ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/3165/22

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,

при секретарі судового засідання Крутьковій В.О.,

розглянувши справу № 916/3165/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГОГАЗРЕЗЕРВ» (18001, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Небесної Сотні, 31/1, офіс № 507; )

до відповідача: Одеського державного університету внутрішніх справ (65014, Одеська обл., м. Одеса, вул. Успенська, 1; )

про стягнення 461 092,05 грн;

представники сторін:

від позивача не з`явився,

від відповідача Хрипко М.Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГОГАЗРЕЗЕРВ», звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до відповідача, Одеського державного університету внутрішніх справ, про стягнення 461 092,05 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилається на проведення процедури закупівлі товару через електронну систему закупівель ProZorro, укладання між сторонами договорів постачання природного газу № С/556-19 та № С/556/1-19 від 25.09.2019, встановлення додатковими угодами № 1 від 30.09.2019 строку постачання природного газу до 01.10.2019, обов`язок споживача самостійно здійснювати контроль власного газоспоживання, продовження відповідачем споживання природного газу протягом жовтня-листопада 2019 року після закінчення передбаченого договором строку, підтвердження факту споживання Оператором газотранспортної системі України АТ "Укртрансгаз", споживання відповідачем природного газу без договору у кількості 2,275 тис.м.куб у жовтні 2019 року та 25,579 тис.м.куб у листопаді 2019 року без достатньої правої підстави, передбачений ст.1212 Цивільного Кодексу України обов`язок відповідача сплатити вартість спожитого природного газу за цінами на момент подання позову внаслідок неможливості повернути газ у натурі, направлення претензії № 224 від 03.11.2022 про сплату 37660,10грн. та 423431,95грн., за безпідставно спожитий газ відповідно у жовтні та листопаді 2019.

Ухвалою від 08.12.2022 позовну заяву було залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків.

Після усунення недоліків згідно з заявою від 14.12.2022, суд ухвалою від 20.12.2022 відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 18.01.2023.

28.12.2022 суд отримав відзив на позовну заяву (а.с. 74-78), в якому відповідач проти позовних вимог заперечує у повному обсязі, вказує на відсутність заборгованості внаслідок оплати за спожитий у вказані періоди газ. Крім вказаних позивачем договорів додатково посилається на укладання між сторонами 02.11.2019 договорів на постачання природного газу № 845/19 та № 846/19, які передбачають постачання газу у періоди листопад та грудень 2019 року, здійснення відповідачем оплати за вказаним договором. Посилається на пропуск позивачем строку позовної давності в частині вимог за жовтень 2019 року, наводить норми чинного законодавства та практику Європейського суду з прав людини.

13.01.2023 до суду надійшла відповідь на відзив (а.с. 131-133), в якому позивач проти доводів відповідача заперечує з наступних підстав.

Укладання договору 02.12.2019 унеможливлює здійснення поставки природного газу за цим договором в листопаді 2019, відповідач сам надає докази сплати за цим договором за грудень 2019 року. Вказує, що ціну за газ визначено з урахуванням вимог ст.ст.1212-1213 Цивільного Кодексу України станом на момент розгляду справи в суді із застосуванням положень Постанови КМУ № 812 від 19.07.2022,

Також ставить під сумнів взагалі наявність у відповідача зазначених ним у відзиві та наданих у копіях документів.

13.11.2023 суд отримав від позивача заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду. Ухвалою від 16.01.2023 вказане клопотання позивача судом задоволено.

18.01.2023 суд отримав заперечення відповідача на відповідь на відзив (а.с. 145-146), в яких він з доводами позивача не погодився. Вказує на визнання факту отримання природного газу, приховування позивачем договору який охоплює період постачання газу, надання доказів на підтвердження своїх заперечень, а також на інші зазначені у запереченнях обставини.

Судове засідання призначене на 18.01.2023 не відбулось через перебування судді на лікарняному.

Ухвалою від 25.01.2023 судове підготовче судове засідання по справі призначено на 15.02.2023.

