ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"17" липня 2023 р. м. Рівне Справа № 918/450/23

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Войтюка В.Р., при секретарі судового засідання Мельник В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція"

до відповідача Фізичної особи-підприємця Хвилюка Олександра Володимировича

про стягнення заборгованості в сумі 372 666 грн. 81 коп.

та матеріали

зустрічної позовної заяви Фізичної особи-підприємця Хвилюка Олександра Володимировича

до відповідача Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція"

про стягнення в сумі 1 084 817 грн. 43 коп.

В засіданні приймали участь:

Від позивача: Бондаренко Олександра Вячеславівна (поза межами приміщення суду);

Від відповідача: Мартинюк Сергій Іванович (поза межами приміщення суду).

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

15 травня 2023 року Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (далі - позивач за основним позовом, відповідач за зустрічним позовом) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до відповідача Фізичної особи-підприємця Хвилюка Олександра Володимировича (далі - відповідач за основним позовом, позивач за зустрічним позовом) про стягнення заборгованості в сумі 372 666 грн. 81 коп.

В обґрунтування позовної заяви Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого дії відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" посилається на неналежне виконання Фізичної особи-підприємця Хвилюка Олександра Володимировича зобов`язань за договорами поставки № 53-122-13-22-12282 від 05 вересня 2022 року, № 53-122-01-21-11150 від 26 серпня 2021 року та № 53-122-01-22-12557 від 21 листопада 2022 року, що у свою чергу призвело до нарахування штрафних санкцій в сумі 372 666 грн. 81 коп. (з яких 116 089 грн. 56 коп. пені та 253 260 грн. 00 коп. штрафу по договору № 53-122-13-2212282 від 05 вересня 2022 року, 106 грн. 26 коп. пені по договору № 53-122-01-21-11150 від 26 серпня 2021 року, 1 167 грн. 69 коп. пені та 2 043 грн. 30 коп. штрафу по договору № 53-122-01-22-12557 від 21 листопада 2022 року), які позивач за основним позовом просить стягнути з відповідача.

У матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на ст.ст. 525, 526, 610, 612, 629, 663, 712 ЦК України, ст.ст. 42, 176, 232 ГПК України.

В судовому засіданні 17 липня 2023 року представник позивача за основним позовом позовні вимоги підтримав у повному обсязі та у розмірі зазначеному в позовній заяві. Окрім того представник позивача просив суд відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви.

Відповідач за основним позовом в свою чергу не погоджуючись з позовними вимогами позивача за основним позовом, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає наступні обставини.

Отже, відповідач визнає факт укладення договорів поставки № 53-122-13-2212282 від 05 вересня 2022 року, № 53-122-01-21-11150 від 26 серпня 2021 року та № 53-122-01-22-12557 від 21 листопада 2022 року.

Однак, відповідач звертає увагу суду на те, що позивачем за основним позовом при здійсненні нарахувань штрафних санкцій враховано день проплати, однак відповідач зазначає, що згідно з установленою практикою день фактичної сплати заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення штрафних санкцій.

Відповідач визначає факт прострочення поставки продукції за договорами поставки, однак долучає свій контррозрахунок нарахувань штрафних санкцій з врахуванням вказаних вище обставин.

Відповідно до контррозрахунку відповідача штрафні санкції становлять, а саме: по договору № 53-122-13-2212282 від 05 вересня 2022 року 115 334 грн. 60 коп. пеня та 52 846 грн. 83 коп. штраф, по договору № 53-122-01-21-11150 від 26 серпня 2021 року 102 грн. 47 коп. пені та по договору № 53-122-01-22-12557 від 21 листопада 2022 року 755 грн. 49 коп. пені та 199 грн. 50 коп. штрафу.

Окрім того, відповідач просить суд врахувати вказані розрахунки при вирішенні спору та відповідно до ст. 551 ЦК України зменшити розмір штрафних санкцій.

Позивач за основним позовом, не погодившись із викладеними відповідачем за основним позовом твердженнями у відзиві на позовну заяву подав до суду відповідь на відзив, в якому останній зазначає, що відповідачем не доведено окремих обставин для вирішення питання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Зважаючи на вказані твердження позивача за первісним позовом викладених у відповіді на відзив, відповідач за первісним позовом не погоджуючись з вказаною позицією позивача подав до суду заперечення на відповідь на відзив наступного змісту.

Відповідач зазначає, що зміст відповіді на відзив на первісну позовну заяву не містить обґрунтованих спростувань щодо доводів відзиву відповідача та його контррозрахунків штрафних санкцій у межах договорів поставки № 53-122-01-21-11150,, № 53-122-13-22-12282, №53-122-01-22-12557. На думку відповідача обставини свідчать про те, що позивач за первісним позовом погоджується з неправильністю проведених обрахунків первинної позовної заяви.

Щодо заперечень позивача за первісним позовом на зменшення сум штрафних санкцій, відповідач не погоджується з вказаною позицією та зазначає, що ні первісний позов ні відповідь на відзив позивача за первісним позовом не містять доказів заподіяння збитків несвоєчасною поставкою продукції, що на думку відповідача слугує підставою для зменшення нарахованих позивачем за первісним позовом штрафних санкцій.

Окрім того, Фізичною особою-підприємцем Хвилюком Олександром Володимировичем (позивач за зустрічним позовом) подано зустрічну позовну заяву до відповідача Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (відповідач за зустрічним позовом) про стягнення в сумі 1 084 817 грн. 43 коп., яка обґрунтована, тим що, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" не виконано зобов`язань визначених у договорах поставки № 53-122-01-21-11150, № 53-122-13-22-12282, №53-122-01-22-12557, а саме не належне виконання договору в частині строків оплати за поставлений товару, що у свою чергу на думку відповідача (позивача за зустрічним позовом) призвело до виникнення заборгованості в загальній сумі 1 084 817 грн. 43 коп., з якої 19 грн. 65 коп. 3% річних та 234 грн. 23 коп. інфляційних втрат по договору № 53-122-01-21-11150 від 26 серпня 2021 року, 24 258 грн. 35 коп. 3% річних та 65 429 грн. 76 коп. інфляційних втрат по договору № 53-122-13-22-12282 від 05 вересня 2022 року та 963 523 грн. 86 коп. основної заборгованості, 9 040 грн. 59 коп. 3% річних та 22 310 грн. 99 коп. інфляційних втрат по договору № 53-122-01-22-12557 від 21 листопада 2022 року.

Не погоджуючись із поданим зустрічним позовом, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" подало до суду відзив, який обґрунтовано наступними обставинами.

Відповідач за зустрічним позовом зазначає, що визнає зустрічну позовну заяву в частині стягнення суми основного боргу по договору № 53-122-01-22-12557 від 21 листопада 2022 року, а саме 963 523 грн. 86 коп. та просить суд відповідно до ст. 130 ГПК України повернути позивачу 50% суми сплаченого судового збору.

Решту зустрічного позову відповідач заперечує та просить суд відповідно до ст. 552 ЦК України зменшити розмір нарахованих 3% річних та інфляційних втрат. Окрім того, відповідач за зустрічним позовом просить суд зменшити розмір заявленої правничої допомоги.

