ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/382/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Філінюк І.Г.

суддів: Аленіна О.Ю., Ярош А.І.

секретар судового засідання - Чеголя Є.О.

за участю представників учасників процесу:

від Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» - Пилипенко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг»

на рішення Господарського суду Одеської області від 03.04.2023

по справі №916/382/23

за позовом Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрзерно Трейд»

про стягнення 201082,94 грн., розірвання договору та вилучення майна.

суддя суду першої інстанції - Литвинова В.В.

місце винесення рішення: м. Одеса, пр-т Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області.

Повний текст рішення складено та підписано 03.04.2023.

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року Державне публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» звернулося до Господарського суду Одеської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрзерно Трейд», в якій просило суд:

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрзерно Трейд» на користь Державного публічного акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Украгролізинг» заборгованість в сумі 201 082. 94 грн., з яких: 194302. 25 грн. - сума основного боргу; 2432, 38 грн. - сума пені; 389, 41 грн. - індекс інфляції, 3 516, 90 грн. - 25% річних, 442, 00 грн. - штраф за п.8.1 Договору;

- розірвати договір фінансового лізингу від 18.05.2021 №15-21-99 ств-фл/203, укладений між Державним публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрзерно Трейд»;

- вилучити у Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрзерно Трейд» Трактор Беларус-892 зав.№89206581 (1 од.), залишковою вартістю 206741, 89 грн. та передати Державному публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг».

В обґрунтування позовних вимог, Державне публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» посилається на те, що відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрзерно Трейд» не виконано умови Договору фінансового лізингу №15-21-99 ств-фл/203 щодо своєчасної сплати лізингових платежів, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом про стягнення 201082,94 грн., розірвання договору та вилучення майна.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 03.04.2023 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрзерно Трейд» на користь Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» 194302,25 грн. основного боргу, 2432,38 грн. пені, 389,41 грн. втрат від інфляції, 3516,90 грн. 25% річних, 159,61 грн. штрафу та 3012,01 грн. витрат зі сплати судового збору.

В решті позову відмовлено.

Обґрунтування судового рішення.

В мотивах прийнятого судового рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про стягнення з ТОВ «Укрзерно Трейд» на користь Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» 194302,25 грн. основного боргу, 2432,38 грн. пені, 389,41 грн. втрат від інфляції, 3516,90 грн. 25% річних, 159,61 грн. штрафу та 3012,01 грн. витрат зі сплати судового збору, оскільки матеріалами справи було встановлено, що відповідачем не було виконано повністю умови Договору фінансового лізингу №15-21-99 ств-фл/203 щодо своєчасної сплати лізингових платежів.

Також, суд першої інстанції зазначив, що позивач не довів обставин, що дають підстави для розірвання договору відповідно до частини другої статті 651 ЦК України, а саме: істотність порушення відповідачем умов договору; завдання позивачеві шкоди, внаслідок якої позивач позбавився того, на що він розраховував при укладенні договору, у задоволенні позову про розірвання договору слід відмовити.

Також, суд зазначив, що оскільки судом відмовлено у розірванні договору, то суд відмовляє і в задоволенні вимог позивача про вилучення у відповідача предмету лізингу.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Державне публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить прийняти апеляційну скаргу та відкрити апеляційне провадження у справі; скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 03.04.2023 у справі №916/382/23 в частині розміру штрафу, в частині відмови у розірванні Договору та вилученні Предмета лізингу; прийняти нове рішення у справі №916/382/23, яким:

- стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрзерно Трейд» на користь Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» штраф за п.8.1. Договору в розмірі 442, 00 грн.;

- розірвати договір фінансового лізингу від 18.05.2021 №15-21-99 ств-фл/203, укладений між Державним публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрзерно Трейд»;

- вилучити у Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрзерно Трейд» Трактор Беларус-892 зав.№89206581 (1 од.), залишковою вартістю 206741, 89 грн. та передати Державному публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг».

Узагальненні доводи апеляційної скарги.

Скаржник зазначає, що він не узгоджується із позицією суду першої інстанції, що істотне порушення умов Договору відповідачем відсутнє.

