ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/2300/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ярош А.І.,

суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.,

секретар судового засідання - Кияшко Р.О.

за участю представників:

від Приватного акціонерного товариства „ЕЛЕКТРОГРАД: Корсун І.Д.

від Товариства з обмеженою відповідальністю „ТОРГОВИЙ ДІМ „РОЯЛ ГРУП: Притула А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Одесі

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „ТОРГОВИЙ ДІМ „РОЯЛ ГРУП

на рішення Господарського суду Одеської області від 07.02.2023 року, суддя І інстанції Нікітенко С.В. повний текст якого складено 16.02.2023 в. м. Одесі

у справі №916/2300/22

за позовом: Приватного акціонерного товариства „ЕЛЕКТРОГРАД

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „ТОРГОВИЙ ДІМ „РОЯЛ ГРУП

про стягнення 624 462,95 грн

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року Приватне акціонерне товариство „ЕЛЕКТРОГРАД звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю „ТОРГОВИЙ ДІМ „РОЯЛ ГРУП, в якій просило стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 624 462,95 грн, з якої: 489 617,28 грн сума основного боргу, 70 694,61 грн сума пені, 5 764,75 грн сума 3% річних та 58 386,31 грн - сума інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки товару для виробництва сільськогосподарської продукції №ОФ00024 від 03.12.2018, в частині повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 07.02.2023 у справі №916/2300/22 позов задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю „ТОРГОВИЙ ДІМ „РОЯЛ ГРУП на користь Приватного акціонерного товариства „ЕЛЕКТРОГРАД суму основного боргу у розмірі 489 617,28 грн, 3% річних у розмірі 5 764,75 грн, інфляційні втрати у розмірі 58 386,31 грн, пеню у розмірі 70 694,61 грн та витрат по сплаті судового збору у розмірі 9 366,95 грн.

Ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції дійшов висновку про те, що матеріалами справи підтверджується, що позивач на виконання умов Договору та доповнень до нього, які є невід`ємною частиною Договору у період з 11.08.2021 по 18.11.2021 поставив відповідачу товар на загальну суму 2 191 998 грн, а відповідач за поставлений позивачем товар розрахувався частково, в результаті чого за відповідачем рахується прострочена заборгованість у розмірі 489 617,28 грн. Судом також перевірено правильність виконаних позивачем розрахунків інфляційних витрат, пені та 3% річних, та встановлено, що вони є вірними. За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 58 386,31 грн - суми інфляційних витрат, 70 694,61 грн - суми пені та 5 764,75 грн суми 3% річних, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, 06.03.2023 від Товариства з обмеженою відповідальністю „ТОРГОВИЙ ДІМ „РОЯЛ ГРУП до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга, в якій скаржник просить рішення Господарського суду Одеської області від 07.02.2023 у справі №916/2300/22 скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства „ЕЛЕКТРОГРАД до Товариства з обмеженою відповідальністю „ТОРГОВИЙ ДІМ „РОЯЛ ГРУП про стягнення 624 462,95 грн відмовити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги та доводи апеляційної скарги скаржник зазначає, що не зміг виконати комплекс робіт через власне несвоєчасну поставку та поставку неналежної якості обладнання та товару за Специфікацією №11.

Крім того, апелянтом у прохальній частині апеляційної скарги заявлено клопотання про долучення нових доказів, а саме: копія наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.09.2022р. №777 Міністерства оборони України; копія листа ТОВ «ТД «Роял Груп» №7/02-02 від 02.02.2022р. адресований Голові Правління ПАТ« Електроград» щодо направлення відповідальної особи для усунення недоліків згідно Договору із доказами про направлення; копія претензії ТОВ «ТД «Роял Груп» №l/22-02 від 22.02.2022р. адресований Голові Правління ПАТ «Електроград» про невиконання умов договору поставки №ОФ00024 від 03.12.2018 та повернення грошових коштів; копія протоколу №01/01.02 про проведення дослідження підвищеною напругою промислової частоти 50Г; копія Свідоцтва про відповідність системи вимірювань вимогам ДСТУ ISO 10012:2005 №04- 0014/2019 від 19.03.2019р.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що посилання відповідача на ті обставини, що поставлене обладнання та товар згідно Специфікацій не було прийняте відповідачем з огляду на невідповідність щодо якості та належності є безпідставним, оскільки за умовами : п. 2.3. Договору Право власності на товар і ризик випадкового його ушкодження (псування) переходить від Постачальника до Покупця з моменту підписання видаткової накладної, підписаної вповноваженими представниками сторін, або акту прийому-передачі товару. П. 2.4.Договору передбачено, що поставка вважається завершеною, з моменту передачі партії товару Покупцеві у власність, що засвідчує видаткова накладна, підписана вповноваженими представниками сторін, або актом прийому-передачі й необхідних документів, зазначених у даному Договорі.

Позивач на виконання умов Договору та доповнень до нього, у період з 11.08.2021 року по 18.11.2021року, здійснив поставку товару на загальну суму 2191998,00 грн , підписавши Додаткову угоду №2, відповідач визнав, що станом на 28 грудня 2021 року він має заборгованість перед позивачем у розмірі 657 599,40 грн., яку частково погасив 24 січня 2022 року у сумі 45 577,80 грн та 17.02.2022 у сумі 122 404,32 грн.

