ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2023 р. Справа №914/1816/22

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача) Бойко С.М.,

суддів Бонк Т.Б.,

Якімець Г.Г.

в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянув апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури за № 15/1-551вих.23 від 28.04.2023

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 20.04.2023, суддя Березяк Н.Є., м. Львів

про зупинення провадження

у справі № 914/1816/22

за позовом керівника Галицької окружної прокуратури міста Львова в інтересах держави в особі позивача: Львівської обласної ради, м. Львів

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача Львівської обласної організації профспілки працівників освіти і науки України, м. Львів

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Профспілки працівників освіти і науки України, м. Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Львівського національного університету імені Івана Франка, м. Львів

про витребування майна

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

09.08.2022 року керівник Галицької окружної прокуратури міста Львова звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом в інтересах держави в особі позивача: Львівської обласної ради до Львівської обласної організації профспілки працівників освіти і науки України про витребування з незаконного володіння об`єкт нерухомого майна нежитловий будинок, на вул. Листопадового Чину, 6 у м. Львові, загальною площею 3 216,5 кв.м, в якому розташований Будинок вчених.

Предметом спору в цій справі є витребування з незаконного володіння Львівської обласної профспілки працівників освіти і науки України до обласної комунальної власності в особі Львівської обласної ради, об`єкта нерухомого майна нежитлового будинку на вул. Листопадового Чину, 6 у м. Львові загальною площею 3 216,5 кв.м, в якому розміщений Будинок вчених.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що ухвалою Львівської обласної ради Х-тої сесії 1-го демократичного скликання народних депутатів за № 236 від 04.06.1992 року «Про обласну комунальну власність» та за пунктом 65 Переліку будинків і споруд віднесених до обласної комунальної власності (як додатку до цієї ухвали Львівської обласної ради), приміщення за адресою: м. Львів, вул. Листопадового Чину, 6 (колишня вул. Міцкевича) віднесено до комунальної власності.

20.04.2023 року Львівська обласна організація профспілки працівників освіти і науки України подала до господарського суду Львівської області клопотання (вх. № 1562/23) про зупинення провадження у справі № 914/1816/22 до набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/4912/22 за позовом Львівської обласної організації профспілки працівників освіти і науки України до Львівської обласної ради про визнання частково недійсною ухвали Львівської обласної ради Х-ої сесії І-го демократичного скликання народних депутатів № 236 від 04.06.1992 «Про обласну комунальну власність».

Дане клопотання обгрунтоване тим, що як на основну підставу позовних вимог позивач покликається на ухвалу Львівської обласної ради Х-тої сесії 1-го демократичного скликання народних депутатів № 236 від 04.06.1992р. «Про обласну комунальну власність» - в частині віднесення до комунальної власності приміщення за адресою: м. Львів, вул. Листопадового Чину, 6 (колишня вул. Міцкевича) та пункту 65 Переліку будинків і споруд віднесених до обласної комунальної власності, додатку до ухвали Львівської обласної ради Х-тої сесії 1-го демократичного скликання народних депутатів № 236 від 04.06.1992 «Про обласну комунальну власність». Заявник стверджує, що вищевказана ухвала Львівської обласної ради порушує права Львівської обласної організації профспілки працівників освіти і науки України, як законного власника будинку за адресою: м. Львів, вул. Листопадового Чину, 6 (колишня вул. Міцкевича, 6), а відтак ним подано позов про визнання вказаної ухвали недійсною. Пов`язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду - Господарського суду міста Києва у справі № 910/4912/23 встановить обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, фактів що мають преюдиціальне значення.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 20.04.2023 року клопотання Львівської обласної організації профспілки працівників освіти і науки України про зупинення провадження у справі задоволено.

Зупинено провадження у цій справі № 914/1816/22 до набрання законної сили рішення Господарського суду міста Києва, в іншій справі № 910/4912/23 за позовом Львівської обласної організації профспілки працівників освіти і науки України до Львівської обласної ради про визнання частково недійсною ухвали Львівської обласної ради Х-ої сесії 1-го демократичного скликання народних депутатів №236 від 04.06.1992 року «Про обласну комунальну власність».