Позивач за зустрічним позовом із вказаними вище запереченнями відповідача за зустрічним позовом не погодився та зазначає, що відповідно до ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями, тому в розумінні ст. 552 ЦК України останні не підлягають д зменшення.

Щодо заперечень відповідача за зустрічним позовом про зменшення розміру нарахованої правничої допомоги, позивач за зустрічним позовом зазначає, що правнича допомога підтверджена матеріалами справи є співмірною до ціни позову, а тому підлягає до повного задоволення.

В судовому засіданні 17 липня 2023 року представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог позивача та підтримав подану зустрічну позовну заяву.

Заяви та клопотання у справі.

02 червня 2023 року до Господарського суду Рівненської області Фізичної особи-підприємця Хвилюка Олександра Володимировича подано відзив на позовну заяву з зустрічною позовною заявою до відповідача Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" про стягнення в сумі 1 084 817 грн. 43 коп.

12 червня 2023 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від представника позивача (відповідач за зустрічним позовом) в порядку ст. 166 ГПК України надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якому останній спростовує доводи відповідача викладені у відзиві та просить суд основний позов задоволити.

12 червня 2023 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від представника позивача (відповідач за зустрічним позовом) в порядку ст. 165 ГПК України надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому останній зустрічні позовні вимоги заперечує у повному обсязі.

16 червня 2023 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від представника відповідача (позивач за зустрічним позовом) надійшли заперечення на відповідь на відзив за первісним позовом.

16 червня 2023 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від представника відповідача (позивач за зустрічним позовом) надійшла відповідь на відзив на зустрічний позов.

28 червня 2023 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від представника позивача (відповідач зустрічним позовом) надійшли заперечення на відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву.

28 червня 2023 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від представника позивача (відповідач зустрічним позовом) надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи оригіналу платіжної інструкції № 6273 від 13 червня 2023 року на суму 60 828 грн. 00 коп.

10 липня 2023 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від представника позивача (відповідач зустрічним позовом) надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи оригіналу платіжної інструкції № 6295 від 23 червня 2023 року на суму 33 870 грн. 00 коп.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 16 травня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 918/450/23 за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" до відповідача Фізичної особи-підприємця Хвилюка Олександра Володимировича про стягнення заборгованості в сумі 372 666 грн. 81 коп., розгляд справи визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 12 червня 2023 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 06 червня 2023 року прийнято зустрічну позовну заяву Фізичної особи-підприємця Хвилюка Олександра Володимировича до відповідача Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" про стягнення в сумі 1 084 817 грн. 43 коп., зустрічний позов Фізичної особи-підприємця Хвилюка Олександра Володимировича об`єднано в одне провадження з первісним позовом у справі № 918/450/23.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 12 червня 2023 року відкладено підготовче засідання на 19 червня 2023 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 19 червня 2023 року відкладено підготовче засідання на 10 липня 2023 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 10 липня 2023 року закрито підготовче провадження по розгляду позовної заяви у справі № 918/450/23 за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" до відповідача Фізичної особи-підприємця Хвилюка Олександра Володимировича про стягнення заборгованості в сумі 372 666 грн. 81 коп. та зустрічної позовної заяви Фізичної особи-підприємця Хвилюка Олександра Володимировича до відповідача Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" про стягнення в сумі 1 084 817 грн. 43 коп. призначено розгляд справи № 918/450/23 до судового розгляду по суті на 17 липня 2023 року.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов первісний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

Між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (далі - Замовник) та Фізчною особою-підприємцем Хвилюком Олександром Володимировичем (далі - Постачальник) та результатами закупівлі UA-2022-07-19-003685-а, згідно Закону України "Про публічні закупівлі" укладемо договір поставки № 53-122-13-22-12282 від 05 вересня 2022 року (далі - договір), на загальну суму 3 618 000 грн. 00 коп., згідно умов якого постачальником взяте на себе зобов`язання поставити замовнику продукцію згідно специфікації № 1 (п. 1.1 договору).

Пунктом 3.1 договору поставки передбачено, що продукція поставляється в строк по 30 вересня 2022 року. Продукція поставляється постачальником на умовах DDP згідно "Інкотермс-2010". Місцем поставки та вантажоодержувач: 34400, м. Вараш, склад Рівненського відділення ВП "Складське господарство" ДП "НАЕК "Енергоатом".

Поставка продукції здійснена в повному обсязі, однак із порушенням строку поставки.

У пункті 8.4 договору, сторони погодили, то датою поставки продукції вважається дата підписання видаткової накладної або накладної вантажоодержувачем.

Пунктом 9.1 договору поставки передбачено обов`язок Постачальника сплатити Замовнику пеню у розмірі 0,1 % від суми непоставленої (недопоставлено) продукції за кожен день прострочення, при цьому у випадку прострочення поставки (недопоставки) продукції понад тридцять діб. Постачальник додатково сплачує замовнику штраф в розмірі 7 % вказаної вартості.

У зв`язку з порушенням умов договору № 53-122-13-22-12282 від 05 вересня 2022 року позивач здійснив нарахування штрафних санкцій, а саме позивачем нараховано відповідачу 116 089 грн. 56 коп. пені та 253 260 грн. 00 коп. штрафу.

22 вересня 2021 року між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (далі - Замовник) та Фізичною особою-підприємцем Хвилюком Олександром Володимировичем (далі - Постачальник) за результатами закупівлі UA-2021-07-13-00145-b, згідно Закону України "Про публічні закупівлі" укладено договір поставки № 53-122-01-21-11150 від 26 серпня 2021 року (далі - договір), на загальну суму 3 795 грн. 00 коп., згідно умов якого постачальником взяте на себе зобов`язання поставити замовнику продукцію згідно специфікації № 1 (п. 1.1 договору).

Пунктом 3.1 договору поставки передбачено, що продукція поставляється в строк по 30 вересня 2022 року. Продукція поставляється постачальником на умовах DDP згідно "Інкотермс-2010". Місцем поставки та вантажоодержувач: 34400, м. Вараш, склад Рівненського відділення ВП "Складське господарство" ДП "НАЕК "Енергоатом".

Поставка продукції здійснена в повному обсязі, однак із порушенням строку поставки.

У пункті 8.4 договору, сторони погодили, то датою поставки продукції вважається дата підписання видаткової накладної або накладної вантажоодержувачем.

Пунктом 9.1 договору поставки передбачено обов`язок Постачальника сплатити Замовнику пеню у розмірі 0,1 % від суми непоставленої (недопоставлено) продукції за кожен день прострочення, при цьому у випадку прострочення поставки (недопоставки) продукції понад тридцять діб. Постачальник додатково сплачує замовнику штраф в розмірі 7 % вказаної вартості.

У зв`язку з порушенням умов договору № 53-122-01-21-11150 від 26 серпня 2021 року позивач здійснив нарахування штрафних санкцій, а саме позивачем нараховано відповідачу 106 грн. 26 коп. пені.