Тобто, на дату подання позову та до цього часу відповідач не погасив існуючу заборгованість у розмірі 489 617,28 грн., кінцевий строк сплати якої був встановлений до 22 травня 2022 року. У матеріалах справи відсутній жодний доказ, який був би наданий відповідачем, який підтверджував би неякісність поставленого обладнання та його невідповідність умовам проектної документації, на які посилається відповідач у своїй апеляційній скарзі, та які він додає до своєї апеляційної скарги у якості доказів.

Посилання скаржника на порушення його процесуальних прав позивач також вважає безпідставними, які спростовуються наявними у матеріалах справи доказами. Так, суд задовольняв клопотання відповідача щодо продовження терміну підготовчого провадження, переносу строків судових засідань. Відповідач реалізував своє право щодо особистого приймання участі у судових засіданнях. 17 жовтня 2022 року надав клопотання про продовження процесуального строку на подання відзиву на позов, яке було задоволено судом, процесуальний строк продовжено до 07 листопада 2022 року. Крім того, суд неодноразово продовжував строк підготовчого провадження до 10 січня 2023 року. У судовому засіданні, яке мало місце 10 січня 2023 року, Відповідач особисто погодився на призначення справи до судового розгляду по суті на 07 лютого 2023 року. Тобто, суд з 10 січня 2023 року перейшов до стадії розгляду справи по суті на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів відповідно до ст.. 194 ГПК України. На думку позивача, у період з дати отримання (ознайомлення) з матеріалами справи до 10 січня 2023 року відповідач мав можливість надати суду усі докази, заяви, клопотання, передбачені ГПК України на відповідній стадії судового процесу. За цих же підстав вважає безпідставними прохання відповідача долучити до матеріалів справи докази, які не були предметом дослідження при розгляді справи судом першої інстанції.

Позивач вважає, що судом першої інстанції вірно дана оцінка доказу наявної заборгованості за Договором та узгодження графіку погашення боргу 28 грудня 2021 року шляхом підписання Додаткової угоди №2 до Договору, відповідно до якої сторонами досягнута домовленість щодо погашення заборгованості у сумі 657 599,40 грн (з ПІДВ) у наступні терміни: до 22 січня 2022 року - у сумі 167 982,12 грн. (з ПДВ) : до 22 лютого 2022 року - 122 404,32 грн. з ПоДВ; до 22 березня 2022 року - 122 404,32 грн. з ПДВ; до 22 квітня 2022 року - 122 404,32 грн. з ПДВ; до 22 травня 2022 року - 122 404,32 грн. з ПДВ. На виконання даної угоди Відповідач здійснив два платежі - 24.01.2022 року у сумі 45 577,80 грн. та 17.02.2022 року у сумі 122 404,32 грн., тобто погасив у січні - лютому 2022 заборгованість у загальній сумі 167 982,12 грн. Більш ніяких платежів на користь Позивача Відповідач не здійснював до цього часу.

Стосовно вказаної додаткової угоди, яка як вказує відповідач у своїй апеляційній скарзі підписана ним передчасно, зазначає, що підписана сторонами угода жодної із сторін не оскаржена, не розірвана, судом не визнана не дійсною.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.03.2023 у справі №916/2300/22 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю „ТОРГОВИЙ ДІМ „РОЯЛ ГРУП на рішення Господарського суду Одеської області від 07.02.2023 у справі №916/2300/22 та призначено справу до розгляду на 16.05.2023 о 12:30.

16.05.2023 до суду апеляційної інстанції від Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Роял Груп" надійшло клопотання про відкладення розгляду даної справи на іншу дату.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.05.2023 у справі №916/2300/22 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю „ТОРГОВИЙ ДІМ „РОЯЛ ГРУП на рішення Господарського суду Одеської області від 07.02.2023 у справі №916/2300/22 відкладено на 13.06.2023 об 11:30.

13.06.2023 протокольною ухвалою суду оголошено перерву в розгляді даної апеляційної скарги до 11.07.2023 об 11:30.

У зв`язку з перебуванням судді-члена колегії Разюк Г.П. відповідно до наказу Голови суду від 09.06.2023 №101-в у відпустці, на підставі розпорядження керівника апарату суду від 10.07.2023 року №78 було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/2300/22, внаслідок якого для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю „ТОРГОВИЙ ДІМ „РОЯЛ ГРУП на рішення Господарського суду Одеської області від 07.02.2023 року у справі №916/2300/22 сформовано судову колегію у складі: головуючий суддя Ярош А.І., судді: Принцевська Н.М., Діброва Г.І.

В судовому засіданні представник апелянта наполягав на задоволенні апеляційної скарги, представник позивача просив суд залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Щодо клопотання скаржника про поновлення строку для подання нових доказів разом з апеляційною скаргою, судова колегія зазначає наступне.

Так, апелянтом заявлено клопотання про долучення нових доказів, а саме: копію наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.09.2022р. №777 Міністерства оборони України; копію листа ТОВ «ТД «Роял Груп» №7/02-02 від 02.02.2022р. адресований Голові Правління ПАТ« Електроград» щодо направлення відповідальної особи для усунення недоліків згідно Договору із доказами про направлення; копію претензії ТОВ «ТД «Роял Груп» №l/22-02 від 22.02.2022р. адресований Голові Правління ПАТ «Електроград» про невиконання умов договору поставки №ОФ00024 від 03.12.2018 та повернення грошових коштів; копія протоколу №01/01.02 про проведення дослідження підвищеною напругою промислової частоти 50Г; копію Свідоцтва про відповідність системи вимірювань вимогам ДСТУ ISO 10012:2005 №04- 0014/2019 від 19.03.2019р.

