Державного підприємства «Національна томна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2022 у справі №910/2266/22 до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду.

Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/2266/22.

07.09.2022 на адресу Північного апеляційного суду надійшли матеріали справи №910/2266/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2022 відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Державного підприємства «Національна томна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2022 у справі №910/2266/22. Розгляд апеляційної скарги призначено на 25.10.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2022 у зв`язку з оголошенням на території України повітряної тривоги, судове засідання, призначене на 25.10.2022 року не відбулося. Розгляд апеляційної скарги Державного підприємства «Національна томна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2022 призначено 13.12.2022

02.11.2022 до канцелярії суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «П`ята Стража Київ» надійшли заперечення проти доводів апеляційної скарги, у яких позивач просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги, зазначаючи, що судом належно перевірено всі обставини справи, а відповідачем не наведено альтернативний розрахунок чи мотивовані заперечення проти аргументів позивача та висновків суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2022 відкладено розгляд справи №910/2266/22 за апеляційною скаргою Державного підприємства «Національна томна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2022 на 21.02.2023.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-07/316/23 від 30.03.2023, у зв`язку з рішенням Вищої ради правосуддя від 21.02.2023 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Північного апеляційного господарського суду у відставку, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2023 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Яковлєв М. Л., Станік С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.04.2023 у справі №910/2266/22 апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна томна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2022 у справі №910/2266/22 прийнято до свого провадження колегією суддів у визначеному складі та призначено до розгляду на 23.05.2023.

19.05.2023 до Північного апеляційного господарського суду від Державного підприємства «Національна томна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.05.2023 клопотання Державного підприємства «Національна томна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про відкладення розгляду справи - задоволено та відкладено розгляд справи на 27.06.2023.

У судове засідання 27.06.2023 з`явилися представники позивача та відповідача, надали свої пояснення.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Представник позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судовою колегією, 23.07.2019 між ТОВ «П`ята Стража Київ» та ДП «НАЕК «Енергоатом» укладено Договір № 20946/30-121-01-19-08318 (далі за текстом - Договір), відповідно до пункту 1.1 якого замовник доручає, а підрядник зобов`язується виконати на свій ризик власними силами в межах вартості робіт, визначеної на підставі затвердженої в установленому порядку проектно-кошторисної документації, роботи на об`єкті ВП ЗАЕС за темою: «Реконструкція ВРП-750 кВ Запорізької АЕС в м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133, з заміни пристроїв ПА та алгоритмів з розробкою таблиці вихідних дій автоматики розвантаження станції пристроїв - АРС АЛАР, АРС ПП та АРС ВЛ ЗАЕС на базі мікропроцесорної техніки для підключення ПЛ-750 кВ «Каховська». Будівельно-монтажні роботи.», і передати виконані роботи замовникові у встановлені строки у стані, який відповідає ПКД, будівельним нормам та Технічним вимогам (додаток №2 до цього Договору).

Відповідно до пункту 2.2. Договору оплата виконаних робіт за договором здійснюється за фактично виконаний обсяг робіт протягом 45 (сорока п`яти) календарних днів на підставі довідки про вартість виконаних будівельних робіт (форма КБ-3) оформленої відповідно до розділу 4 з моменту підписання сторонами акта здачі-приймання виконаних робіт, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Підрядника. Оплата частини вартості робіт у розмірі суми ПДВ - здійснюється після отримання Замовником від Підрядника належно оформленої податкової накладної.

При цьому, згідно з п. 3.1. Договору закінчення робіт фіксується актом виконаних будівельних робіт (ф. КБ-2в) в обсязі проектно-кошторисної документації та Технічних вимог (додаток № 2 до цього Договору).

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що підрядник щомісячно в строк до 20 числа надає Замовнику акт виконаних будівельних робіт (ф. КБ-2в) та довідку про вартість виконаних робіт (ф. КБ-3) в 4 екземплярах. Замовник протягом 5-ти робочих днів перевіряє реальність акту в частині об`ємів і вартості виконаних робіт, оформлює акт (ф. КБ-2В) та довідку про вартість виконаних будівельних робіт (ф.КБ-3) у встановленому порядку або направляє мотивовану відмову від приймання робіт.

Договір набуває чинності з моменту підписання обома сторонами і діє до 30.07.2020 (пункт 14.1. договору).

09.12.2019 між ТОВ «П`ята Стража Київ» та ДП «НАЕК «Енергоатом» укладено Додаткову угоду №1 до Договору № 20946/30-121-01-19-08318 від 23.07.2019 (далі за текстом - Додаткова угода №1).