21 листопада 2022 року між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (далі - Замовник) та Фізичною особою-підприємцем Хвилюком Олександром Володимировичем (далі - Постачальник) за результатами закупівлі UА-2022-10-07-005012-а, згідно Закону України "Про публічні закупівлі" укладено договір поставки № 53-122-01-22-12557 від 21 листопада 2022 року (далі - договір) на загальну суму 1 039 567 грн. 86 коп., згідно умов якого постачальником взяте на себе зобов`язання поставити замовнику продукцію згідно специфікації № 1 (п. 1.1 договору).

Пунктом 3.1 договору поставки передбачено, що продукція поставляється в межах бюджетного року, який закінчується 24 грудня 2022 року. Строк поставки продукції по даному договору вказаний у специфікації № 1 та визначається кількістю календарних днів з дати оприлюднення даного договору на веб-порталі Уповноваженого органу згідно Закону України "Про публічні закупівлі".

Продукція поставляється постачальником на умовах DDP згідно "Інкотермс-2010". Місцем поставки та вантажоодержувач: 34400, м. Вараш, склад Рівненського відділення ВП "Складське господарство" ДП "НАЕК "Енергоатом".

Відповідно до специфікації № 1 строк поставки всієї продукції за договором становить 30 днів. Договір оприлюднено на веб-порталі Уповноваженого органу згідно Закону України "Про публічні закупівлі" 21 листопада 2022 року строк поставки продукції визначено на 21 грудня 2022 року включно.

У пункті 8.4 договору, сторони погодили, що датою поставки продукції вважається дата підписання видаткової накладної або накладної вантажоодержувачем.

Поставка продукції по договору № 53-122-01-22-12557 від 21 листопада 2022 року відповідно до видаткових накладних № 2918 від 14 грудня 2022 року та № 2950 від 15 грудня 2022 року на загальну суму 1 010 377 грн. 86 коп. здійснена без порушення строку поставки.

Однак, наявна недопоставка продукції на загальну суму 29 190 грн. 00 коп.

06 січня 2023 року замовником направлено на адресу постачальника лист № 400/041 від 06 січня 2023 року про виконання поставки та добровільну сплату штрафних санкцій по договору № 53-122-01-22-12557 від 21 листопада 2022 року. Однак, вказаний лист залишено без відповіді.

27 січня 2023 року постачальник здійснив часткову поставку товару з прострочкою на загальну суму 26 340 грн. 00 коп., що підтверджується видатковою накладною № 89 від 16 січня 2023 року.

09 березня 2023 року постачальник здійснив часткову поставку товару з прострочкою на загальну суму 2 850 грн. 00 коп., що підтверджується видатковою накладною № 485 від 07 березня 2023 року.

Пунктом 9.1 договору поставки передбачено обов`язок Постачальника сплатити Замовнику пеню у розмірі 0,1 % від суми непоставленої (недопоставлено) продукції за кожен день прострочення, при цьому у випадку прострочення поставки (недопоставки) продукції понад тридцять діб. Постачальник додатково сплачує замовнику штраф в розмірі 7 % вказаної вартості.

03 березня 2023 року позивач направив на поштову адресу відповідача претензію № 41 88/001-юр від 22 лютого 2023 року про добровільну сплату штрафних санкцій відповідно до п. 9. договору поставки № 53-122-01 -22-12557 від 21 листопада 2022 року.

Вказана претензія залишене без відповіді, штрафні санкції неоплаченими.

У зв`язку з порушенням умов договору № 53-122-01 -22-12557 від 21 листопада 2022 року позивач здійснив нарахування штрафних санкцій, а саме позивачем нараховано відповідачу 1 167 грн. 69 коп. пені та 2 043 грн. 30 коп. штрафу.

Таким чином, на переконання позивача, в порушення умов договорів відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та не поставив продукцію у визначені строки.

Враховуючи викладені обставини та прострочення поставки товару за договорами, позивач просить стягнути з відповідача пеню та штраф за порушення строків поставки товару в сумі 372 666 грн. 81 коп.

Наведені обставини стали причиною звернення позивачем (за первісним позовом) з позовом та є предметом спору у даній справі.

Окрім того, дослідивши матеріали зустрічної позовної заяви, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов зустрічний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів зустрічної позовної заяви, позивач Фізична особа-підприємець Хвилюк Олександр Володимирович визнає укладення договорів поставки № 53-122-13-22-12282 від 05 вересня 2022 року, № 53-122-01-21-11150 від 26 серпня 2021 року та № 53-122-01-22-12557 від 21 листопада 2022 року.

Зміст зустрічного позову Фізичної особи-підприємця Хвилюка Олександра Володимировича зводиться до того, що Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" несвоєчасно виконано взяті на себе зобов`язання по оплаті продукції за вищевказаними договорами, що у свою чергу призвело до виникнення основної заборгованості на яку позивачем нараховано 3% річних та індекс інфляції за несвоєчасне виконання умов договорів.

Щодо виконання умов договору № 53-122-01-21-11150 від 26 серпня 2021 року.

Згідно п. 8.4 договору датою поставки продукції вважається дата підписання видаткової накладної або накладної Вантажоодержувачем. Ризик випадкового пошкодження або випадкового знищення продукції переходить до Замовника з моменту поставки продукції.

Продукція в межах договору повністю поставлена за видатковою накладною № 4357 від 13 грудня 2021 року.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за поставлену продукцію здійснюється Замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2021 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП компанії" за умови реєстрації Постачальником належним чином оформленої та незаблокованої податкової накладної в ЄРПН. Початок перебігу строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію.

Податкова накладна № 126 від 13 грудня 2021 року на суму 3 795 грн. 00 коп. зареєстрована позивачем №, що підтверджує квитанція про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в ЄРПН від 29 грудня 2022 року.

Відповідно до листа про направлення ярлика на продукцію № 22463/041 від 20 грудня 2021 року відповідача, останнім оформлено ярлик на придатну продукцію № 1-7-472 від 15 грудня 2021 року.

Свої зобов`язання по оплаті отриманої продукції відповідач виконав 04 квітня 2022 року, що підтверджує платіжне доручення № 4319, тобто з простроченням в період з 31 січня 2022 року по 03 квітня 2022 року (63 дні).

Зважаючи на вказані прострочення по оплаті за поставлений товар, позивач нарахував відповідачу 19 грн. 65 коп. 3% річних та 234 грн. 23 коп. інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України.

Щодо виконання умов договору № 53-122-13-22-12282 від 05 вересня 2022 року.

Згідно п. 8.4 договору датою поставки продукції вважається дата підписання видаткової накладної або накладної Вантажоодержувачем. Ризик випадкового пошкодження або випадкового знищення продукції переходить до Замовника з моменту поставки продукції.

Продукція в межах договору поставлялась партійно, зокрема: 1. за видатковими накладними № 2354, 2355, 2356, 2357, 2358, 2359, 2360, 2361, 2362, 2363, 2367 від 31 жовтня 2022 року на загальну суму 2 863 044 грн. 00 коп.; 2. за видатковими накладними № 2446, 2445 від 09 листопада 2022 року на суму 754 956 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за поставлену продукцію здійснюється Замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2021 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП компанії" за умови реєстрації Постачальником належним чином оформленої та незаблокованої податкової накладної в ЄРПН. Початок перебігу строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію.