Зокрема, скаржник зазначає, що відповідач, починаючи з кінця 2021 року не виконував свої договірні зобов`язання за Договором, тобто ще до початку воєнного вторгнення Російської Федерації в Україну. Саме зважаючи на обставини не переробної сили позивач неодноразово йшов на поступки та давав можливість відповідачу розрахуватися або розглянути додаткові пропозиції щодо досудового врегулювання спору.

Отже, на думку скаржника, відповідач перекручує факти як, наприклад, звинувачуючи позивача у застосуванні штрафних санкцій у воєнний період, чого позивач не вчиняв, хоча й мав на це право згідно Договору, а відповідач не мав такого права без належного сертифікату про визнання обставин неперобної сили, затвердженого ТПП. Крім того, скаржник зазначає, що обставини введеного воєнного стану не звільняють відповідача від виконання договірних зобов`язань, зокрема від сплати лізингових платежів, заборгованість за якими триває з 2021 року.

Також, скаржник зазначає, що наявність самої заборгованості в розмірі 194 302, 25 грн., яка утворилася протягом більш ніж річного періоду несплати лізингових платежів за Договором, на його думку є більш ніж вагомим аргументом для того, щоб не вважати таке порушення, як «найменший відступ від умов договору» або «найменшим порушенням».

Скаржником в апеляційній скарзі звертається увага на те, що судом першої інстанції під час винесення оскаржуваного рішення не було надано оцінку п. 9.3. Договору, за яким Лізинкодавець має право повністю або частково відмовитися від Договору, зокрема, за несплату (повністю або частково) Лізингоодержувачем протягом 30 календарних днів лізингового платежу; п.3.1.6. Договору, за яким Лізингодавець має право відмовитися від Договору (достроково припинити його дію) та вимагати повернення простроченої заборгованості і Предмета Лізингу у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо Лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 календарних днів. Аналогічні положення передбачені п.3.4.4. Договору та не враховано положення п.1 ч.4 ст.17 Закону України «Про фінансовий лізинг», за яким після отримання лізингоодержувачем об`єкта фінансового лізингу лізингодавець має право відмовитися від договору фінансового лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингоодержувача, та/або вимагати повернення об`єкта фінансового лізингу, у тому числі у безспірному порядку, на підставі виконавчого напису нотаріуса у разі якщо лізингоодержувач не сплатив за договором фінансового лізингу лізинговий платіж частково або в повному обсязі та прострочення становить більше 60 календарних днів.

Отже, на думку скаржника, прострочення оплати лізингових платежів більше ніж на 60 календарних днів і є істотним порушенням умов Договору.

Процесуальний рух справи в суді апеляційної інстанції.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Філінюка І.Г., суддів: Аленіна О.Ю., Богатиря К.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.04.2023.

На момент надходження апеляційної скарги матеріали справи №916/382/23 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.

Ухвалою Південно - західного апеляційного господарського суду від 19.04.2023 доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи №916/382/23 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

Відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» на рішення Господарського суду Одеської області від 03.04.2023 по справі №916/382/23 до надходження матеріалів справи з суду першої інстанції.

26.04.2023 матеріали справи №916/382/23 надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.05.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» на рішення Господарського суду Одеської області від 03.04.2023 у справі № 916/382/23.

Призначено розгляд справи №916/382/23 на 20.06.2023 о 14:30 год.

15.05.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання представника Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» А.Пилипенко про проведення судового засідання по справі №916/382/23, яке призначено на 20.06.2023 о 14:30 год. в режимі відеоконференції поза межами суду за зареєстрованою електронною адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.05.2023 клопотання представника Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» А.Пилипенко про проведення судового засідання по справі №916/382/23, яке призначено на 20.06.2023 о 14:30 год. в режимі відеоконференції поза межами суду за зареєстрованою електронною адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 - задоволено та надано можливість представнику Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» А.Пилипенко взяти участь у судовому засіданні, яке призначене на 20.06.2023 о 14:30 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «відеоконференцзв`язку» за зареєстрованою на офіційному веб-порталі судової влади України електронною адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою Південно - західного апеляційного господарського суду від 20.06.2023 відкладено розгляд справи № 916/382/23 на 18.07.2023 о 14:00 год.

