ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19 липня 2023 року Справа № 903/455/23

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Вест Ойл Груп, м. Луцьк

до відповідача: UAB Kaziukas, Vilnius, Lietuva

про стягнення 361 244 євро

Суддя Кравчук А.М.

Секретар судового засідання Ведмедюк М.П.

Представники:

від позивача: н/з

від відповідача: н/з

встановив: 03.05.2023 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Вест Ойл Груп до UAB Kaziukas про стягнення 361 244 євро попередньої оплати за контрактом №2022.10.07/001YK-Z2 від 07.10.2022, що станом на 03.05.2023 становить 14 488 268 грн. 61 коп.

Ухвалою суду від 04.05.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 14.06.2023 об 11 год. 00 хв. Запропоновано відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти календарних днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду; позивачу - відповідь на відзив не пізніше 3-х календарних днів з дня отримання відзиву з доказами надіслання відповідачу; відповідачу - заперечення на відповідь позивача протягом 3-х календарних днів з дня отримання відповіді з доказами надіслання позивачу.

Ухвала суду від 04.05.2023 отримана відповідачем 18.05.2023, що підтверджується витягом щодо відстеження пересилання поштових відправлень з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" (а.с. 47).

Крім того ухвала суду надіслана на електронну адресу відповідача та доставлена 04.05.2023, що підтверджується відповідною відміткою на списку розсилки поштової кореспонденції (а.с. 46).

Строк для подання відзиву по 02.06.2023.

Відзив відповідача на адресу суду не надходив.

Судом враховано, що позовна заява отримана відповідачем 16.05.2023, що підтверджується витягом щодо відстеження пересилання поштових відправлень з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" (а.с. 48).

Враховуючи вищевикладене, відсутність відзиву відповідача, закінчення строку для його подання, мету підготовчого засідання, рівність всіх учасників судового процесу, вирішення справи у розумні строки, суд протокольною ухвалою від 14.06.2023 закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті.

Ухвалою суду від 14.06.2023 повідомлено позивача та відповідача про закриття підготовчого провадження, призначення розгляду справи по суті на 19.07.2023 об 11 год. 00 хв.

Позивач у заяві від 19.07.2023 розгляд справи просить проводити без участі його представника. Позовні вимоги підтримує.

Відповідач правом участі у судовому засіданні не скористався, повноважного представника не направив, хоч був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується витягом щодо відстеження пересилання поштових відправлень з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" (а.с. 54).

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи вищевикладене, відсутність відзиву відповідача, закінчення строку для його подання, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів, не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

07.10.2022 між UAB «Kaziukas» (постачальник) та ТОВ «Вест Ойл Груп» (покупець) укладено контракт №2022.10.07/001YK-Z2 (а.с. 10-14).

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з договору.

Між сторонами зобов`язання виникли з контракту №2022.10.07/001YK-Z2 від 07.10.2022.

Згідно умов контракту постачальник зобов`язується виготовити, доставити та передати у власність покупця світлопрозорі конструкції фасаду АЗС, змонтувати СКВ на об`єкті покупця, а покупець прийняти товар, оплатити його, надати майданчик для монтажу, прийняти результати робіт з монтажу СКФ і оплатити роботи, згідно з умовами, передбаченими цим контрактом (п. 1.1). Виготовлення СКФ здійснюється постачальником відповідно до технічного завдання (додаток №1) та узгодженої проектної документації зі штампом «виконання робіт» (п. 1.2). Комплектність і кількість товару, що поставляється, обумовлюється сторонами в додатках до цього контракту (п. 2.1). Постачальник здійснює постачання товару на адресу покупця автомобільним транспортом, на умовах DAP (Інконтермс 2020), пункт призначення об`єкт покупця, що знаходиться за адресою: Україна, Житомирська обл., с. Глибочиця (п. 3.1) Термін виготовлення та доставка СКФ на об`єкт покупця, термін монтажу СКФ обумовлюється сторонами у додатку №2 до контракту. Сторони дійшли згоди, що у будь якому випадку строк виконання постачальником своїх зобов`язань з виготовлення, постачання та монтажу СКФ не буде перевищувати 22 календарних тижні з моменту виконання покупцем своїх зобов`язань згідно п. 5.1.1 контракту, за умови надання покупцем документів, обумовлених п. 1.2 контракту (п. 3.2). Вартість товару, робіт з монтажу визначається сторонами у додатку №3 до контракту. Загальна вартість контракту становить 621 323 євро. В якості валюти платежу по контракту сторонами приймаються євро (розділ 4). Розрахунки між сторонами здійснюються в євро шляхом банківського переказу коштів на рахунок постачальника таким чином: 200 000 євро протягом 10 робочих днів з дати підписання цього контракту та виставлення відповідного рахунку постачальником; 250 923 євро через 20 робочих днів після виконання першого платежу на підставі відповідного рахунку постачальника; 110 600 євро у строк не пізніше 7-ми робочих днів з дати отримання повідомлення від постачальника про готовність СКФ до відвантаження на адресу, зазначену в п.3.1 контракту, на підставі відповідного рахунку постачальника; в сумі 35 000 євро не пізніше 7-ми робочих днів з моменту отримання повідомлення від постачальника про готовність вислати персонал на об`єкт покупця для монтажу СКФ, після поставки товару на об`єкт покупця, на підставі відповідного рахунку постачальника; в сумі 24 800 євро не пізніше 7-ми робочих днів з дати підписання акту приймання-передачі виконаних робіт з монтажу СКФ, на підставі відповідного рахунку постачальника (п. 5.1.2-5.1.4). Постачальник передає СКФ покупцю на об`єкті покупця шляхом візуального огляду без розкриття упаковок по кількості запакованих місць і цілісності, з пред`явленням проекту акту приймання-передачі СКФ для підписання покупцем (п. 7.2). Контракт набирає законної сили з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 14.1).