23.03.2020 ТОВ «П`ята Стража Київ» та ДП «НАЕК «Енергоатом» укладено Додаткову угоду № 2 до Договору № 20946/30-121-01-19-08318 від 23.07.2019 (далі за текстом - Додаткова угода №2), якою сторони погодилися змінити пункт 2.1. договору та визначили вартість робіт - 19 446 457, 21 грн (з ПДВ). Також введено новий додаток № 1 до Договору.

15.06.2020 між ТОВ «П`ята Стража Київ» та ДП «НАЕК «Енергоатом» укладено Додаткову угоду № 3 до Договору № 20946/30-121-01-19-08318 від 23.07.2019 (далі за текстом - Додаткова угода № 3), якою сторони виклали пункт 3.1. договору наступним чином: «Підрядник зобов`язується виконати роботи в строк: липень 2019 - 31 серпня 2020). Закінчення робіт фіксується актом виконаних будівельних робіт (ф. КБ-2в) в обсязі проектно-кошторисної документації та Технічних вимог (додаток № 2 до цього договору).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем виконані роботи за Договором, у зв`язку з чим на виконання пунктів 3.1. та 4.1. Договору підписано Довідки форми КБ-3 про вартість виконаних будівельних робіт та витрати: № 92 від 31.03.2020 за березень 2020 на суму 1 846 740, 14 грн; № 186 від 29.05.2020 за травень 2020 на суму 6 410 171, 46 грн; № 324 від 31.07.2020 за липень 2020 на суму 707 970, 08 грн; № 373 від 31.08.2020 за серпень 2020 на суму 49 628, 71 грн.

Суд враховує, що зазначені вище Довідки форми КБ-3 підписані уповноваженими представниками сторін, чиї підписи скріплено печатками, що в свою чергу підтверджує фактичне виконання позивачем умов Договору (виконання робіт) та виникнення у відповідача обов`язку здійснити оплати таких робіт у відповідності до умов пункту 2.2. Договору у наступні строки:

- за Довідкою № 92 за березень 2020 року на суму 1 846 740, 14 грн. - до 15.05.2020;

- за Довідкою № 186 за травень 2020 року на суму 6 410 171, 46 грн. - до 13.07.2020;

- за Довідкою № 324 за липень 2020 року на суму 707 970, 08 грн. - до 14.09.2020;

- за Довідкою № 373 за серпень 2020 року на суму 49 628, 71 грн. - до 15.10.2020.

Позивач стверджує, що відповідачем допущене неналежне виконання (невиконання, порушення) визначеного умовами п. 2.2. Договору обов`язку з своєчасної та повної оплати виконаних позивачем робіт за Довідками № 92, 186, 324, 373, що відповідно, призвело до порушення прав позивача на отримання таких коштів у строки та у розмірі визначеному Договором.

Судом перевірено наступне:

- за Довідкою № 92 за березень 2020 року фактична оплата здійснена 21.10.2021 в сумі 1 200 163,72 грн (платіжне доручення № 18284 від 21.10.2021) та лише 09.11.2021 - решту суми 646 576, 42 грн (платіжне доручення № 19724 від 09.11.2021). Тобто загальне прострочення в оплаті коштів у сумі 1 538 950, 12 грн. за Довідкою № 92 склало 542 дня;

- за Довідкою № 186 за травень 2020 року фактична оплата частини коштів у сумі 4 334 495,70 грн. була здійснена 09.11.2021 (платіжне доручення № 19722 від 09.11.2021), тобто із простроченням на 483 дні; оплата іншої частини коштів у сумі 1 007 313, 85 грн. здійснена 29.11.2021 (платіжне доручення № 20475 від 29.11.2021), тобто із простроченням в оплаті такої частини коштів на 503 днів;

- за Довідкою № 324 за липень 2020 року кошти сплачені лише 29.11.2021 (платіжне доручення № 20470 від 29.11.2021), тобто із простроченням в оплаті такої частини коштів на 440 днів;

- за Довідкою № 373 за серпень 2020 року кошти були сплачені лише 29.11.2021 (згідно платіжного доручення № 20472 від 29.11.2021), тобто із простроченням в оплаті такої частини коштів на 407 днів.

Факт оплати позивачем заборгованості за Довідкою № 373 за серпень 2020 року 29.11.2021 в повному обсязі відповідачем не заперечується, а відтак визнається встановленою обставиною.

Також суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні акти здачі-приймання виконаних робіт, як це передбачено пунктом 2.2. Договору, в той час як факт підписання позивачем та відповідачем останніх за спірний період (березень-серпень 2020) не заперечується сторонами, а відтак є встановленим судом фактом.