03.02.2023 суд отримав від позивача заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду. Ухвалою від 03.02.2023 вказане клопотання позивача судом задоволено.

14.02.2023 суд отримав від позивача клопотання про перенесення засідання через стан здоров`я представника. З урахуванням вказаного клопотання в судовому засіданні 15.02.2023 протокольною ухвалою підготовче засідання було відкладено на 09.03.2023.

Ухвалою від 02.03.2023 було розглянуто та задоволено клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

09.03.2023 позивач в судове засідання не з`явився, в режимі відеоконференції участь також не прийняв, в зв`язку з чим підготовче судове засідання було відкладено на 23.03.2023.

23.03.2023 судове засідання не відбулося через оголошення системою цивільної оборони у м. Одесі та Одеській області повітряної тривоги.

Ухвалою від 23.03.2023 судове засідання призначено на 03.04.2023.

Ухвалою від 03.04.2023 було розглянуто та задоволено клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Судове засідання 03.04.2023 відбулось за участі представників позивача та відповідача, протокольною ухвалою судове засідання перенесено на 01.05.2023.

01.05.2023 судом було засобами електронного зв`язку отримано клопотання позивача з цифровим підписом про відкладення судового засідання але без зазначення причин.

В судовому засіданні01.05.2023 суд протокольною ухвалою закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 31.05.2023.

В судовому засіданні 31.05.2023 позивач участь не приймав, судом було досліджено оригінали документів, копії яких містяться у справі на аркушах 118-119, 122-123 (частина з документів стосовно яких позивач висловлював сумніви щодо їх наявності у відповідача), розгляд справи по суті протокольною ухвалою відкладено на 07.06.2023.

07.06.2023 протокольною ухвалою судове засідання було відкладено на 26.06.2023, явку позивача визнано обов`язковою.

21.06.2023 до суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи за наявними матеріалами, свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

В судовому засіданні 21.06.2023 відповідач надав для огляду суду решту оригіналів документів, які в копії надавались ним разом з відзивом на позов та стосовно яких у позивача були сумніви щодо їх існування. Вказані документи були судом досліджені. Судове засідання було відкладено судом на 05.07.2023, явку позивача ухвалою повторно було визнано обов`язковою, роз`яснено можливість приймати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, а також зазначено перелік питань, з`ясування яких суд вважав за доцільне здійснити за участі позивача.

В судовому засіданні 05.07.2023позивач не приймав участь, судом було заслухано вступну промову позивача, досліджено докази та перед проведенням судових дебатів оголошено перерву до 10.07.2023.

10.07.2023 до суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи за наявними матеріалами та зазначенням про підтримку позову.

В судовому засіданні 10.07.2023 суд заслухав промову відповідача в судових дебатах та після виходу до нарадчої кімнати оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Позивачем заявлена вимога про стягнення вартості безпідставно спожитого газу у жовтні 2019 року у сумі 37660,10грн. та у листопаді 2019 року у сумі 423431,95грн.

Кількість спожитого відповідачем природного газу становить 2,275 тис.м.куб у жовтні 2019 року та 25,579 тис.м.куб у листопаді 2019 року. Позивач обґрунтовує свої вимоги посиланням на ст.1212 Цивільного Кодексу України та стверджує про відсутність договірних відносин між сторонами саме щодо вказаних поставок.

Факт поставки природного газу у вказаному обсязі підтверджується листом АТ "Укртрансгаз" від 23.06.2021 як Оператора газотранспортної системі України на той час (а.с. 37). Відповідач факт отримання газу від позивача не заперечує, про що зазначає у запереченнях на відповідь на відзив (а.с. 146).

Позивач надав до позовної заяви укладені з відповідачем договори постачання природного газу № С/556-19 та № С/556/1-19 від 25.09.2019. Укладання двох аналогічних договорів на постачання природного газу однією датою пояснюється наявністю потужностей відповідача в двох містах, - у м. Одесі та у м,Херсоні.