Обгрунтовуючи неподання вищевказаних доказів до суду першої інстанції скаржник зазначає, що ТОВ «ТД «Роял Груп» повідомляло суд, що з перших днів військової агресії та запровадження в Україні військового стану згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX (зі змінами) відповідач фактично був позбавлений можливості доступу до офісного приміщення, оскільки через військову агресію РФ, вранці 24.02.2022 будівля була частково пошкоджена, внаслідок чого власники даного приміщення, яке орендується ТОВ «ТД «Роял Груп» тимчасово заборонили доступ до нього. Через неможливість доступу ТОВ«ТД «Роял Груп» протягом всього періоду часу не володіло усією документацією, як договірною, так і технічною, що була узгоджена чи ні із Позивачем, що як наслідок не надало Відповідачу довести свою правову позицію суду.

Додатково звертає увагу, що вказане приміщення та і загалом вся будівля з моменту запровадження військового стану на території України в примусовому порядку було вилучене для задоволення потреб держави, зокрема розміщення військової частини. Тому, фактично з 24.02.2022р. доступ до даного приміщення заблоковано як для його власника, так і для орендарів.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.09.2022р. №777 Міністерства оборони України, вказане майно було примусово відчужене.

З пояснень відповідача вбачається, що, починаючи з лютого місяця 2023 року власники нерухомого майна (ТОВ «Бізнес центр «Посейдон» та ТОВ «Бізнес-центр «Якорь») надали ТОВ «ТД «Роял Груп» доступ до офісного приміщення, яке орендувалось Відповідачем з 2019 року та місце де фактично знаходилась господарська та інша договірна документація із усіма контрагентами, в тому числі i з ПАТ«Електроград» та змогло отримати документи, якими підтверджується правова позиції Відповідача в частині невиконання умов договору поставки саме зі сторони ПАТ «Електроград».

При цьому, у підготовчому засіданні, яке відбулось 10.01.2023 р. представник ТОВ «ТД «Роял Груп» повідомив суд про те, що останньому необхідний строк для отримання додаткових доказів у справі, якими спростовуються позовні вимоги, але через неможливість доступу до свого офісного приміщення ці докази не подались разом із відзивом на позовну заяву.

Протокольною ухвалою колегія суддів відмовила у задоволенні клопотання про поновлення строку для подання нових доказів , з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апеляційний суд зауважує, що виходячи з принципу змагальності сторін, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції в суді першої інстанції. В той же час, процесуальне законодавство допускає випадки подачі на стадії апеляційного розгляду нових доказів для підтвердження обставин, на які посилається сторона. Однак, є неприйнятною ситуація, коли сторона просить долучити до матеріалів справи нові докази лише з підстав її необізнаності щодо необхідності подання усіх наявних в неї доказів чи її суб`єктивної позиції щодо недоречності їх подання. Тим більше не може вважатися поважною причиною те, що суд не вимагав подання певних доказів, оскільки господарський процес побудований на принципах диспозитивності та змагальності сторін, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а тому останні повинні добросовісно користуватися процесуальними правами та надавати суду усі наявні у них докази, якими обґрунтовуються їх вимоги та заперечення, разом із першими заявами по суті справи.

Колегія суддів зауважує, що прийняття судом до розгляду несвоєчасно поданих доказів без поважних на те причин, а лише через неналежну підготовку сторони щодо судового розгляду справи, порушує імперативні норми Господарського процесуального кодексу України та унеможливлює дотримання принципу рівності учасників справи і неупередженості суду.

До того ж, як передбачено ч. 2 ст. 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, (яким відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів), яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно із частиною восьмою статті 80 Господарського процесуального кодексу України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Приписами ч. 1 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

За приписами частин 3, 4 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом порядку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному випадку - позивача).

Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен письмово обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.

Судова колегія зазначає про те, що скаржником не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції, оскільки доданий у якості доказу наказ командиру військової частини НОМЕР_1 №777 від 20.09.2022 року свідчить лише про те, що у ТОВ «Бізнес центр «Посейдон» та ТОВ «Фірма безпечних рішень» було примусово відчужене майно, відповідно до переліку, та передане на баланс та у користування військовій частині НОМЕР_2 . Зі змісту наказу командиру військової частини НОМЕР_1 №777 від 20.09.2022 неможливо з?ясувати яке відношення має цій документ до відповідача.

Також скаржником не доведено коли саме власники нерухомого майна (ТОВ «Бізнес центр «Посейдон» та ТОВ «Бізнес-центр «Якорь») надали ТОВ «ТД «Роял Груп» доступ до офісного приміщення.

При цьому, долучений у якості доказів «протокол испытания изоляции повышенным напряжением промышленной частоты №01/01.02» (мовою оригіналу), виконаний ТОВ «Комплекселектромонтаж», датований 01 лютого 2022 року, тобто ще до початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що скаржник не дотримався чітко встановленого процесуальним законодавством порядку подання додаткових доказів в суді апеляційної інстанції, що, як наслідок, виключає вчинення судом апеляційної інстанції процесуальних дій щодо долучення та надання оцінки таким доказам.