Усі податкові накладні в межах вищевказаних поставок зареєстровані в ЄРПН, що підтверджують відповідні квитанції про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в ЄРПН.

Відповідно до листа відповідача про направлення ярлика на продукцію № 16147/041 від 04 листопада 2022 року, останнім оформлено ярлики на придатну продукцію № 1-7-241, 1-7-242, 1-7-243 від 01 листопада 2022 року (в межах усіх поставок від 31 жовтня 2022 року), а відповідне прострочення оплат починається з 16 грудня 2022 року.

Відповідно до листа відповідача про направлення ярлика на продукцію № 16722/041 від 14 листопада 2022 року, останнім оформлено ярлик на придатну продукцію № 1-7-261 від 11 листопада 2022 року (в межах поставок від 09 листопада 2022 року), а відповідне прострочення оплат починається з 27 грудня 2022 року.

30 травня 2023 року відповідачем виконано свої зобов`язання по повній сплаті основного боргу за отриману продукції у межах договору, що підтверджують відповідні платіжні доручення про оплату за продукцію та акт звірки взаємних розрахунків.

Зважаючи на вказані прострочення по оплаті за поставлений товар, позивач нарахував відповідачу 24 258 грн. 35 коп. 3% річних та 65 429 грн. 76 коп. інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України.

Щодо виконання умов договору № 53-122-01-22-12557 від 21 листопада 2022 року.

Згідно п. 8.4 договору датою поставки продукції вважається дата підписання видаткової накладної або накладної Вантажоодержувачем. Ризик випадкового пошкодження або випадкового знищення продукції переходить до Замовника з моменту поставки продукції.

Продукція в межах договору поставлялась партійно, зокрема: 1. за видатковою накладною № 2918 від 14 грудня 2022 року на суму 659 303 грн. 82 коп.; 2. за видатковою накладною № 2950 від 15 грудня 2022 року на суму 351 074 грн. 04 коп.; 3. за видатковою накладною № 89 від 16 січня 2023 на суму 26 340 грн. 00 коп.; 4. за видатковою накладною № 485 від 07 березня 2023 року на суму 2 850 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за поставлену продукцію здійснюється Замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2021 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП компанії" за умови реєстрації Постачальником належним чином оформленої та незаблокованої податкової накладної в ЄРПН. Початок перебігу строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію.

Податкова накладна № 372 від 14 грудня 2022 року на суму 659 303 грн. 82 коп. зареєстрована позивачем за № , податкова накладна № 371 від 15 грудня 2022 року на суму 351 074 грн. 04 коп. зареєстрована за № , податкова накладна № 190 від 16 січня 2023 року на суму 26 340 грн. 00 коп. зареєстрована за № , податкова накладна № 55 від 07 березня 2023 року на суму 2 850 грн. 00 коп. зареєстрована за № .

Відповідно до листа відповідача про направлення ярлика на продукцію № 19453/041 від 27 грудня 2022 року, останнім оформлено ярлик на придатну продукцію № 1-7-344 від 22 грудня 2022 року згідно додатку № 1 до акту ВК-1 та ярлика, 1-7-344 від 22 грудня 2022 року (щодо частини позицій по ВН № 2918 від 14 грудня 2022 року), а 04 січня 2023 року оформлено ярлик на придатну продукцію № 1-7-364 з додатком № 1 до акту ВК-1 та ярлику 1-7-364 від 04 січня 2023 року (щодо решти позицій по BH № 2908 від 14 грудня 2022 року).

Прострочення строку оплати відбулося з 07 лютого 2023 року з суми 558 368 грн. 82 коп. (щодо частини позицій по ВН № 2918 від 14 грудня 2022 року за ярликом № 1-7-344 від 22 грудня 2022 року) та з 20 березня 2023 року додатково на суму 100 935 грн. 00 коп. (щодо решти позицій по ВН № 2918.від 14 грудня 2022 року за ярликом № 1-7-364 від 04 січня 2023 року).

Згідно листа відповідача про направлення ярлика на продукцію № 19398/041 від 26 грудня 2022 року, останнім оформлено ярлик на придатну продукцію № 1-7-345 від 22 грудня 2022 року (щодо ВН № 2950 від 15 грудня 2022 року), отже прострочення строку почалося з 07 лютого 2023 року.

Листом відповідача про направлення ярлика на продукцію № 2544/041 від 08 лютого 2023 року, останній повідомив про оформлення ярлика на придатну продукцію № 1-7-025 від 30 січня 2023 року (щодо ВН № 89 від 16 січня 2023 року), отже прострочення строку оплати розпочалося з 16 лютого 2023 року.

Відповідно відповідача до листа про направлення ярлика на продукцію № 4723/041 від 13 березня 2023 року, останнім оформлено ярлик на придатну продукцію № 1-7-070 від 10 березня 2023 року (щодо ВН № 485 від 07 березня 2023 року), отже прострочення строку розпочалося з 27 квітня 2023 року.

Свої зобов`язання по сплаті основного боргу за отриману продукції у межах договору відповідачем належним чином не виконало, зокрема основна заборгованість перед позивачем складає 963 523 грн. 86 коп.

Зважаючи на вказані прострочення по оплаті за поставлений товар, навяності заборгованості у розмірі 963 523 грн. 86 коп., позивач нарахував відповідачу 9 040 грн. 59 коп. 3% річних та 22 310 грн. 99 коп. інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України.

Зважаючи на вказані вище прострочення по поставці продукції, позивачем за зустрічною позовною на підставі умов договору нараховано відповідачу за зустрічною позовною заявою 1 084 817 грн. 43 коп. заборгованості, яку просить стягнути з останнього.

Наведені обставини стали причиною позивача із позовом зустрічною позовною заявою до суду та є предметом спору у даній справі.

Джерела права й акти їх застосування.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини з поставки товару на підставі укладеного договору в силу статті 11 Цивільного кодексу України, судом враховано законодавство що встановлює та регулює договірні зобов`язання, які виникають на підставі договору поставки.

Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

За змістом ч. 1 ст. 509 ЦК України та ч. 1 ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з приписами ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України)

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями ст. 525, ч. 1 ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Як передбачено пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частин 1, 2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Судом взято до уваги, що згідно частини 2 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У силу вимог ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтями 76-78 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Мотивована оцінка аргументів сторін, підстави їх відхилення і висновок суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується основний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

Аргументуючи позовні вимоги позивач вказує на неналежне виконання відповідачем умов договорів поставки № 53-122-13-22-12282 від 05 вересня 2022 року, № 53-122-01-21-11150 від 26 серпня 2021 року та № 53-122-01-22-12557 від 21 листопада 2022 року.