Відтак, враховуючи прострочення відповідачем оплат за виконані роботи, позивачем на існуючі суми заборгованості по Довідці № 92 за березень 2020, № 186 за травень 2020 та № 324 за липень здійснено нарахування інфляційних втрат на загальну суму 894 179, 00 грн та 3 % річних - 303 438, 00 грн., із врахуванням дат оплат здійснених відповідачем.

Нарахування інфляційних втрат та 3 % річних по Довідці № 373 за серпень позивачем не здійснювалося з огляду на малозначність сум.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідач зазначав, що при здійсненні позивачем розрахунку інфляційних втрат, останнім безпідставно включено до періоду нарахувань за жовтень 2021 року.

Крім того, позивачем заявлено до відшкодування витрати на професійну правову допомогу в розмірі 50 000, 00 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на здійснені судом перерахунки заявлених сум, а також присуджено до стягнення витрати на професійну правничу допомогу позивача у розмірі 10 000,00 грн.

Перевіривши матеріали справи та доводи сторін, судова колегія погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.

За своєю правовою природою укладений між сторонами справи договір є договором підряду.

Частинами 1, 3, 5 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до пункту 1 статті 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна або способи її визначення.

Згідно з пунктом 1 статті 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Згідно з частиною 1 статті 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Як встановлено судом, позивачем належним чином були виконані роботи, які відповідно були прийняті відповідачем без зауважень, у зв`язку з чим між сторонами на виконання пунктів 3.1. та 4.1. Договору були підписані Акти форми КБ-2в та Довідки форми КБ-3, що в свою чергу підтверджується доводами сторін та наявними в матеріалах справи доказами.

Відтак, у відповідача настав обов`язок здійснити оплату виконаних робіт.

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Так, відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до частини 2 статті 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

З наявних матеріалів справи вбачається, що відповідачем здійснено оплату виконаних робіт із пропуском строку та відповідно з порушенням пункту 2.2. Договору, а відтак позивачем правомірно здійснено нарахування інфляційні втрати та 3 % річних.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

У постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду роз`яснив, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Доводи скаржника про те, що оскільки на дату звернення позивача з даним позовом відповідачем сплачено суму боргу, та з огляду на відсутність вимоги щодо сплати основного боргу, вимоги щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат суперечать положенням частини 2 статті 625 ЦК України, судова колегія вважає необґрунтованими, оскільки:

(1) приписи чинного законодавства не передбачають обов`язку звернення учасника господарських відносин з письмовою претензією з метою досудового врегулювання спору, натомість як приписами статті 222 ГК України передбачено відповідне право, а не обов`язок;

(2) у даному випадку досудове врегулювання спору не є обов`язковим виходячи зі змісту правовідносин, що склалися між сторонами, оскільки право особи на звернення до суду передбачено статтею 55 Конституції України;

(3) з урахуванням статті 629 Цивільного кодексу України, суд наголошує, що відповідач, взявши на себе відповідні зобов`язання, допустив порушення умов договору щодо оплати виконаних позивачем робіт, оскільки з матеріалів справи вбачається та відповідачем не заперечується, що виконання таких зобов`язань здійснено з порушенням встановлених договором строків.

З огляду на викладене, доводи відповідача про неправильне застосування судом приписів частини 2 статті 625 ЦК України судом відхиляються.

За викладених обставин, судова колегія погоджується з правомірністю та відповідністю здійснених позивачем розрахунків 3 % річних та інфляційних втрат вимогам чинного законодавства та умовам договору, а тому з урахуванням допущеної позивачем арифметичної помилки при здійсненні додавання сум нарахованих 3 % річних (66 603, 30 грн + 213 513, 23 грн + 21 321, 77 грн = 301 438, 30 грн, а не 303 438, 00 грн).

Судова колегія наголошує, що відповідачем не надано заперечень щодо розрахунку заявлених сум, як і не надано власного контрозрахунку.

Щодо доводів відповідача про те, що при винесенні рішення судом не враховано того, що відповідач знаходиться у скрутному фінансовому становищі у зв`язку з пандемією та воєнним станом в країні, та не застосовано приписи статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України, оскільки у діях відповідача відсутня вина як обов`язкова умова настання відповідальності, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Скаржник стверджує, що в його діях відсутня вина як обов`язкова умова настання відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія встановила, що відповідачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами обставин, на які посилається відповідач в обгрунтування відсутності його вини в порушенні виконання зобов`язання (зокрема, не надано доказів скрутного фінансового становища), а самі лише посилання на відповідні обставини не можуть бути достатньою підставою для застосування положень 614 ЦК України.

Відповідно, твердження скаржника про незастосування судом положень статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України також визнаються судом безпідставними та недоведеними.