У зв`язку з перебуванням судді Богатиря К.В. з 03.07.2023 по 21.07.2023 відповідно до наказу голови суду від 20.06.2023, №114-в у відпустці, розпорядженням керівника апарату суду № 93 від 17.07.2023 призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.07.2023, для розгляду апеляційної скарги Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» на рішення Господарського суду Одеської області від 03.04.2023 по справі №916/382/23 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді - Філінюка І.Г., судді: Аленіна О.Ю., Ярош А.І.

Ухвалою Південно - західного апеляційного господарського суду від 17.07.2023 прийняти справу № 916/382/23 за апеляційною скаргою Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» на рішення Господарського суду Одеської області від 03.04.2023 по справі №916/382/23 до провадження у зміненому складі суддів: головуючий суддя Філінюк І.Г. судді: Аленін О.Ю., Ярош А.І.

В судовому засіданні 18.07.2023 представник скаржника підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив задовольнити останню.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрзерно Трейд» в судове засідання 18.07.2023 не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до частини 12 статті 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обов`язковою, колегія суддів переходить до розгляду апеляційної скарги по суті.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи і їх повноту, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Фактичні обставини справи встановлені судом першої інстанції.

18 травня 2021 року між Державним публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» (лізингодавець, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрзерно Трейд» (лізингоодержувач, відповідач у справі) укладено договір фінансового лізингу від 18.05.2021 № 15-21-99 ств-фл/203, за умовами якого позивач зобов`язався набути у власність у постачальника предмет лізингу відповідно до встановлених відповідачем специфікацій та умов та передати його (предмет лізингу) за плату (лізингові платежі) у користування відповідачу на визначений у цьому договорі строк не менше одного року (п. 1.1).

Відповідно до п. 1.2 договору сторони погодились, що специфікацією та умовами предмета лізингу є найменування, кількість, тип, модель, марка, інші технічні характеристики, вартість предмета лізингу, що визначені у додатках до цього договору «Найменування, кількість, ціна і вартість предмета лізингу».

Згідно з п. 2.2 договору строк лізингу відраховується з дати підписання акту приймання-передачі між сторонами, що укладається в 5 автентичних примірниках.

У додатку № 1 до договору сторони узгодили, що постачальник ТОВ «Техноторг», предмет лізингу Трактор Беларус-892, строк лізингу 36 місяців, ціна 520000 грн, попередній лізинговий платіж у розмірі 15% його вартості складає 78000 грн, предмет лізингу буде передано в термін не пізніше 18.05.2022.

У додатку № 2 до договору сторони узгодили графік лізингових платежів.

21.05.2021 сторонами підписано акт № 14 приймання-передачі господарської техніки, відповідно до якого позивач передав відповідачу предмет лізингу - трактор Беларус-892 зав. № 89206581 вартістю 520000 грн.

Відповідно до п. 4.1 договору протягом 7 календарних днів з моменту набрання чинності цим договором відповідач перераховує позивачу попередній лізинговий платіж в розмірі 15 % вартості, включаючи ПДВ.

Згідно з п. 4.2 договору з моменту підписання акту відповідач сплачує позивачу лізингові платежі, що включають:

4.2.1 відшкодування вартості предмета лізингу рівними частками за весь термін лізингу від невідшкодованої попереднім лізинговим платежем вартості предмета лізингу,

4.2.2 комісію за організацією лізингової операції в розмірі 2 відсотків без ПДВ від вартості предмету лізингу відповідно до законодавства України щодо оподаткування податком на додану вартість, яка сплачується одночасно із сплатою першого, другого та третього лізингового платежу в частині відшкодування вартості предмета лізингу та комісії за супроводження договору згідно з графіком сплати лізингових платежів, що є додатком до цього договору,

4.2.3 комісію за супроводження договору в розмірі 14 відсотків річних (без ПДВ) від невідшкодованої попереднім лізинговим платежем та черговими лізинговими платежами вартості предмета лізингу, відповідно до законодавства України щодо оподаткування податком на додану вартість.