В якості доказів вказаних обставини суду надано наступні докази, а саме: копію договору поставки № 53-122-01-22-12557 від 21 листопада 2022 року; копію видаткової накладної № 2918 від 14 грудня 2022 року по договору поставки № 53-122-01-22-12557 від 21 листопада 2022 року; копію видаткової накладної № 2950 від 15 грудня 2022 року по договору поставки № 53-122-01-22-12557 від 21 листопада 2022 року; копію видаткової накладної № 89 від 16 січня 2023 року до договору поставки № 53-122-01-22-12557 від 21 листопада 2022 року; копію видаткової накладної № 485 від 07 березня 2023 року по договору поставки № 53-122-01-22-12557 від 21 листопада 2022 року; копію листа про виконання поставки та сплату штрафних санкцій за № 400/041 від 06 січня 2023 року; претензію № 4188/001-юр від 03 березня 2023 року; копія договору поставки № 53-122-01-21-11150 від 13 грудня 2021 року; копію видаткової накладної № 4357 від 13 грудня 2021 року по договору поставки № 53-122-01-21-11150 від 13 грудня 2021 року; копія листа про виконання поставки та сплату штрафних санкцій № 20588/041 від 24 листопада 2021 року; копію договору поставки № 53-122-13-22-1 2282 від 05 вересня 2022 року; копію додаткової угоди № 1; копію видаткової накладної № 2446 від 04 листопада 2022 року по договору поставки № 53-122-13-22-1 2282 від 05 вересня 2022 року; копію видаткової накладної № 2445 від 09 листопада 2022 року по договору поставки № 53-122-13-22-12282 від 05 вересня 2022 року; копію видаткової накладної № 2446 від 31 жовтня 2022 року по договору потсавки № 53-122-13-22-1 2282 від 05 вересня 2022 року; копію видаткової накладної № 2367 від 31 жовтня 2022 року по договору поставки № 53-122-13-22-12282 від 05 вересня 2022 року; копію видаткової накладної № 2363 від 31 жовтня 2022 року по договору поставки № 53-122-1 3-22-1 2282 від 05 вересня 2022 року; копію видаткової накладної № 2362 від 31 жовтня 2022 року по договору поставки № 53-122-13-22-1 2282 від 05 вересня 2022 року; копію видаткової накладної № 2361 від 31 жовтня 2022 року по договору поставки № 53-122-13-22-12282 від 05 вересня 2022 року; копію видаткової накладної № 2360 від 31 жовтня 2022 року по договору поставки № 53-122-13-22-12282 від 05 вересня 2022 року; копію видаткової накладної № 2359 від 31 жовтня 2022 року по договору поставки № 53-122-13-22-12282 від 05 вересня 2022 року; копію видаткової накладної № 2358 від 31 жовтня 2022 року по договору поставки № 53-122-13-22-12282 від 05 вересня 2022 року; копію видаткової накладної № 2357 від 31 жовтня 2022 року по договору поставки № 53-122-13-22-12282 від 05 вересня 2022 року; копію видаткової накладної № 2356 від 31 жовтня 2022 року по договору поставки № 53-122-13-22-12282 від 05 вересня 2022 року; копію видаткової накладної № 2355 від 31 жовтня 2022 року по договору поставки № 53-122-13-22-12282 від 05 вересня 2022 року; копію видаткової накладної № 2354 від 31 жовтня 2022 року по договору поставки № 53-122-13-22-12282 від 05 вересня 2022 року; копію претензії № 3433/001-юр від 22 лютого 2023 року.

На підставі вказаних доказів судом встановлено, а саме: факт виникнення між сторонами договірних відносин з поставки товару; факт виникнення зобов`язання відповідача по поставці товару; факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань по поставці товару.

Враховуючи прострочення поставки товару за договором, позивач просить стягнути з відповідача на підставі п. 9.1 договору пеню та штраф на загальну суму 372 666 грн. 81 коп. (з яких 116 089 грн. 56 коп. пені та 253 260 грн. 00 коп. штрафу по договору № 53-122-13-2212282 від 05 вересня 2022 року, 106 грн. 26 коп. пені по договору № 53-122-01-21-11150 від 26 серпня 2021 року, 1 167 грн. 69 коп. пені та 2 043 грн. 30 коп. штрафу по договору № 53-122-01-22-12557 від 21 листопада 2022 року).

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та не спростовані відповідачем.

Суд здійснивши власний розрахунок за допомогою системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА: ЗАКОН ENTERPRISE встановив, що позивачем не вірно нараховано суму пені та штрафу.

Здійснюючи власний розрахунок суми нарахованих штрафних санкцій, суд врахував обставину того, що позивачем при здійсненні розрахунків включено день фактичної сплати (у даному випадку поставки товару), що у свою чергу є невірним. Окрім того, позивачем при здісненні розрахунків штрафних санкцій обрано невірні періоди нарахувань.

Відповідно до розрахунку суду, розмір пені та штрафу становить, а саме: 115 334 грн. 60 коп. пені та 52 846 грн. 92 коп. штрафу за порушення умов договору № 53-122-13-22-12282 від 05 вересня 2022 року; 102 грн. 47 коп. пені за порушення умов договору № 53-122-01-21-11150 від 26 серпня 2021 року; 755 грн. 49 коп. пені та 199 грн. 50 коп. штрафу за порушення умов договору № 53-122-01-22-12557 від 21 листопада 2022 року.

На думку суду, встановлені обставини щодо прострочення відповідачем договірних зобов`язань з поставки товару, свідчать про порушення відповідачем прав позивача.

Суд, за результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про порушення майнових прав позивача за позовом, тому, останній слід задоволити частково.

Отже, з правовою позицією та аргументами позивача за основним позовом суд погоджується та приймає останні частково.

Щодо правової позиції відповідача за основним позовом, суд зазначає наступне.

Твердження відповідач про обрання позивачем невірних періодів нарахування штрафних санкцій судом враховано.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру нарахованої позивачем пені та штрафу, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому за положенням ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Наприклад, такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 Цивільного кодексу України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Крім цього, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Суд зазначає, що нараховані позивачем суми штрафу, пені не є надмірно великими та є справедливою компенсацією за несвоєчасне виконання відповідачем договірного зобов`язання з поставки товару.

Відтак, виходячи з вищевикладеного, клопотання відповідача за первісним позовом щодо зменшення розміру пені та штрафу є необґрунтованим.

Щодо зустрічної позовної заяви, суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що матеріалами справи стверджено факт порушення взятого відповідачем за зустрічним позовом на себе зобов`язання щодо вчасної оплати за поставлену продукцію по договорам поставки № 53-122-13-22-12282 від 05 вересня 2022 року, № 53-122-01-21-11150 від 26 серпня 2021 року та № 53-122-01-22-12557 від 21 листопада 2022 року.

