РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.07.2023Справа № 910/913/23
За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

про стягнення 100847,50 грн

Суддя Сташків Р.Б.

Без виклику представників сторін.

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (далі -відповідач) 100847,50 грн в порядку ст. 36.3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, оскільки відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП, яке сталося 06.06.2020.

Позивач обґрунтовуючи позовну вимогу зазначив, що ним було здійснено страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту на рахунок СТО яке здійснювало ремонт застрахованого автомобіля, який потрапив у ДТП 06.06.2020. Позивач зазначає, що винними у ДТП є водії обох транспортних засобів, які потрапили в ДТП, що підтверджується відповідним висновком експерта.

Відповідач позов не визнав з тих підстав, що, на його думку, позивачем не доведено, що спірна ДТП сталася з вини саме водія застрахованого у відповідача автомобіля, наданий експертний висновок був проведений не на замовлення позивачем та не для цієї справи, а експертом, яким було проведено експертизу не вказано про те, що він повідомлений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Заперечуючи проти тверджень відповідача у відзиві на позов, позивач у своїх письмових поясненнях зазначив, що висновок експерта є рівноцінним засобом доказування з іншими доказами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

19.06.2019 між позивачем та ТОВ «СП «АВТОСТРАДА» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №182/19-Т/Ц5, згідно якого позивач взяв на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Fiat Doblo» д.н.з. НОМЕР_1 , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.

06.06.2020 на а/д Бориспіль-Запоріжжя, сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу марки «Fiat Doblo» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки «BMW ХЗ» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .

Щодо вказаного ДТП поліцією було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №492987 від 06.06.2020.

Постановою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 25.11.2020 у справі №695/1368/20, яка залишена без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 15.01.2021, було закрито провадження у справі, стосовно притягнення ОСОБА_1 до відповідальності по спірному ДТП, за відсутністю складу правопорушення.

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 18.05.2021 у справі №757/25884/20-п було закрито провадження у справі, стосовно притягнення ОСОБА_2 до відповідальності по спірному ДТП, за відсутністю складу правопорушення.

Обома судами у наведених вище постановах було зазначено, що суди позбавлені можливості встановити подію та склад інкримінованих обом водіям правопорушень. Також судами було встановлено, що складений поліцією протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №492987 від 06.06.2020 не містить вказівки про настання ДТП, наявності пошкодженого майна, наявності потерпілих, а вказує лише на можливі порушення водіями Правил дорожнього руху України, проте про наслідки такого порушення нічого не зазначено.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На думку позивача ДТП сталося в результаті порушення правил дорожнього руху обома водіями транспортних засобів, що підтверджується висновком експерта від 19.11.2020 №01-11/20.

У зв`язку з ДТП транспортному засобу «Fiat Doblo» д.н.з. НОМЕР_1 , який застраховано у позивача, були завдані пошкодження. Згідно висновку автотоварознавчого дослідження №109 від 01.07.2020 наданий СПД " Березовський А.А. " вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Fiat Doblo» д/н НОМЕР_1 склала 216448, 38 грн. Проте, відповідно до рахунку від 10.08.2020 наданий ТОВ «Колос-авто» та рахунку від 19.10.2020 наданий ПП Шевчук О.Г. вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Fiat Doblo» д/н НОМЕР_1 склала 201695 грн.

Позивач відшкодував витрати на ремонт транспортному засобу «Fiat Doblo» д.н.з. НОМЕР_1 на рахунки СТО: ТОВ «Колос-авто» та ПП "Шевчук О.Г." в розмірі 201695 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №43557005 від 19.08.2020 та № 57399681 від 23.10.2020.

За твердженнями позивача, оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «BMW Х3» д.н.з. НОМЕР_2 була застрахована у відповідача за Полісом №ЕР/129001008, позивач має право зворотної вимоги до відповідача в порядку п.36.3 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Як каже позивач у своєму позові, полісом № ЕР/129001008 передбачено ліміт відповідальності 130000 грн, франшизу в розмірі 0 грн, тому відповідач несе відповідальність в межах завданої шкоди та з урахуванням франшизи та обопільної вини учасників ДТП, тобто в сумі 100847,50 грн (201695 грн (завдана шкода) : 2 (обопільна вина) = 100847,50 грн).

Позивач звернувся до відповідача із претензією 01.04.2021 про оплату страхового відшкодування, однак відповідач листом від 02.08.2021 відмовив у виплаті, оскільки щодо водія транспортного засобу «BMW Х3» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 було закрито провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Позивач з відмовою відповідача у несплаті страхового відшкодування не погодився та звернувся до суду із даним позовом.

Відповідач заперечуючи проти вимог позивача каже, що страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну за умовами полісу №ЕР/129001008 складає 100000 грн, а не як помилково стверджує позивач 130000 грн. Матеріалами справи не підтверджується наявність вини водія транспортного засобу «BMW Х3» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 у спірній ДТП, а наданий позивачем експертний висновок не містить зазначення експерта про те, що він повідомлений про кримінальну відповідальність за завідомо не правдивий висновок.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з п.36.3 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «BMW Х3» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 була застрахована у відповідача на підставі полісу №ЕР/129001008, яким передбачено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну - 100000 грн, франшиза - 0.

Так, позивач вважає, що вина цієї особи підтверджується висновком експертного дослідження від 19.11.2020 №01-11/20.

З позовною заявою позивачем було надано висновок експертного дослідження №01-11/20 від 19.11.2020 судового експерта Шмиголь О.Г. (свідоцтво №1975 від 30.01.2019).

Згідно зі статтею 98 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи.

Суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку.

У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (прізвище, ім`я, по батькові, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.

У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Якщо експерт під час підготовки висновку встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право включити до висновку свої міркування про ці обставини.

Судом встановлено, що у висновку експертного дослідження №01-11/20 від 19.11.2020 судовим експертом Шмиголь О.Г. не було вказано, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Згідно зі статтею 77 ГПК України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Зокрема, частиною 7 статті 98 ГПК України передбачено, що у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Відповідно до абзацу 10 частини 2 пункту 4.14 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 N 53/5, у вступній частині висновку експерта зазначаються, зокрема, попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 Кримінального кодексу України або за відмову від надання висновку за статтею 385 Кримінального кодексу України.

Отже законодавець визначає, що обов`язковою вимогою до висновку експерта є вказівка на те, що останній обізнаний про відповідальність.

З огляду на викладене, якщо у висновку експерта відсутні відомості про попередження (обізнаність) його про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за ст. 384 КК України, то такий висновок є недопустимим доказом.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.11.2020 у справі №904/684/18.

Приймаючи до уваги наведене вище, підстави для дослідження наданого позивачем висновку експертного дослідження №01-11/20 від 19.11.2020 відсутні, оскільки цей доказ в розумінні ст. 77 ГПК України є недопустимим доказом.

У ч. 3 ст. 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дослідивши матеріали справи суд не вбачає підстав у задоволенні позову, оскільки факт вини щодо обох водіїв у спірній ДТП не доведено жодним належним та допустимим доказом, а отже підстави для стягнення з відповідача в порядку п.36.3 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхового відшкодування сплаченого позивачем за ремонт транспортного засобу марки «Fiat Doblo» д.н.з. НОМЕР_1 відсутні.

Судові витрати понесені позивачем, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на останнього та йому не відшкодовуються.

Керуючись ст. 86, 233, 236, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Сташків Р.Б.