Комісія за супроводження договору є складовою частиною лізингового платежу, не відноситься до послуг та не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість.

Якщо з дня отримання повідомлення про готовність передати предмет лізингу, надісланого позивачем відповідно до п. 3.4.1 договору, відповідач відмовляється від його отримання, відповідач зобов`язаний сплачувати лізингові платежі, визначені у п. 4.2 договору, починаючи з 6-го календарного дня отримання від позивача повідомлення про готовність передати предмет лізингу та сплачуються щомісячно.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що лізингові платежі у частині відшкодування вартості предмета лізингу та комісії за супроводження договору сплачуються відповідачем на користь позивача щомісячно. Термін сплати кожного лізингового платежу встановлюється числом дати підписання акта. Перший лізинговий платіж сплачується через 1 місяць з дати підписання акта, всі наступні лізингові платежі - щомісячно.

Згідно з п. 4.4 договору розмір лізингових платежів, їх складових встановлюється графіком оплати лізингових платежів, що є додатком до цього договору.

Отже, враховуючи, що акт приймання-передачі був підписаний 21.05.2021, відповідач відповідно до графіку сплати лізингових платежів (додаток № 7 до договору) повинен був сплатити лізингові платежі: № 1 в сумі 20901,11 грн до 21.06.2021, № 2 в сумі 20757,87 грн до 21.07.2021, № 3 в сумі 20614,65 грн до 21.08.2021, № 4 в сумі 17004,72 грн до 21.09.2021, № 5 в сумі 16861,48 грн до 21.10.2021, № 6 в сумі 16718,24 грн до 21.11.2021, № 7 в сумі 16575 грн не пізніше 21.12.2021, № 8 в сумі 16431,76 грн не пізніше 21.01.2022, № 9 в сумі 16288,52грн не пізніше 21.02.2022, № 10 в сумі 16145,28грн не пізніше 21.03.2022, № 11 в сумі 16002,04 грн не пізніше 21.04.2022, № 12 в сумі 15858,80 грн не пізніше 21.05.2022, № 13 в сумі 15715,56 грн не пізніше 21.06.2022, № 14 в сумі 15572,32 грн не пізніше 21.07.2022, № 15 в сумі 15429,08 грн не пізніше 21.08.2022, № 16 в сумі 15285,84 грн не пізніше 21.09.2022, № 17 в сумі 15142,59 грн не пізніше 21.10.2022, № 18 в сумі 14999,35 грн не пізніше 21.11.2022, № 19 в сумі 14856,11 грн не пізніше 21.12.2022, всього 204302,25грн.

Однак, за посиланнями позивача, відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі сплачував зазначені лізингові платежі.

Так, відповідно до поданого позивачем розрахунку боргу, відповідач сплатив позивачу 41658,98 грн 17.08.2021, 20614,65 грн 30.08.2021, 17004,72 грн 19.11.2021, 33579,72 грн 29.11.2021, 10000грн 04.11.2022.

Таким чином, станом на 26.12.2022 заборгованість відповідача в частині лізингових платежів становить 194302,25 грн, на підтвердження чого позивачем додано до позову довідку позивача від 10.01.2023 № 16/13.

Норми права, які регулюють правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником у апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виникли правовідносини на підставі Договору фінансового лізингу від 18.05.2021 № 15-21-99 ств-фл/203.

Відповідно до частини першої статті 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Загальні правові та організаційні засади фінансового лізингу в Україні визначено Законом України «Про фінансовий лізинг».

Статтею 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що фінансовий лізинг - вид правових відносин, за якими лізингодавець зобов`язується відповідно до договору фінансового лізингу на строк та за плату, визначені таким договором, передати лізингоодержувачу у володіння та користування як об`єкт фінансового лізингу майно, що належить лізингодавцю на праві власності та набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем, або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, а також які передбачають при цьому додержання принаймні однієї з ознак (умов) фінансового лізингу, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 5 цього Закону.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно сплачувати передбачені договором фінансового лізингу лізингові та інші платежі.