В контексті вищевикладеного, колегія суддів погоджується як з твердженнями суду першої інстанції, так і з твердженнями позивача, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу, що відповідач мав подати вищезазначені докази до суду першої інстанції своєчасно.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного господарського суду відмовляє у задоволенні клопотання скаржника про поновлення строку для залучення вищенаведених документів до матеріалів справи.

Також колегія суддів не приймає до уваги доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, з огляду на наступне.

Так, скаржник зазначає, що суд першої інстанції, знаючи про те, що Відповідач має намір подати ще докази у справі, вирішив закрити підготовче провадження та перейти до розгляду справи по суті, а потім у перше же засідання в якому здійснювався розгляд справи по суті виніс рішення без явки Відповідача, чим фактично позбавив ТОВ «ТД «Роял Груп» можливості подати належні докази, які додатково підтверджують правову позицію Відповідача у справі та спростовують доводи Позивача. На думку апелянта, відмова суду в задоволенні клопотання Відповідача про відкладення розгляду справи свідчить про порушення Господарським судом Одеської області ст.42 ГПК України та обмеження судом першої інстанції права ТОВ «ТД «Роял Груп» на захист та принцип змагальності сторін, оскільки згідно протоколу судового засідання, яке відбулось 10.01.2023р. представник Відповідача повідомив суд, що останнім ще будуть надані докази у справі, після допуску до офісного приміщення, яке останній орендував до початку запровадження військового стану на території України.

Втім, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 26.09.2022 по справі №916/2300/22 прийнято позовну заяву Приватного акціонерного товариства „ЕЛЕКТРОГРАД до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/2300/22. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 20.10.2022 о 10:00 год.

17 жовтня 2022 року до суду від відповідача у справі надійшло клопотання про продовження процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву до 07.11.2022.

У підготовчому засіданні 20.10.2022 було задоволено клопотання відповідача про відкладення судового засідання та оголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 17.11.2022 о 10:00 год.

Також підготовчому засіданні 20.10.2022 було задоволено клопотання відповідача про продовження процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву до 07.11.2022.

04 листопада 2022 року до суду від відповідача у справі надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, у зв`язку з їх необґрунтованістю.

17 листопада 2022 року підготовче засідання не відбулось через відсутність електроенергії в Господарському суді Одеської області, що підтверджується відповідною довідкою суду.

Ухвалою суду від 17.11.2022 призначено підготовче засідання у справі на 08.12.2022 о 10:00 год.

У підготовчому засіданні 08.12.2022 було оголошено протокольну ухвалу про перерву у підготовчому засіданні до 14.10 год. 22.12.2022.

Ухвалою суду від 08.12.2022 продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі № 916/2300/22 на 30 днів та за клопотанням відповідача витребувано у Приватного акціонерного товариства „ЕЛЕКТРОГРАД оригінали наступних документів: оригінал договору поставки №0000024 від 03.12.2018, оригінал Додаткової угоди №2 від 28.12.2022, оригінали видаткових накладних на отримання товару: №ОФ00-00099 від 11.08.2021, №0000-00125 від 07.10.2021, №0000-00132 від 27.10.2021, №ОФОО-СЮ 144 від 18.11.2021. Встановлено ПАТ „ЕЛЕКТРОГРАД строк для направлення до суду витребуваних доказів до 13.12.2022. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 22.12.2022 о 14:10 год.

У підготовчому засіданні 22.12.2022 суд протокольною ухвалою відклав підготовче засідання у справі на 13:40 год. 10.01.2023. Підготовче провадження у справі № 916/2300/22 відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ухвалено провести впродовж розумного строку.

Ухвалою суду від 22.12.2022 повідомлено відповідача, що наступне підготовче засідання відбудеться 10.01.2023.

Ухвалою суду від 10.01.2023 закрито підготовче провадження у справі № 916/2300/22, призначено справу до судового розгляду по суті на 07.02.2023 об 11:40 год, отже підготовче провадження тривало з 26.09.2022р. по 10.01.2023р., більш ніж три місяці .

06 лютого 2023 року до суду від відповідача у справі надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки керівник ТОВ „ТОРГОВИЙ ДІМ „РОЯЛ ГРУП знаходився у терміновому відрядженні.

У судовому засіданні 07.02.2023 суд першої інстанції дійшов висновку, що вказане клопотання не підлягає задоволенню, оскільки явка представника відповідача у судове засідання 07.02.2023 не була визнана судом обов`язковою.

Тим більше відповідач у підготовчому засіданні 10.01.2023 погодився на призначення справи до судового розгляду по суті на 07.02.2023, а завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні доказів.

З огляду на наявність у справі відзиву на позовну заяву, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про можливість розгляду справи по суті спору без участі представника відповідача.

З огляду на вищевикладене, судова колегія вважає, що судом першої інстанції не порушено норми процесуального права, оскільки задовольняючи клопотання відповідача щодо продовження терміну підготовчого провадження, переносу строків судових засідань, задоволення клопотання про продовження процесуального строку на подання відзиву на позов місцевий господарський суд всіляко сприяв щодо надання сторонам по справі часу для подання останніми документів згідно з чинним ГПК України.