Вказані обставини підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, а саме: копією видаткової накладної № 4357 від 13 грудня 2021 року; копією податкової накладної № l26 від 13 грудня 2021 року; копією квитанції про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в ЄРПН від 29 грудня 2022 року; копією листа про направлення ярлика на продукцію № 22463/041 від 20 грудня 2021 року; копією ярлика на придатну продукцію № 7-472 від 15 грудня 2021 року; копією платіжного доручення № 4319 від 04 квітня 2022 року; копією видаткових накладних № 2354, 2355, 2356, 2357, 2358, 2359, 2360, 2361, 2362, 2363, 2367 від 31 жовтня 2022 року. копією видаткових накладних № 2446, 2445 від 09 листопада 2022 року; копією податкових накладних № 172, 291, 292, 293, 294, 295, 296, 297, 298, 299, 300 від 31 жовтня 2022 року з квитанціями про їх реєстрацію в ЄРПН; копією податкових накладних № 77, 78 від 09 листопада 2022 з квитанціями про їх реєстрацію в ЄРПН; копією листа про направлення ярлика на продукцію № 16147/041 від 04 грудня 2022 року; копією ярликів на придатну продукцію № 7-241,1-7-242,1-7-243 від 01 листопада 2022 року; копією листа про направлення ярлика на продукцію № 16722/041 від 14 листопада 2022 року; копією ярлика на придатну продукцію № 1-7-261 від 11 листопада 2022 року; копією платіжних доручень/інструкцій про оплату в межах договору № 53-122-13- 22-12282 від 05 вересня 2022 року; копією видаткової накладної № 2918 від 14 грудня 2022 року; копією видаткової накладної № 2950 від 15 грудня 2022 року; копією видаткової накладної № 89 від 16 січня 2023 року; копією видаткової накладної № 485 від 07 березня 2023 року; копією податкових накладних № 371 від 15 грудня 2022 року, № 372 від 14 грудня 2022 року, № 190 від 16 січня 2023 року, № 55 від 07 березня 2023 року з квитанціями про їх реєстрацію в ЄРПН; копією листа про направлення ярлика на продукцію № 19453/041 від 27 грудня 2022 року; копією ярлика на придатну продукцію № 7-344 від 22 грудня 2022 року та додатку № 1 до акту ВК-1 та ярлика 1-7-344 від 22 грудня 2022 року; копією ярлика на придатну продукцію № 1-7-364 з додатком № 1 до акту ВК-1 та ярлику 1-7-364 від 04 січня 2023 року; копією листа про направлення ярлика на продукцію № 19398/041 від 26 грудня 2022 року; копією ярлика на придатну продукцію № 1-7-345 від 22 грудня 2022 року з додатком № 1 до акту ВК-1; копією листа про направлення ярлика на продукцію № 2544/041 від 08 лютого 2023 року; копією ярлика на придатну продукцію № 1-7-025 від 30 січня 2023 року з додатком № 1 до акту ВК-1; копією листа про направлення ярлика на продукцію № 4723/041 від 13 березня 2023 року; копією ярлика на придатну продукцію № 1-7-070 від 10 березня 2023 року; копією платіжних доручень (інструкцій) щодо часткової оплати продукції.

Окрім того, зобов`язання замовника щодо оплати за поставлений товар по договору № 53-122-01-22-12557 від 21 листопада 2022 року на суму 963 523 грн. 86 коп. не виконано.

Вказані обставини відповідачем за зустрічним позовом не спростовано.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем за зустрічним позовом після відкриття провадження у справі сплачено на користь позивача 171 748 грн. 50 коп. заборгованості по договору № 53-122-01-22-12557 від 21 листопада 2022 року.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 231 ГПК України Господарський суд закриває провадження у справі, якщо: відсутній предмет спору.

Отже, судом встановлено, що предмет спору в частині стягнення 171 748 грн. 50 коп. основної заборгованості по договору по договору № 53-122-01-22-12557 від 21 листопада 2022 року відсутній, тому, провадження в даній частині зустрічного позову підлягає до закриття.

Решта сума заборгованості по договору № 53-122-01-22-12557 від 21 листопада 2022 року в розмірі 791 775 грн. 36 коп. залишається неоплаченою.

Щодо нарахування позивачем за зустрічним позовом 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Суд здійснивши власний розрахунок за допомогою системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА: ЗАКОН ENTERPRISE встановив, що позивачем за зустрічним позов вірно нараховано суму 3% та інфляційних втрат.

Зважаючи на вказані вище прострочення по оплаті за поставлений товар, позивачем за зустрічною позовною на підставі умов договору нараховано правомірно відповідачу за зустрічною позовною заявою 19 грн. 65 коп. 3% річних та 234 грн. 23 коп. інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобов`язань по договору № 53-122-01-21-11150 від 26 серпня 2021 року, 24 258 грн. 35 коп. 3% річних та 65 429 грн. 76 коп. інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобов`язань по договору № 53-122-13-22-12282 від 05 вересня 2022 року, 9 040 грн. 59 коп. 3% річних та 22 310 грн. 99 коп. інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобов`язань по договору № 53-122-01-22-12557 від 21 листопада 2022 року.

Суд, за результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про порушення майнових прав позивача за зустрічним позовом, тому, зустрічний позов слід задоволити у повному обсязі.

Отже, з правовою позицією та аргументами позивача за зустрічним позовом суд погоджується та приймає останні частково.

Щодо правової позиції відповідача за зустрічним позовом, суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що відповідач за зустрічним позовом визнає позов в частині заборгованості по договору № 53-122-01-22-12557 від 21 листопада 2022 року на суму 963 523 грн. 86 коп.

Однак, відповідач за зустрічним позовом просить суд зменшити розмір нарахованих 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив. Якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст. 222 ГК України та ч. 2 ст. 19 ГПК України визначено, що учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язанні поновити їх, не чекаючи пред`явлення ім. претензії чи звернення до суду. Особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною першою вказаної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних.

За змістом ст.ст. 509, 524,533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

У клопотанні про зменшення суми нарахованих 3% річних та інфляційних втрат № 11185/001-юр від 09 червня 2023 року відповідач за зустрічним позовом посилається різні моделі роботи ринку електричної енергії ДП "НАЕК Енергоатом", окупацію Запорізької атомної енергетичної станції та отримання збитку в 2022 році та враховуючи ст.ст. 219, 233 ГК України, ст.551 ЦК України та постанову ВП ВС від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 просить зменшити нараховані позивачем інфляційні втрати та 3% річних на 90%.

Вважаю, що вказане клопотання до задоволення не підлягає, з огляду на таке.

Норми ст. 625 ЦК України спрямовані в першу чергу на те, щоб внаслідок неправомірних дій боржника (прострочення) право власності кредитора не було порушене, оскільки внаслідок знецінення національної грошової одиниці купівельна спроможність коштів, які б кредитор міг одержати за належного виконання боржником своїх грошових зобов`язань, буде значно меншим, що має відповідно наслідком зменшення майнового блага кредитора.

Крім того, невиконання або неналежне виконання боржником свого грошового зобов`язання не може бути залишене без реагування та застосування до нього міри відповідальності, оскільки б це суперечило загальним засадам цивільного законодавства, якими є справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 ЦК України).

Тому, оскільки застосування індексу інфляції до суми боргу фактично має на меті одержання кредитором того, на що він розраховував одержати у разі належного виконання боржником грошового зобов`язання, то стягнення 3% річних є тою мірою відповідальності, яку боржник зобов`язаний понести за неналежне виконання свого грошового зобов`язання.

Отже, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України № 6-49цс12 від 06 червня 2012 року, № 6-38цс11 від 24 жовтня 2011 року, постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі № 910/19094/17, від 11 травня 2018 року у справі № 922/3087/17).

Проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 року у справі 6-42цс11).

Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, постанови Верховного Суду від 04 жовтня 2019 року у справі № 915/880/18, від 26 вересня 2019 року у справі № 912/48/19, від 18 вересня 2019 року у справі № 908/13 79/17 тощо).

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18).

Визначені ч. 2 ст.625 ЦК України право стягнення інфляційних втрат і 3% річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси, позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2023 року у справі № 910/15411/21.

Суд відхиляє посилання відповідача за зустрічним позовом на застосування до спірних відносин за аналогією висновків Великої Палати Верховного Суду, наведених, у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 про те, що суд може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України.

У справі № 902/417/18 сторони у договорі погодили зміну розміру процентної ставки, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК і встановили її у розмірі 40% річних від несплаченої вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути оплачений, та 96% річних від несплаченої ціни товару з моменту спливу дев`яноста календарних днів до дня повної оплати. Велика Палата Верховного Суду встановила, що, фактично, визначені договором 96% річних є саме способом отримання кредитором доходу, з метою запобігання такому безпідставному збагаченню, розмір належної до стягнення суми відсотків річних було обмежено.

Водночас у зазначеній справі Велика Палата Верховного Суду, зменшуючи розмір неустойки, штрафу, процентів річних, не позбавила кредитора можливості захистити власні інтереси шляхом стягнення процентів річних у тому розмірі, який відповідно до обставин справи одночасно виконує компенсаційну функцію для кредитора, але не є надмірним для боржника.

Заявлені до стягнення позивачем за зустрічним позовом 3% річних та інфляції втрати в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є надмірним для відповідача за зустрічним позовом та виступають мінімальною гарантією кредитора для захисту власних інтересів від несвоєчасного повернення грошових коштів за отриману продукцію.

При цьому, згідно п. 6.1 договорів оплата за поставлену продукцію мала здійснюватися замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2021 "Управління закупівлями продукції".

Доводи відповідача за зустрічним позовом про різні моделі роботи ринку електричної енергії ДП "НАЕК Енергоатом" 2019-2021 роках, окупацію Запорізької атомної енергетичної станції та отримання збитку в 2022 році (хоча діючими залишаються Рівненська атомна електростанція (4 енергоблоки), Південноукраїнська атомна електростанція (3 енергоблоки) та Хмельницька атомна електростанція (2 енергоблоки)) не підтверджують неможливості своєчасного виконання договорів.

Зважаючи на вищевикладені обставини, суд не вбачає правових підстав для задоволення клопотання відповідача за зустрічним позовом та зменшення розміру 3% річних на інфляційних втрат.

Щодо інших аргументів відповідача за зустрічним позовом, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться в рішенні суду, позаяк не покладаються судом в основу цього судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10 лютого 2010 року).

Отже, доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, суд відхиляє як такі, що необґрунтовані та не доведені.

Відтак, виходячи з вищевикладеного, суд з правовою позицією відповідача за зустрічним позовом не погоджується.

Порушені права та інтереси позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Дана справа, яка пов`язана з виконанням правочинів в господарській діяльності відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України відноситься до юрисдикції господарського суду.

Отже у первісному позові, невиконання відповідачем зобов`язання в укладених з позивачем правочину порушило інтереси останнього, які полягають у несвоєчасному поставці товару та обумовлює настання передбачених цим правочином та законом правових наслідків у вигляді стягнення суми штрафних санкцій, відтак позивач правомірно звернувся до суду з даним позовом.

Щодо зустрічної позовної заяви, суд зазначає, що позивачем за зустрічним позовом доведено порушеного права, що у свою чергу обумовлено настання передбачених законом правових наслідків у вигляді стягнення з відповідача за зустрічним позовом суми основної заборгованості та відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

Судові витрати.

Згідно ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем за первісним позовом по справі у якості судових витрат заявлено сплату судового збору в розмірі 5 590 грн. 97 коп.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

У зв`язку із частковим задоволенням основного позову, та враховуючи, що в результаті неправильних дій відповідача за основним позовом, який не поставив в обумовлені договором строки товар, що призвело до необхідності позивачу звертатись до суду та нести додаткові витрати на сплату судового збору, суд, відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір в сумі 2 538 грн. 58 коп. покладає на відповідача за первісним позовом, решта судового збору у зв`язку частковим задоволення позову в сумі 3 051 грн. 42 коп. покладається на позивача за зустрічним позовом.

Щодо судових витрат позивача за зустрічним позовом, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем по справі у якості судових витрат заявлено сплату судового збору в розмірі 16 272 грн. 26 коп.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем за зустрічним позовом частково погашено основну заборгованість по договору № 53-122-01-22-12557 від 21 листопада 2022 року, тому, провадження в частині стягнення 171 748 грн. 50 коп. основної заборгованості підлягає закриттю.

Згідно з ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зокрема зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, закриття провадження.

Отже, суд роз`яснює позивачу за зустрічним позовом, що сума судового збору в сумі 2 576 грн. 22 коп., може бути повернена останньому на підставі відповідного клопотання.

Залишок судового збору становить 13 696 грн. 04 коп.

З матеріалів справи вбачається, що у відзиві на позовну заяву відповідач визнав суму основного боргу на суму 791 775 грн. 36 коп. по договору № 53-122-01-22-12557 від 21 листопада 2022 року та просив суд, в порядку ч. 1 ст. 130 ГПК України, вирішити питання щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позову.

В силу ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічні норми містить ч. 1 ст. 130 ГПК України, а саме, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Отже, суд роз`яснює позивачу за зустрічним позовом, що сума судового збору в сумі 5 938 грн. 31 коп., може повернена останньому на підставі відповідного клопотання, решта 50 відсотків судового збору в розмірі 5 938 грн. 31 коп. підлягає стягненню з відповідача за зустрічним позовом.

Судовий збір по невизнаним відповідачем за зустрічним позовом вимогам становить 1 819 грн. 42 коп.

Зважаючи на вищевикладені обставини, у зв`язку із задоволенням зустрічного позову, та враховуючи, що в результаті неправильних дій відповідача за зустрічним позовом, який не сплатив відповідачу обумовлені договором кошти у встановлений строк, що призвело до необхідності позивачу звертатись до суду та нести додаткові витрати на сплату судового збору, суд, відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір в сумі 7 757 грн. 73 коп. пропорційно задоволеним позовними вимогами, покладається на відповідача.

Що стосується витрат на правову допомогу, то суд при ухваленні рішення керувався таким.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача за зустрічним позовом у цьому судовому провадженні представляв адвокат - Мартинюк Сергій Іванович, що підтверджено договором про надання правничої допомоги від 26 травня 2023 року № 26/05-1.

Представником позивача в позовній заяві заявлено вимогу про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

В якості доказі понесених витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи додано копія договору про надання правничої допомоги, детальний опис наданих послуг, платіжну інструкцію № 002798 від 13 червня 2023 року на суму 10 000 грн. 00 коп., ордер на надання правничої допомоги серії АС № 1061805 від 26 травня 2023 року, свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю № 738 від 12 вересня 2021 року.