Лізингові платежі, належні до сплати за договором фінансового лізингу, здійснюються в порядку, встановленому договором фінансового лізингу (ч. 1 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг»).

Частиною першої статті 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить стаття 526 ЦК України, а саме - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до матеріалів справи, відповідач станом на день розгляду справи не надав доказів сплати 194302,25 грн основного боргу, тому місцевим господарським судом обґрунтовано задоволено позовні вимоги в цій частині.

Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 8.3 договору сторони домовились і встановили, що за кожен день прострочення сплати лізингових платежів (встановлюється графіком) нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені, та відсотки (проценти) у розмірі 25% річних.

Враховуючи прострочення здійснення відповідачем платежів за графіком (додаток № 2 до договору), позивач нарахував 389,41грн втрат від інфляції та 3516,90грн 25% річних станом на 23.02.2022.

Місцевим господарським судом встановлено, що він здійснений вірно, тому позовні вимоги про стягнення 389,41грн втрат від інфляції та 3516,90грн 25% річних підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення 2432,38 грн пені місцевий господарський суд виходив з наступного.

Згідно зі ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»).

Згідно з п. 8.3. Договору, за кожен день прострочення сплати лізингових платежів (встановлюється графіком) нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені.

Внаслідок того, що відповідачем належним чином не виконувались договірні зобов`язання в частині своєчасної оплати лізингових платежів, відповідачу було нараховано позивачем пеню у розмірі 2432,38 грн станом на 23.02.2022.

Судом першої інстанції перевірено розрахунок пені, виконаний позивачем, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення 2432,38 грн пені задоволено.

Рішення суду в частинні стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу, втрат від інфляції, 25% річних та пені в апеляційному порядку не оскаржується.

Щодо стягнення штрафу, колегія суддів зазначає наступне.

Позивач нарахував штраф в сумі 442 грн (а..с 36) в розмірі 0,1% від невідшкодованої вартості предмета лізингу 442000грн.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що вартість Предмета лізингу та сума попереднього лізингового платежу в частині відшкодування Предмета лізингу зазначені у Додатках до Договору. Зокрема, первинна вартість Предмета лізингу - у Додатку № 1 до Договору, де вказано, що вартість Предмета лізингу становить 520 000,00 грн (ця сума також вказується у Додатку № 2 до Договору та Акті приймання-передачі сільськогосподарської техніки), а сума попереднього лізингового платежу в частині відшкодування вартості техніки - у Додатку № 2, де вказано, що ця сума становить 78 000,00 грн.

За твердженням позивача, згідно умов Договору та з урахуванням додатків до нього, які були узгоджені Сторонами, невідшкодована вартість Предмета лізингу в розумінні п. 8.1. Договору становить 442 000,00 грн (520 000,00 - 78 000,00 = 442 000,00 грн). З метою нарахування штрафу, а саме в розмірі 0,1 % від невідшкодованої вартості Предмета лізингу за порушення Відповідачем умов Договору, сума була вирахувана шляхом множення суми 442 000,00 грн на 0,1%, що в сумі дає 442,00 грн (442 000,00 * 0,1 % = 442,00 грн).

Проте колегія суддів не погоджується з таким розрахунком та зазначає наступне.

Так, відповідно до умов договору з урахуванням додатків до нього, ціна предмету лізингу становить - 520 000,00 грн.

Відповідно до п. 8.1 договору, сторони домовились, що за будь-яке порушення умов договору (у тому числі строків розрахунків та сум платежів), що не передбачене п. 8.4 цього договору, відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача штраф у розмірі 0,1 % від невідшкодованої вартості предмета лізингу.