Додатками №№1-2 сторонами визначено технічне завдання, графік робіт, який становить 22 тижні з моменту виконання покупцем умов п. 5.1.1 контракту (а.с. 15-16).

Додатком №3 сторонами визначено ціну контракту 621 323 євро (а.с. 17).

Додатковою угодою від 03.04.2023 сторонами погоджено, що всі спори між ними передаються на розгляд Господарському суду Волинської області, Україна (а.с. 19).

Договір не був предметом судового розгляду, докази про його розірвання чи зміну умов в матеріалах справи відсутні, отже є чинним на день розгляду справи.

На виконання умов договору відповідачем виставлено рахунки на загальну суму 561 523 євро (а.с. 20, 22, 24).

Оплата позивачем суму 561 523 євро підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 21,23, 25).

06.04.2023 між сторонами укладено додаткову году №202-04-06, якою визначено перелік матеріалів на суму 200 279 євро, які будуть поставлені відповідачем на виконання контракту (а.с. 26-27).

На виконання умов контракту відповідачем поставлено позивачу матеріали на загальну суму 200 279 євро, що підтверджується митною декларацією від 12.04.2023 (а.с. 28-35).

Докази поставки відповідачем позивачу товару на суму 361 244 євро в матеріалах справи відсутні.

Позивач 200 000 євро на виконання п. 5.1.1 контракту перерахував 14.10.2022. Строк виконання робіт 22 тижні сплив 17.03.2023.

За приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, передбачені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частин першої та другої статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.

За приписами статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. З укладенням такого договору постачальник бере на себе обов`язок передати у власність покупця товар належної якості і водночас набуває права вимагати його оплати, а покупець зі свого боку набуває права вимагати від постачальника передачі цього товару та зобов`язаний здійснити оплату.

Згідно ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

У постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №910/5444/17 зроблено висновок щодо застосування ст. 693 ЦК України. Верховний Суд зазначив, що зі змісту частин першої та другої статті 693 ЦК України вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Верховний Суд у постанові №910/5041/22 від 09.03.2023 зазначив, що застосування ч. 2 ст. 693 ЦК України залежить від обставин щодо фактичної поставки/непоставки товару.

Враховуючи вищевикладене, заборгованість відповідача становить 361 244 євро, що станом на 03.05.2023 еквівалентно 14 488 268 грн. 61 коп., підтверджена матеріалами справи, відповідачем не оспорена, підставна і підлягає до стягнення з відповідача, оскільки в силу ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

При прийнятті рішення суд виходив з вірогідності наявних у матеріалах справи доказів, керуючись ст. 79 ГПК України, відповідно до якої наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (постанова Конституційного суду України №3-рп/2003 від 30.01.2003 року).

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 217 324 грн. 03 коп. відповідно до ст.ст. 129 ГПК України слід віднести на нього.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 232, 237, 238, 241, 247- 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з UAB «Kaziukas» (LT-08343, Seskines Sodu G2, Vilnius, Lietuva, ідент. номер 304919235) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вест Ойл Груп» (вул. Єршова, 1, м. Луцьк, )

- 361 244 (триста шістдесят одна тисяча двісті сорок чотири ) євро та 217 324 грн. 03 коп. (двісті сімнадцять тисяч триста двадцять чотири грн. 03 коп.) витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення

складений 20.07.2023.

Суддя А. М. Кравчук