Відповідно до частини 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач за зустрічним позовом заперечив проти такої суми витрат на правову допомогу у поданому до суду клопотанні.

Однак в силу частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи, а відтак до судових витрат. Порядок відшкодування витрат на правничу допомогу врегульовано статтею 126 Господарського процесуального кодексу України.

Так, частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Суд зазначає, що у відзиві на зустрічний позов, відповідачем за зустрічним позовом заявлено про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В обґрунтування свого клопотання відповідач зазначає, що дана справа не є складною, на думку останнього підготовка позовної заяви та участь у процесі не потребують будь-яких експертиз, аналізу судової практики, тому, розмір заявленої позивачем правничої допомоги в сумі 10 000 грн. 00 коп. є неспівмірним із складністю справи та виконаною адвокатом роботи.

Зважаючи на вказані обставини, відповідач просить суд зменшити розмір заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

Суд, вказані твердження відповідача оцінює критично зважаючи на наступні обставини.

Як встановлено судом, адвокат Мартинюк С.І. здійснював підготовку позову, збір доказів, необхідність у яких виникала в ході розгляду справи в суді, представництво інтересів позивача за зустрічним позовом в судових засіданнях.

Відповідно до заяви про витрати пов`язані із розподілом судових витрат у справі № 918/450/23, представник позивача за зустрічним позовом просить суд розподілити наступні судові витрати, а саме 10 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, виходячи з аналізу положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

Одним із принципів господарського судочинства, який передбачено положеннями статті 129 ГПК України, є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Виходячи із системного аналізу положень частини восьмої статті 129, частини третьої статті 126 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Також, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У своїй постанові від 20 листопада 2020 року №910/13071/19, Верховний Суд звертає увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

З матеріалів справи встановлено, що відповідачем за зустрічним позовом не надано суду належних та допустимих доказів з метою доведення надмірності понесених позивачем за зустрічним позовом витрат на правову допомогу та не надано доказів на спростування розміру таких витрат.

До заяви про відшкодування понесених позивачем витрат на правову допомогу додано детальний опис наданих послуг, у якому відображено на, що адвокат витратив часу для підготовки до написання позову та складання самої заяви.

Такі часові затрати, на думку суду, є співвідносними з обсягами наданих адвокатом послуг та складністю справи.

Вартість наданих адвокатом послуг зазначену у акті суд вважає співмірною з предметом цього спору, а тому суд не погоджується з твердженнями відповідача про те, що судові витрати позивача на правову допомогу не відповідають критеріям розумності.

За таких обставин суд дійшов висновку про співмірність заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а тому відсутні законні підстави для застосування частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України та зменшення розміру таких витрат.

Проаналізувавши наведені вище правові норми та матеріали справи у сукупності, суд прийшов до висновку, що зустрічний позов підлягає задоволенню, та враховуючи, що в результаті неправильних дій відповідача за зустрічним позовом, який не сплатив позивачу обумовлені договором кошти у встановлений строк, що призвело до необхідності позивачу звертатись до суду та нести додаткові витрати на сплату професійної правничої допомоги, суд, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати пов`язані із наданням професійної правничої допомоги в сумі 10 000 грн. 00 коп. покладає на відповідача.

Керуючись ст. 123, 129, 232, 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задоволити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Хвилюка Олександра Володимировича ( АДРЕСА_1 , код. НОМЕР_1 ) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електпрогенеруюча станція" (34400, м. Вараш, код. 05425046) 115 334 (сто п`ятнадцять тисяч триста тридцять чотири) грн. 60 коп. пені та 52 846 (п`ятдесят дві тисячі вісімсот сорок шість) грн. 92 коп. штрафу за порушення умов договору № 53-122-13-22-12282 від 05 вересня 2022 року.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Хвилюка Олександра Володимировича ( АДРЕСА_1 , код. НОМЕР_1 ) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електпрогенеруюча станція" (34400, м. Вараш, код. 05425046) 102 (сто дві) грн. 47 коп. пені за порушення умов договору № 53-122-01-21-11150 від 26 серпня 2021 року.

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Хвилюка Олександра Володимировича ( АДРЕСА_1 , код. НОМЕР_1 ) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електпрогенеруюча станція" (34400, м. Вараш, код. 05425046) 755 (сімсот п`ятдесят п`ять) грн. 49 коп. пені та 199 (сто дев`яносто дев`ять) грн. 50 коп. штрафу за порушення умов договору № 53-122-01-22-12557 від 21 листопада 2022 року.

5. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Хвилюка Олександра Володимировича ( АДРЕСА_1 , код. НОМЕР_1 ) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електпрогенеруюча станція" (34400, м. Вараш, код. 05425046) 2 538 (дві тисячі п`ятсот тридцять вісім) грн. 58 коп. судового збору.

6. В решті первісного позову відмовити.

7. Зустрічний позов задоволити.

8. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електпрогенеруюча станція" (34400, м. Вараш, код. 05425046) на користь Фізичної особи-підприємця Хвилюка Олександра Володимировича ( АДРЕСА_1 , код. НОМЕР_1 ) 19 (дев`ятнадцять) грн. 65 коп. 3% річних та 234 (двісті тридцять чотири) грн. 23 коп. інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобов`язань по договору № 53-122-01-21-11150 від 26 серпня 2021 року.

9. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електпрогенеруюча станція" (34400, м. Вараш, код. 05425046) на користь Фізичної особи-підприємця Хвилюка Олександра Володимировича ( АДРЕСА_1 , код. НОМЕР_1 ) 24 258 (двадцять чотири тисячі двісті п`ятдесят вісім) грн. 35 коп. 3% річних та 65 429 (шістдесят п`ять тисяч чотириста двадцять дев`ять) грн. 76 коп. інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобов`язань по договору № 53-122-13-22-12282 від 05 вересня 2022 року.

10. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електпрогенеруюча станція" (34400, м. Вараш, код. 05425046) на користь Фізичної особи-підприємця Хвилюка Олександра Володимировича ( АДРЕСА_1 , код. НОМЕР_1 ) 791 775 (сімсот дев`яносто одна тисяча сімсот сімдесят п`ять) грн. 36 коп. основного боргу, 9 040 (дев`ять тисяч сорок) грн. 59 коп. 3% річних та 22 310 грн. (двадцять дві тисячі триста десять) 99 коп. інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобов`язань по договору № 53-122-01-22-12557 від 21 листопада 2022 року.

11. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електпрогенеруюча станція" (34400, м. Вараш, код. 05425046) на користь Фізичної особи-підприємця Хвилюка Олександра Володимировича ( АДРЕСА_1 , код. НОМЕР_1 ) 7 575 (сім тисяч п`ятсот сімдесят п`ять) грн. 73 коп. судового збору та 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу.

12. Провадження в частині стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електпрогенеруюча станція" на користь Фізичної особи-підприємця Хвилюка Олександра Володимировича 171 748 грн. 50 коп. основної заборгованості - закрити.

13. Видати накази після набранням рішення законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення через господарський суд, що прийняв рішення або безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 19 липня 2023 року.

Суддя Войтюк В.Р.