Таким чином, враховуючи умови п. 8.1 договору, колегія суддів погоджується з розрахунком здійснений судом першої інстанції, що необхідно рахувати суму штрафу від невідшкодованої вартості предмета лізингу в сумі 194302,25 грн, оскільки відповідач здійснював часткове погашення вартості предмета лізингу, сплачуючи лізингові платежі, в склад яких входить зокрема і погашення вартості предмета лізингу (платежі на суму 41658,98 грн 17.08.2021, 20614,65 грн 30.08.2021, 17004,72 грн 19.11.2021, 33579,72 грн 29.11.2021, 10000грн 04.11.2022, як зазначалось вище). Щодо решти вартості предмета лізингу, то станом на день визначення основного боргу в сумі 194302,25 грн, строк їх сплати ще не настав.

Отже, розмір штрафу, який підлягає стягненню, становить 0,1 % від 159611,14 грн, що становить 159,61грн, тому доводи апеляційної скарги в цій частині судом не приймаються.

Щодо вимоги позивача про розірвання договору фінансового лізингу від 18.05.2021 №15-21-99 ств-фл/203.

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до п. 9.1 договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до закінчення строку лізингу, зазначеного в додатку № 1 до договору (36 місяців) та до виконання сторонами всіх зобов`язань за цим договором, якщо інше не визначено договором.

Статтею 17 Закону України «Про фінансовий лізинг» (пункти 4, 5) передбачено, що після отримання лізингоодержувачем об`єкта фінансового лізингу лізингодавець має право відмовитися від договору фінансового лізингу в односторонньому порядку, письмове повідомивши про це лізингоодержувача, та/або вимагати повернення об`єкта фінансового лізингу, у тому числі у безспірному порядку, на підставі виконавчого напису нотаріуса:

1) у разі якщо лізингоодержувач не сплатив за договором фінансового лізингу лізинговий платіж частково або в повному обсязі та прострочення становить більше 60 календарних днів;

2) за наявності інших підстав, встановлених договором фінансового лізингу або законом.

Для цілей цієї статті сторона вважається повідомленою про відмову від договору та його розірвання, якщо минуло шість робочих днів (у разі якщо договором не передбачено більший строк) з дня, наступного за днем надсилання іншою стороною відповідного повідомлення на поштову адресу та/або адресу електронної пошти, зазначену в договорі, що розривається.

Згідно з п. 9.3 договору, позивач має право повністю або частково відмовитись від договору (достроково припинити дію договору), зокрема, за несплату (повністю чи частково) відповідачем протягом 30 календарних днів лізингового платежу).

Відповідно до п. 9.4 договору у випадках дострокового припинення договору (відмови від договору) відповідно до п. 9.3 договору дія цього договору вважається достроково припиненою за угодою сторін з 10 дня від дати відправлення цінного листа з повідомленням про відмову від договору (про дострокове припинення дії договору) на адресу відповідача, зазначену у договорі.

Крім того, відповідно до п. 3.1.6 позивач має право відмовитись від цього договору (достроково припинити його дію) та вимагати повернення простроченої заборгованості і предмета лізингу у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо відповідач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення становить більше 30 календарних днів та з інших підстав, передбачених цим договором.

Позивач надіслав відповідачу претензію від 12.07.2022 № 14/292 (а.с. 29-32) з вимогою сплати заборгованість за договором.

Колегія суддів дослідила зміст претензії, в якою була вимога лише щодо сплати коштів у сумі 119 797,65 грн.

Водночас, матеріали справи не містять доказів відправлення цінного листа з повідомленням відповідача про відмову від договору.

За загальними правилами розподілу обов`язку доказування кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1 та 2 ст. 74 ГПК України).

Враховуючи викладене позивач в односторонньому порядку не відмовився від договору від 18.05.2021 № 15-21-99 ств-фл/203 у зв`язку з несплатою відповідачем платежів за договором, не звернувся до нотаріусу за виконавчим написом, а відразу звернувся з позовом до суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що позивач не позбавлений звернутися до відповідача із повідомленням про відмову (розірвання) від договору з урахуванням вимог статті 17 Закону України «Про фінансовий лізинг».

Щодо розірвання договору фінансового лізингу через істотне порушення відповідачем договору (ч. 2 ст. 651 ЦК України), колегія суддів враховує наступне.

Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 611 ЦК України визначено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Отже, істотним є таке порушення, що тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, слід встановити: наявність істотного порушення договору та шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може полягати у реальних збитках і (або) упущеної вигоди; її розмір, а також чи є істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що вона змогла отримати.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу повноважень суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

При оцінці істотності порушення умов договору як підстави для його розірвання необхідно враховувати такі чинники: 1) значущість шкоди від порушення; 2) фактор неможливості або ускладненості покладання відповідальності за збитки на боржника; 3) значущість порушення як такого; 4) втрату кредитором інтересу у виконанні договору; 5) втрату довіри до боржника; 6) фактор передбачуваних негативних наслідків порушення; 7) принциповість суворого дотримання умов договору; 8) інтерес боржника у збереженні договору; 9) ступінь виконання договору до моменту його розірвання; 10) відсутність інтересу боржника у збереженні договору; 11) не оспорювання боржником здійсненої кредитором односторонньої відмови протягом розумного строку; 12) звільнення боржника від відповідальності за допущене порушення; 13) недобросовісність боржника; 14) врахування вини кредитора і його добросовісності; 15) неодноразовість порушення (визначення істотності порушення за сукупністю); 16) публічний характер порушеного договору; 17) неусунення боржником порушення в додатковий термін; 18) ненадання боржникові можливості усунути порушення; 19) готовність боржника усунути порушення, виражена у вигляді відповідного запиту; 20) об`єктивну неможливість усунення порушення; 21) можливість легкого виправлення порушення силами кредитора або залучених ним осіб.

Одним із факторів, що може братися до уваги, є питання про те, наскільки боржник, який порушив договір, реально заінтересований у збереженні договору: чи не спричинить розірвання договору для нього значної шкоди. Розірвання порушеного договору як санкція має бути максимально збалансованим і відповідати тяжкості правопорушення.

Оскільки договір фінансового лізингу укладався на 36 місяців з дати його укладення, то неістотність порушення відповідачем умов договору, тривалий проміжок часу, що передував зверненню позивача до суду з указаним позовом, зацікавленість відповідача у збереженні договору, часткова сплата боргу після отримання претензії та інші критерії свідчать про те, що немає правових підстав для розірвання договору у судовому порядку.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Оскільки позивач не довів обставин, що дають підстави для розірвання договору відповідно до частини другої статті 651 ЦК України, а саме: істотність порушення відповідачем умов договору; завдання позивачеві шкоди, внаслідок якої позивач позбавився того, на що він розраховував при укладенні договору, у задоволенні позову про розірвання договору слід відмовити.

Відповідно до п. 9.7 договору протягом 5 календарних днів з моменту дострокового припинення дії цього договору (відмови від договору) відповідач зобов`язаний повернути позивачу предмет лізингу.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про фінансовий лізинг» у разі закінчення строку, на який лізингоодержувачу передано об`єкт фінансового лізингу у володіння та користування (якщо до лізингоодержувача не переходить право власності на об`єкт фінансового лізингу), а також у разі дострокового розірвання договору фінансового лізингу та в інших випадках дострокового повернення об`єкта фінансового лізингу, повернути об`єкт фінансового лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння та користування, з урахуванням нормального зносу, або у стані, визначеному договором фінансового лізингу та супровідною документацією на об`єкт фінансового лізингу.

Враховуючи що, доводи апеляційної скарги в частині розірвання договору не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з відмовою у розірванні договору, то вимог позивача про вилучення у відповідача предмету лізингу також не підлягають задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги не приймаються колегією судів до уваги, оскільки вони жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, та не доводять неправильність чи незаконність прийнятого судового рішення.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Будь-яких підстав для скасування рішення господарського суду за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.

За вказаних обставин оскаржуване рішення господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги - залишенню без задоволення із віднесенням судових витрат на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276-277, 281-284, 339-343 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 03.04.2023 у справі №916/382/23 - залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Державне публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг».

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 20.07.2023.

Головуючий суддя І.Г. Філінюк

Суддя О.Ю. Аленін

Суддя А.І. Ярош