При прийнятті ухвали суд першої інстанції обгрунтував своє рішення об`єктивною необхідністю зупинення провадження в цій справі до набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва, в іншій справі, в якій і будуть встановлені обставини, які впливають на оцінку доказів у справі № 914/1816/22, зокрема фактів, що мають преюдиціальне значення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Заступник керівника Львівської обласної прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з ухвалою суду першої інстанції, вважає вказану ухвалу прийнятою з порушенням норм процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Зупинення провадження у цій справі можливе лише на стадії підготовчого провадження, а таке закрито ухвалою суду від 16.03.2023 та призначено справу до розгляду по суті на 20.04.2023. В той же час, лише 20.04.2023 представником відповідача подано клопотання про зупинення провадження у цій справі.

Сторонами зібрано достатньо необхідних доказів для встановлення та оцінки обставин, які є предметом судового розгляду - витребування майна.

Вказаний факт підтверджено і ухвалою суду від 16.03.2023, якою закрито підготовче провадження та призначено справу для розгляду по суті.

Крім того, з мотивувальної частини ухвали господарського суду від 20.04.2023 не вбачається, що обставини, які можуть бути встановлені Господарським судом міста Києва під час розгляду справи № 910/4912/23, матимуть вирішальне значення для розгляду справи № 914/1816/22.

Водночас, обгрунтування суду про те, що обставини, які будуть встановлені в справі № 910/4912/23, впливатимуть на оцінку доказів у справі № 914/1816/22, не свідчить про об`єктивну неможливість розгляду цієї справи.

Просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 20.04.2023 року у справі №914/1816/22, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу підтримує доводи наведені скаржником, ухвалу суду першої інстанції вважає прийнятою з порушенням норм процесуального права. Звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що стаття 201 ГПК України встановлює чіткий та послідовний алгоритм дій суду після того, як судом було закрито підготовче провадження, проте який порушений Господарським судом Львівської області.

Приймаючи ухвалу про зупинення провадження у справі з підстав, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, на стадії розгляду справи по суті, судом першої інстанції порушено приписи ч. З ст. 195 ГПК України.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує доводи викладені в ній, оскільки 20.04.2023 суд першої інстанції розглянув клопотання про зупинення провадження в цій справі до початку розгляду справи по суті.

Відповідач зазначає, що позивач в обгрунтування своїх вимог покликається як на основний доказ та одночасно як на правовстановлюючий документ - на ухвалу Львівської обласної ради Х-ої сесії 1-го демократичного скликання народних депутатів №236 від 04.06.1992. «Про обласну комунальну власність» - в частині віднесення до комунальної власності приміщення за адресою: м. Львів, вул. Листопадового Чину, 6 (колишня вул. Міцкевича) та п. 65 Переліку будинків і споруд віднесених до обласної комунальної власності як додатку до ухвали Львівської обласної ради 236 від 04.06.1992. Оскільки в провадженні Господарського суду міста Києва перебуває інша справа про визнання частково недійсною цієї ухвали та Переліку.

Наведене підтверджує те, що за результатом розгляду справи № 910/4912/23 будуть встановлені обставини, які впливають на оцінку доказів у цій справі, зокрема фактів, що мають преюдиціальне значення.

Просить ухвалу Господарського суду Львівської області від 20.04.2023 року залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Треті особи не надали суду письмових відзивів на апеляційну скаргу.

Апеляційне провадження у справі

06.06.2023 року на адресу суду від прокуратури надійшло клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) учасників справи, в порядку ч. 10 ст. 270 ГПК України.

Львівська обласна рада у відзиві на апеляційну скаргу (вх. № 01-04/3773/22 від 05.06.2023 року) заявила клопотання аналогічного змісту.

Розглянувши заявлені клопотання, апеляційний господарський суд відмовляє в задоволенні таких враховуючи наступне.

Згідно з ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 30.05.2023 року відкрито апеляційне провадження у справі № 914/1816/22 та ухвалено здійснити перегляд ухвали Господарського суду Львівської області від 20.04.2023 року в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

За вимогами частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Сторони у справі обізнані з порядком розгляду даної справи шляхом надсилання на їх юридичні адреси ухвали Західного апеляційного господарського суду від 30.05.2023 року у справі № 914/1816/22.