Крім того, суд неодноразово продовжував строк підготовчого провадження до 10 січня 2023 року. У судовому засіданні, яке мало місце 10 січня 2023 року, Відповідач особисто погодився на призначення справи до судового розгляду по суті на 07 лютого 2023 року. Тобто, судова колегія зазначає, що з у період з дати отримання (ознайомлення) з матеріалами справи до 10 січня 2023 року відповідач мав можливість надати суду усі докази, заяви, клопотання, передбачені ГПК України на відповідній стадії судового процесу.

Щодо суті спору.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 03 грудня 2018 року між Приватним акціонерним товариством „ЕЛЕКТРОГРАД (надалі - позивач або постачальник) і Товариством з обмеженою відповідальністю „ТОРГОВИЙ ДІМ „РОЯЛ ГРУП (надалі - відповідач або покупець) був укладений договір поставки №ОФ00024 від 03.12.2018 (надалі - Договір).

Відповідно до умов п. 1.1. Договору постачальник зобов`язується в порядку і строки, встановлені Договором, передати товар у власність Покупця, в певній кількості, що відповідає якості і за погодженою ціною, а останній прийняти товар та сплатити його на умовах, визначених у даному Договорі.

Згідно п.1.2. Договору, асортимент товару, що поставляється, строки і умови його поставки, ціни, обумовлюються сторонами в специфікаціях, що додаються до цього Договору і є невід`ємною частиною.

Загальна вартість Договору складається із загальної вартості товару, поставка якого визначається відповідно до специфікацій, що додаються до даного Договору і є невід`ємною частиною (п. 1.3. Договору).

Умови поставка Товару визначаються сторонами у Специфікації (п. 2.1. Договору).

Згідно умов п. 2.1. Договору, постачальник здійснює поставку товару протягом терміну, який передбачається в специфікаціях, що додаються до даного Договору, після погодженої сторонами необхідної технічної документації, одержання передоплати, передбаченої п. 3.2. Договору, заявки покупця на відвантаження партії товару.

Пунктом 2.3. Договору передбачено, що право власності на товар і ризик випадкового його ушкодження (псування) переходить від Постачальника до Покупця з моменту підписання видаткової накладної, підписаної вповноваженими представниками сторін, або акту прийому-передачі товару.

Відповідно до умов п. 2.4. Договору, поставка вважається завершеною, з моменту передачі партії товару покупцеві у власність, що засвідчує видаткова накладна, підписана вповноваженими представниками сторін, або актом прийому - передачі й необхідних документів, зазначених у даному Договорі.

Ціна продукції, що поставляється покупцю за відповідною специфікацією, договірна, визначена в гривні і відповідає еквіваленту в Євро за курсом Національного Банку України (далі - НБУ) на дату укладання такої специфікації; вказується для кожної позиції в Специфікації(ціях), що є невід`ємною частиною Договору (п.3.1. Договору).

Згідно умов п. 3.2. Договору, ціна та вартість товару визначається постачальником та узгоджується сторонами з урахуванням тари, пакування та маркування товару (якщо такі передбачені для даного товару), вартість доставки до складу, погодженого сторонами в Специфікації.

Відповідно до умов п. 3.3. Договору, покупець здійснюється 100% передоплату за товар у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту підписання специфікації, якщо інший порядок і строк не передбачений у специфікації.

Згідно пункту 7.1., приймання товару по кількості здійснюється відповідно до інструкції про порядок приймання продукції виробнично-технічного призначення й товарів народного споживання за кількістю, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 № П-6.

Пунктом 7.2 передбачено, що приймання товару по кількості здійснюється відповідно до інструкції про порядок приймання продукції виробнично-технічного призначення й товарів народного споживання за якістю, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.06.1966 № П-7.

У випадку прострочення оплати товару покупець зобов`язаний сплатити постачальникові пеню в розмірі 0,1 % від неоплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені до моменту фактичної оплати (п. 8.2. Договору).

Даний Договір набуває чинності з моменту його підписання й діє по 31 грудня 2019 року. При відсутності претензій з обох сторін даний договір пролонгується на той же термін автоматично (п. 9.1. Договору).

29 січня 2021 року між сторонами була підписана специфікація № 11 до Договору, за якою постачальний мав здійснити поставку товару відповідачу на загальну суму 2 040 072 грн, а покупець повинен був оплатити товар, за умовами: передплата - 40%; 30% - через 20 днів після передплати; інші 30% - через 30 днів після постачання продукції. Строк поставки 55 робочих днів з моменту оплати та надання повної затвердженої технічної документації.

29 січня 2021 року між сторонами була підписана специфікація № 12 до Договору, за якою постачальний мав здійснити поставку товару на загальну суму 151 926,00 грн, а покупець повинен був оплатити товар, за умовами: передплата - 40%; 30% - через 20 днів після передплати; інші 30% - через 30 днів після постачання продукції. Строк поставки 55 робочих днів з моменту оплати.

На виконання умов Договору позивач здійснив поставку товару відповідачу, що підтверджується накладними №ОФ00-0099 від 11.08.2021 на загальну суму 105 957,00 грн, №ОФ00-00125 від 07.10.2021 на загальну суму 1 419 861,00 грн, № ОФ00-00132 від 27.10.2021 на загальну суму 514 254,00 грн та № ОФ00-00144 від 18.11.2021 на загальну суму 151 926,00 грн.