Розбіжності стосуються обсягів, періодів поставки та місцезнаходження потужностей споживача. Так, договір № С/556-19 вказував на передачу газу у січні-березні 2019 року включно на дві адреси у м.Одесі загальним обсягом 66012куб.м., договір № С/556/1-19 у березні та лютому 2019 року за адресою у м.Херсоні загальним обсягом 14355куб. м.

Відповідач наявності вказаних договорів не заперечує. До вказаних договорів 30.09.2019 сторонами були підписані додаткові угоди № 1, якою змінили редакцію п.2.2 та встановили строк поставки товару до 11.10.2019.

За положеннями ч.ч.1, 2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Ч.1 ст.202 Цивільного Кодексу України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Позивач наводить вказані договорі лише в контексті того, що договірні поставки між сторонами припинились з жовтня 2019 року, а тому все що відповідач отримав після цього не підпадає під регулювання вказаних договорів та є безпідставно отриманим або отриманим без належних правових підстав. Позивач не посилається на не виконання вказаних договорів, не заявляє вимог про стягнення заборгованості за вказаними договорами.

У ст. 15 Цивільного Кодексу України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Дослідивши текст вказаних договорів № С/556-19 та № С/556/1-19 з урахуванням додаткових угод № 1 до них, суд погоджується з твердженнями позивача стосовно того, що поставки природного газу у жовтні та листопаді 2019 року не підпадають під регулювання вказаних договорів. Доказів оскарження або визнання недійсними договорів з додатковими угодами суду не надано, у цій справі що розглядаються таких вимог не заявлено, тому суд керується ст.204 Цивільного Кодексу України щодо презумпція правомірності правочину. Згідно з вказаною нормою права правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Разом з цим, відповідачем до матеріалів справи надані копії договорів між сторонами на постачання природного газу № 845/19 та № 846/19 від 02.12.2019. Вказані договори є аналогічними один одному, розбіжності стосується обсягів постачання та місцезнаходження потужностей споживача, - у м.Одесі по договору № 845/19 та у м.Херсоні по договору № 846/19. З текстів договорів вбачається наявність на них підписів керівників позивача та відповідача а також печаток сторін.

У п.1.5 договору № 845/19 зазначено про передачу позивачем відповідачеві газу в обсягах 70000куб.м., з яких 30000 куб.м. в листопаді, а 40000 куб.м. у грудні.

У п.1.5 договору № 846/19 зазначено про передачу позивачем відповідачеві газу в обсягах 40000куб.м., з яких 15000 куб.м. в листопаді, а 25000 куб.м. у грудні.

Доказів визнання вказаних договорів недійсними суду не надано.

За таких обставин, з урахуванням наявних у матеріалах справи доказів, суд доходить висновку, що між сторонами існували договірні взаємовідносини щодо поставки природного газу на період листопад 2019 року, а тому для визначення ціни, порядку розрахунків та т.і. в цій частині слід керуватися умовами договорів між сторонами. Всупереч цьому, позивач заявив позов з інших підстав, без посилань на встановлені договорами права та обов`язки сторін, договірну ціну, порядок оплати тощо. Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Наведені обставини позбавляють суд можливості задоволення позовних вимог стосовно стягнення 423431,95грн. в якості вартості безпідставно отриманого у листопаді 2019 року природного газу.

З приводу доводів позивача про неможливість застосування договору, укладеного у грудні 2019 року до поставок газу, які відбулись у листопаді 2019 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.3 ст.631 Цивільного Кодексу України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Суд також приймає до тексти договорів від 02.12.2019, закріплений у ст.6 Цивільного Кодексу України принцип свободи договору, встановлений діючим законодавством порядок визнання договорів недійсними, відсутність підстав та обґрунтованих посилань на нікчемність вказаних договорів через невірне застосування ст.631 ЦК України або з інших підстав, а також звертає увагу на наявну між сторонами практику з укладання договорів, а саме договорів № С/556-19 та № С/556/1-19 від 25.09.2019 які фактично врегулювали поставки природного газу, строк яких сплинув на момент укладання договорів.