Відтак, за правильним висновком суду першої інстанції позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, як обґрунтовані та такі, що відповідачем належними та достатніми доказами не спростовані.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Позивачем заявлено до відшкодування витрати на професійну правову допомогу в розмірі 50 000, 00 грн, на підтвердження понесення яких позивачем до суду надано ордер серії АІ № 1217878 від 01.02.2022, виданий Адвокатським об`єднанням «Юрексперт», а в подальшому разом із заявою про розподіл судових витрат договір про надання правничої (правової) допомоги № 09/04 ПТ від 09.04.2021, акт № 03 приймання наданої правничої допомоги від 26.05.2022 та рахунок № 03 від 26.05.2021 на суму 50 000, 00 грн.

Із акту № 03 приймання наданої правничої допомоги від 26.05.2022 вбачається, що Адвокатським об`єднанням «ЮрЕксперт» надано клієнту (позивачу) адвокатські послуги на суму 50 000, 00 грн, які прийняті без зауважень та претензій.

Із рахунку № 03 від 26.05.2021 на суму 50 000, 00 грн. вбачається, що адвокатом надано послуги, а саме: правнича (правова) допомога в складанні позову по справі № 910/2266/22 та складання відповіді на відзив по справі № 910/2266/22, на що в свою чергу витрачено 10 годин часу, вартість 50 000, 00 грн.

Згідно зі статтею 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

За приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009, справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015).

Згідно з висновком ЄСПЛ, викладеним у рішенні від 02.06.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частини п`ята-сьома, дев`ята статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 11.02.2021 у справі № 920/39/20.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При вирішенні питання щодо розподілу заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного:

- дана справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, а ціна даного позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не є складною враховуючи, що предметом спору є стягнення 3% річних та інфляційних втрат за договором №20946/30-121-01-19-0831 від 23.07.2019, нарахованих у зв`язку з простроченням відповідачем виконання своїх зобов`язань з оплати виконаних робіт;

- обсяг матеріалів в даній справі є незначним, оскільки документами, що регулюють взаємовідносини сторін, є укладений сторонами Договір № 20946/30-121-01-19-0831 від 23.07.2019 (із врахуванням додаткових угод), 4 довідки про вартість виконаних робіт та витрат (КБ-3), 4 платіжних доручення;

- з наданого адвокатом розрахунку вбачається, що ним витрачено 10 годин часу загальною вартістю 50 000, 00 грн на написання позовної заяви незначної складності про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за невиконання умов Договору, враховуючи подібність вимог у справі № 910/11018/21 (рішення якої позивачем додано до позову) та складання відповіді на відзив на 3 аркуша, половина якої складається із резюмування заперечень відповідача по суті спору та зазначення щодо відсутності належних доказів з боку відповідача на спростування заявлених вимог в цілому.

Співставивши вартість наданих юридичних послуг адвокатом в межах даної справи та середньостатистичну вартість юридичних послуг у місті Києві у категорії таких справ, суд першої інстанції прийшов до висновку, що заявлені позивачем до відшкодування судові витрати на правову допомогу у загальному розмірі 50 000, 00 грн. не відповідають критеріям розумності, співмірності та пропорційності до предмету спору у даній справі.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, а також враховуючи заперечення відповідача щодо розміру витрат позивача на правничу допомогу, погоджується з висновком суду першої інстанції, що такі витрати є завищеними з огляду на характер спірних правовідносин та предмет спору, суперечать критеріям розумності та необхідності, а тому заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підлягають зменшенню до суми 10 000, 00 грн (із врахуванням часткового задоволення позову).

Доводи відповідача щодо недоведення позивачем понесених витрат з посиланням на відсутність документів, що підтверджують фактичну оплату гонорару, судом відхиляються з урахуванням правової позиції, викладеної в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, відповідно до якої витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача інфляційних втрат - 894 179, 00 грн та 3 % річних - 301 438, 30 грн, а також з висновками суду щодо розподілу судових витрат.

Усі інші доводи та міркування учасників справи, окрім зазначених в мотивувальній частині, судом апеляційної інстанції враховано, однак вони не спростовують наведених вище висновків суду та не можуть бути достатньою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Апеляційний господарський суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи учасників справи, дійшов висновку, що судом першої інстанції за результатами розгляду справи було прийнято законне та вмотивоване рішення на підставі належних та допустимих доказів, а скаржником у поданій апеляційній скарзі вищенаведені висновки суду першої інстанції не спростовано.

Отже, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2022 у справі №910/2266/22.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, наведені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2022 у справі №910/2266/22 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Державного підприємства «Національна томна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2022 у справі №910/2266/22 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 231, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна томна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2022 у справі №910/2266/22 - залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 910/2266/22 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України

Повний текст постанови складено та підписано 12.07.2023.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді С.Р. Станік

М.Л. Яковлєв