Таким чином, позивач виконав свої обов`язки в повному обсязі, здійснивши поставку товару відповідачу на загальну суму 2 191 998,00 грн, згідно специфікацій №11 та №12 від 29.01.2021.

На виконання умов Договору відповідач на протязі січня - листопада 2021 здійснив наступні оплати: 29.01.2021 892550,40 грн (згідно платіжного доручення № 756), 14.04.2021 176999,40 грн (згідно платіжного доручення №535), 08.06.2021 91155,60 грн (згідно платіжного доручення №849), 08.06.2021 - 331492,80 грн (згідно платіжного доручення №850), 11.06.2021 15192,60 грн (згідно платіжного доручення №917), 11.06.2021 204007,20 грн (згідно платіжного доручення №918), 08.07.2021 58999,80 грн (згідно платіжного доручення №340), 10.09.2021 58999,80 грн (згідно платіжного доручення №700), що разом складає 1 829 397, 60 грн.

Додатковою угодою № 2 від 28.12.2021 до Договору поставки № ОФ00024 від 03.12.2018 сторони погодили наступне, відповідно до умов п.1 якої, сторони дійшли згоди про внесення змін до підписаних сторонами специфікацій № 11 від 29.01.2021 та специфікації № 12 від 29.01.2021, в частині умов оплати та розрахунків за поставлену продукцію, та виклали їх у наступній редакції:

1.1. пункт 2 специфікації №11 від 29.01.2021:

„2. Умови оплати: передплата - 40%; 30% - через 20 днів після передплати; інші 30% - підлягають сплаті не раніше ніж через 30 днів після постачання продукції з розстроченням виплати протягом 5 (п`яти) місяців з розбивкою платежу на щомісячні виплати в рівних частинах в розмірі 122404,32 грн. з ПДВ, починаючи з січня 2022 року по погашення заборгованості у повному обсязі.

1.2. пункт 2 специфікації №12 від 29.01.2021:

Умови оплати: передплата - 40%; 30% - через 20 днів після передплати; інші 30% - підлягають сплаті не пізніш 22.01.2022.

2. Таким чином, сторонами досягнута домовленість щодо погашення заборгованості у сумі 657 599,40 грн (з ПДВ) у наступні терміни:

до 22 січня 2022 року - у сумі 167982,12 грн. (з ПДВ);

до 22 лютого 2022 року - 122404,32 грн. з ПДВ;

до 22 березня 2022 року - 122404,32 грн. з ПДВ;

до 22 квітня 2022 року - 122404,32 грн. з ПДВ;

до 22 травня 2022 року - 122404,32 грн. з ПДВ.

Додаткова угода підписана обома сторонами та скріплена печатками підприємств.

На виконання Додаткової угоди №2 від 28.12.2021 відповідач на протязі січня - лютого 2022 здійснив дві оплати на суму 45 577,80 грн та 122 404,32 грн, що разом складає 167982,12 грн (т.1. а.с.32-33).

Таким чином, оскільки відповідач лише частково розрахувався за поставлений позивачем товару, розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить 489 617,28 грн.

06 липня 2022 року позивач направив відповідачу претензію (№ 243 від 06.07.2022) з вимогою сплати заборгованість у розмірі 489 617,28 грн. Вказану претензію відповідач залишив без відповіді та реагування.

У зв`язку з порушенням відповідачем строків проведення розрахунків за поставлений товар, позивачем нараховано інфляційні втрати у розмірі 58 386,31 грн, пеню у розмірі 70 694,61 грн та 3% річних у розмірі 5 764,75 грн.

Загальна сума заборгованості становить 624 462,95 грн.

Дані обставини стали підставою для звернення позивача з позовною заявою до суду про стягнення з відповідача 624 462,95 грн, з яких: 489 617,28 грн сума основного боргу, 58 386,31 грн - сума інфляційних витрат, 70 694,61 грн - сума пені та 5764,75 грн - сума 3% річних.

Отже, предметом розгляду даної справи є наявність або відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 489 617,28 грн суми основного боргу, 58 386,31 грн - суми інфляційних витрат, 70 694,61 грн суми пені та 5764,75 грн - суми 3% річних за договором поставки №ОФ00024 від 03.12.2018.

Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

За приписами статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Аналогічна норма вміщена до статті 265 ГК України.

До договору поставки, в силу вимог статті 712 Цивільного кодексу України застосовуються загальні положення про купівлю-продаж.

Відповідно до статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Відповідно до ст. 674 ЦК України відповідність товару вимогам законодавства підтверджується способом та в порядку, встановленими законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 675 ЦК України товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

Згідно ч. ч. 1, 2 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Положеннями статті 530 ЦК України встановлено наступне: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ст. 3 Цивільного кодексу України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

За змістом ч. 1 ст.627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, на виконання умов договору поставки №ОФ00024 від 03.12.2018 позивач здійснив поставку товару відповідачу, що підтверджується видатковими накладними №ОФ00-0099 від 11.08.2021 на загальну суму 105 957,00 грн, №ОФ00-00125 від 07.10.2021 на загальну суму 1 419 861,00 грн, № ОФ00-00132 від 27.10.2021 на загальну суму 514 254,00 грн та № ОФ00-00144 від 18.11.2021 на загальну суму 151 926,00 грн., підписаними та скріпленими печатками обома сторонами.