Посилання позивача на сумніви щодо наявності у відповідача оригіналів документів спростовуються дослідженням в судових засіданнях оригіналів доданих до відзиву доказів. Суд неодноразово відкладав розгляд справи задля забезпечення позивачеві можливості прийняти участь в дослідженні оригіналів наданих відповідачем доказів та надання пояснень з підстав дії договорів у часі з урахуванням доводів відповідача, проте позивач обмежився письмовими поясненнями своєї правової позиції та просив суд розглянути справу за наявними доказами.

Щодо вимог позивача про стягнення вартості безпідставно спожитого газу у жовтні 2019 року у сумі 37660,10грн., суд вважає ці вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

В матеріалах справи відсутні докази того, що між сторонами у жовтні 2019 року існували договірні відносини з приводу поставки газу у вказаний період.

Ані договори № 845/19 та № 846/19 від 02.12.2019, ані № С/556-19 та № С/556/1-19 від 25.09.2019 не охоплюють вказаний період, тобто не передбачають договірного обов`язку позивача поставити природний газ відповідачеві у жовтні 2019 року, а тому позивач обґрунтовано стверджує про безпідставне споживання природного газу в цей період.

Згідно з ч.1 ст.1212 Цивільного Кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Ч.1 ст.1213 Цивільного Кодексу України визначає, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі, а відповідно до ч.2 вказаної статті у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Неможливість повернення відповідачем спожитого у жовтні 2019 році природного газу є очевидною. Тому суд вважає обґрунтованими розрахунки позивача з визначення вартості спожитого у жовтні 2019 року природного газу з урахуванням наведених норм Цивільного Кодексу України та Постанови Кабінету Міністрів України № 812 від 17.07.2022 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу щодо особливостей постачання природного газу виробникам теплової енергії та бюджетним установам".

Доказів оплати безпідставно спожитого у жовтні 2019 природного газу відповідач суду не представив, надані ним до матеріалів справи платіжні доручення у графі "призначення платежу" містять посилання на інші періоди та на договори.

Посилання відповідача на пропуск строку позовної давності суд вважає безпідставними виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 256 Цивільного Кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

С. 257 Цивільного Кодексу України встановлює загальний строк позовної давності в три роки.

Ч.1 ст. 261 Цивільного Кодексу України вказує, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з цим, згідно із законом від 30.03.2020 №540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК доповнено п.12, яким під час карантину строки, визначені, зокрема, ст.ст.257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою КМУ від 11.03.2020 № 211 встановлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався. На момент подання позову карантин на території України не було скасовано. Таким чином, строк позовної давності для вимог про стягнення 37660,10грн. вартості безпідставно спожитого газу у жовтні 2019 позивачем не пропущений.

У відповідності до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідним, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд також зазначає, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyondreasonabledoubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічну правову позицію викладено у Постанові ВС від 18.01.2021 по справі №915/646/18.

Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 р. (заява №4909/04), відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 73-80, 86, 123, 124, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГОГАЗРЕЗЕРВ» (18001, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Небесної Сотні, 31/1, офіс № 507; ) до Одеського державного університету внутрішніх справ (65014, Одеська обл., м. Одеса, вул. Успенська, 1; ) про стягнення 461 092,05 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Одеського державного університету внутрішніх справ (65014, Одеська обл., м. Одеса, вул. Успенська, 1; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГОГАЗРЕЗЕРВ» (18001, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Небесної Сотні, 31/1, офіс № 507; ) 37 660,10 грн вартості безпідставно спожитого природного газу у жовтні 2019 року, 564,90 грн витрат зі сплати судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступну та резолютивну частини рішення оголошено 10 липня 2023 р. Повний текст рішення складено та підписано 20 липня 2023 р.

Суддя Р.В. Волков