Таким чином, позивач виконав свої обов`язки в повному обсязі, здійснивши поставку товару відповідачу на загальну суму 2 191 998,00 грн, згідно специфікацій №11 та №12 від 29.01.2021.

На виконання умов Договору відповідач на протязі січня - листопада 2021 здійснив наступні оплати: 29.01.2021 892550,40 грн (згідно платіжного доручення № 756), 14.04.2021 176999,40 грн (згідно платіжного доручення №535), 08.06.2021 91155,60 грн (згідно платіжного доручення №849), 08.06.2021 - 331492,80 грн (згідно платіжного доручення №850), 11.06.2021 15192,60 грн (згідно платіжного доручення №917), 11.06.2021 204007,20 грн (згідно платіжного доручення №918), 08.07.2021 58999,80 грн (згідно платіжного доручення №340), 10.09.2021 58999,80 грн (згідно платіжного доручення №700), що разом складає 1 829 397, 60 грн.

Як слідує зі змісту апеляційної скарги, скаржник не заперечує факту поставки товару.

Також апелянтом не заперечується факт укладання Договору поставки №ОФ00024 від 03.12.2018, укладання Додаткової угоди №2 від 28.12.2021 до Договору поставки № ОФ00024 від 03.12.2018, факт здійснення відповідачем попередніх оплат за умовами Специфікацій, про що зазначено самим скаржником безпосередньо в апеляційній скарзі.

Втім, апелянт зазначає, що поставлене обладнання та товар згідно Специфікацій не було прийняте відповідачем з огляду на несвоєчасну поставку та на невідповідність щодо якості та належності, тому, на думку апелянта, у останнього відсутні підстави для здійснення доплати решти суми.

Зі вказаним судова колегія не погоджується з огляду на таке.

Як вже зазначалося вище, пунктом 2.3. Договору поставки №ОФ00024 від 03.12.2018 передбачено, що право власності на товар і ризик випадкового його ушкодження (псування) переходить від Постачальника до Покупця з моменту підписання видаткової накладної, підписаної вповноваженими представниками сторін, або акту прийому-передачі товару.

Відповідно до умов п. 2.4. Договору, поставка вважається завершеною, з моменту передачі партії товару покупцеві у власність, що засвідчує видаткова накладна, підписана вповноваженими представниками сторін, або актом прийому - передачі й необхідних документів, зазначених у даному Договорі.

Як вбачається з матеріалів справи, видаткові накладні підписані повноважними представниками сторін та скріплені печатками підприємств.

Видаткова накладна в силу положень ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є первинним документом, який містить відомості про господарську операцію.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували неповноважність особи (зокрема, але не виключно: докази звернення апелянта до Приватного акціонерного товариства „ЕЛЕКТРОГРАД з цього приводу, докази проведення скаржником службового розслідування щодо свого працівника та застосування до нього заходів дисциплінарного характеру за перевищення своїх повноважень тощо). При цьому печатка відноситься до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин, а тому, з огляду на той факт, що відповідач не довів фактів протиправності використання своєї печатки чи доказів її втрати, так само і не надав доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав вважати, що печатка підприємства відповідача використовувалась проти його волі (аналогічну правову позицію Верховного Суду щодо проставлення печатки однієї із сторін на спірних документах викладено в постанові від 23.07.2019 у справі №918/780/18).

Також судова колегія зазначає, що згідно пункту 7.1 Договору поставки №ОФ00024 від 03.12.2018 приймання товару по кількості здійснюється відповідно до інструкції про порядок приймання продукції виробнично-технічного призначення й товарів народного споживання за кількістю, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 № П-6. Пунктом 7.2 передбачено, що приймання товару по кількості здійснюється відповідно до інструкції про порядок приймання продукції виробнично-технічного призначення й товарів народного споживання за якістю, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.06.1966 № П-7.

Пунктом 16 інструкції про порядок приймання продукції виробнично-технічного призначення й товарів народного споживання за кількістю, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 №П-6 та інструкції про порядок приймання продукції виробнично-технічного призначення й товарів народного споживання за якістю, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.06.1966 №П-7 передбачено, що при виявленні невідповідності якості, комплектності, маркування продукції, що надійшла, тари або упаковки вимогам стандартів, технічних умов, креслень, зразків (еталонів), договору або даних, зазначених у маркуванні та супровідних документах, що засвідчують якість продукції (п. 14 цієї Інструкції), одержувач зупиняє подальше приймання продукції та складає акт, у якому вказує кількість оглянутої продукції та характер виявлених при прийманні дефектів. Отримувач зобов`язаний забезпечити зберігання продукції неналежної якості або некомплектної продукції в умовах, що запобігають погіршенню її якості та змішання з однорідною продукцією.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Додатковою угодою № 2 від 28.12.2021 до Договору поставки № ОФ00024 від 03.12.2018 сторони дійшли згоди про внесення змін до підписаних сторонами специфікацій № 11 від 29.01.2021 та специфікації №12 від 29.01.2021, в частині умов оплати та розрахунків за поставлену продукцію, та за якими сторонами досягнута домовленість щодо погашення заборгованості у сумі 657 599,40 грн (з ПДВ).

Додаткова угода також підписана обома сторонами та скріплена печатками підприємств без будь-яких претензій і зауважень щодо якості товару.

На виконання Додаткової угоди №2 від 28.12.2021 відповідач на протязі січня - лютого 2022 здійснив дві оплати на суму 45 577,80 грн та 122 404,32 грн, що разом складає 167 982,12 грн (т.1. а.с.32-33).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла наступних висновків.

По-перше, ризик випадкового його ушкодження (псування) перейшов від Постачальника до Покупця з моменту підписання видаткових накладних, підписаних уповноваженими представниками сторін у відповідності до пункту 2.3. Договору поставки №ОФ00024 від 03.12.2018.

По-друге, в матеріалах справи відсутні складені відповідачем акти про невідповідність якості та/або кількості товару, як то передбачено пунктом 16 Інструкції про порядок приймання продукції виробнично-технічного призначення й товарів народного споживання за кількістю, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 №П-6 та Інструкції про порядок приймання продукції виробнично-технічного призначення й товарів народного споживання за якістю, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.06.1966 №П-7 і як того вимагає пункт 7.1 та 7.2 Договору поставки №ОФ00024 від 03.12.2018.

Інших умов щодо визначення якості товару сторонами в договорі не передбачено.

По-третє, підписавши вищевказану Додаткову угоду №2, відповідач визнав, що станом на 28.12.2021 має заборгованість перед позивачем у розмірі 657 599,40 грн.

Здійснення на виконання вимог Додаткової угоди №2 від 28.12.2021 двох платежів - 24.01.2022 року у сумі 45 577,80 грн та 17.02.2022 у сумі 122 404,32 грн додатково підтверджують визнання відповідачем заборгованості за договором поставки №ОФ00024 від 03.12.2018 за відсутності будь-яких претензій та зауважень.

Таким чином, судова колегія зазначає, що у відповідача відсутні підстави для звільнення від обов`язку сплати простроченої заборгованості на користь позивача на загальну суму 489 617,28 грн (657 599,40 45 577,80 122 404,32 = 489 617,28).

Належних доказів оплати або спростування заявленої до стягнення суми основного боргу у розмірі 489 617,28 грн, відповідачем суду не надано, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

Крім того, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи скаржника про те, що місцевим господарським судом Одеської області не було досліджено лист №548-110/4 від 20.10.2022, в якому Будівельна Компанія «Будова» повідомляє відповідача про те, що станом на 20.10.2022р. договір приєднання №0186-2016-0101, невід?ємним додатком якого є технічні умови №0186-2016-0101, за об`єктом розташованим за адресою: м. Одеса, вул. Новоберегова, 12а (1-й етап), ні вул. Літературна, 10 (II етап) не реалізований, будівельні роботи з приєднання не закінчені, об?єкт не підключений до нової ТПІ 10/0,4 кВ за основною схемою зовнішнього електропостачання у зв?язку з не завершенням робіт з приєднання, кабельні лінії КЛ-10 кВ, від РПІ «Новоберегова» до ??нової ТП 10/0,4 кВ не побудовані, оскільки це не є предметом дослідження, тому що предметом розгляду даної справи є саме невиконання зобов`язань у частині оплати продукції за договором поставки №ОФ00024 від 03.12.2018 між сторонами по даній справі.

Відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.

Колегія суддів також зазначає, що підписаний сторонами договір поставки №ОФ00024 від 03.12.2018, Додаткова угода №2 від 28.12.2021 до Договору поставки №ОФ00024 від 03.12.2018 наразі відповідачем не оскаржується, не розірвана, судом не визнана недійсною.

З огляду на викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 489 617,28 грн, є доведеними і обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача 58386,31 грн - суми інфляційних витрат, 70694,61 грн - суми пені та 5764,75 грн суми 3% річних колегія суддів вказує таке.

За визначенням ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (ч. 2 ст. 551 ЦК України).

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

При цьому, судова колегія зазначає, що враховуючи положення частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.

Така правова позиція викладена Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №905/600/18.

Право на нарахування штрафних санкцій сторони узгодили в розділі 8 Договору.

У випадку прострочення оплати товару покупець зобов`язаний сплатити постачальникові пеню в розмірі 0,1 % від неоплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені до моменту фактичної оплати (п.8.2. Договору).

Здійснивши перевірку розрахунку 3% річних, інфляційних втрат та пені за договором поставки №ОФ00024 від 03.12.2018, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про їх арифметичну вірність, при цьому відповідачем не заперечується нарахована позивачем сума штрафних санкцій, контррозрахунку останнім не надано.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 58386,31 грн - суми інфляційних витрат, 70694,61 грн - суми пені та 5764,75 грн суми 3% річних, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи учасників справи, дійшла висновку, що судом першої інстанції за результатами розгляду справи було прийнято законне та вмотивоване рішення, а скаржником в апеляційній скарзі вищенаведені висновки суду першої інстанції не спростовано.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається; підстави для задоволенні апеляційної скарги - відсутні.

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, то в порядку ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „ТОРГОВИЙ ДІМ „РОЯЛ ГРУП залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 07.02.2023 у справі №916/2300/22 залишити без змін.

Постанова з дня набирає законної сили її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених у підпунктах а-г п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 12.07.2023.

Головуючий суддя А.І. Ярош

судді Г.І. Діброва

Н.М. Принцевська