Також, апеляційний суд зазначає, що в межах доводів апеляційної скарги учасниками не подано додаткових доказів, учасникам справи надано можливість для висловлення своєї позиції по суті спірних вимог та судом дотримано під час розгляду справи, встановлені чинним ГПК України процесуальні строки для звернення з заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань. Характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін, оскільки в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для перегляду ухвали суду про зупинення провадження в цій справі.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Перевіряючи правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали, апеляційний суд зазначає таке.

Порядок та умови зупинення провадження у справі врегульовано положеннями статей 227, 228 ГПК України, в яких наведено вичерпний перелік підстав, за яких суд зобов`язаний та має право зупинити провадження у справі.

Під час постановлення оскаржуваної ухвали господарський суд керувався положеннями пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 229 ГПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 5 частини першої статті 227 цього Кодексу, - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення судом обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте мають значення для розгляду справи, провадження у якій зупиняється.

За змістом пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду до вирішення іншої справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Під неможливістю розгляду справи слід розуміти об`єктивну неможливість для господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

У разі застосування пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України, згідно з вимогами статті 234 ГПК України, у мотивувальній частині ухвали повинно бути зазначено, зокрема, обґрунтування висновків, яких дійшов суд при постановленні ухвали.

Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку зобов`язаний з`ясовувати: 1) як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; 2) чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи (аналогічний висновок викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 13.05.2021 у справі № 917/349/20, від 14.12.2022 у справі № 906/750/21).

Зупиняючи провадження в цій справі, суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що питання про дійсність ухвали Львівської обласної ради Х-тої сесії 1-го демократичного скликання народних депутатів № 236 від 04.06.1992 «Про обласну комунальну власність» - в частині віднесення до комунальної власності приміщення за адресою: м. Львів, вул. Листопадового Чину, 6 (колишня вул. Міцкевича) та на підставі пункту 65 Переліку будинків і споруд віднесених до обласної комунальної власності, додатку до цієї ухвали, на яку позивач покликається, як на доказ свого права власника на витребування з чужого незаконного володіння спірного нерухомого майна, оскаржується в судовому порядку в іншій справі.

Проте, судом першої інстанції залишено поза увагою те, що сама по собі наявність іншої справи про визнання частково недійсною цієї ухвали обласної ради не є беззаперечною підставою для зупинення провадження у цій справі.

Суд першої інстанції, зупиняючи провадження у справі, не встановив, у чому полягає об`єктивна неможливість розгляду цієї справи, та чому зібрані у цій справі докази не дають можливості самостійно суду встановити та оцінити обставини (факти), що мають суттєве значення для вирішення цього спору, та не зазначив, у чому полягає об`єктивна неможливість здійснення ним перевірки законності та обґрунтованості позовних вимог, в тому числі на відповідність вимогам законодавства ухвали Львівської обласної ради Х-тої сесії 1-го демократичного скликання народних депутатів № 236 від 04.06.1992 «Про обласну комунальну власність» - в частині віднесення до комунальної власності приміщення за адресою: м. Львів, вул. Листопадового Чину, 6 .

При цьому, рішення органів місцевого самоврядування про прийняття у комунальну власність у процесі розмежування державного майна чи затвердження переліків об`єктів комунальної власності у зв`язку з таким розмежуванням, мають оцінюватись (з урахуванням загальних засад диспозитивності та змагальності судочинства) судами на предмет їх відповідності правовій підставі набуття такого права, зокрема, в контексті даного спору та оцінці суду їх прийняття виключно до приписів законодавства, що регулювали набуття у власність.

Крім того, слід враховувати, що державне майно у процесі його розмежування передавалося областям відповідними міністерствами на підставі актів передачі, а у комунальну власність міст і районів таке майно передавалося органами місцевого самоврядування відповідної області, зокрема, за рішеннями обласних рад, якими визначався перелік такого майна та його склад.

Виходячи з предмета та підстав позову у цій справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повинен був вказати на об`єктивну неможливість встановлення у цій справі обставин щодо підстав набуття (виникнення) у позивача права комунальної власності на спірне майно, оскільки до кола обставин, що підлягають доказуванню за віндикаційним позовом, належить встановлення судом факту виникнення (набуття) позивачем права власності на спірне майно і обов`язок доказування таких обставин покладається на позивача. При цьому, відповідач має право спростувати такі обставини.

Встановлення правової природи ухвали Львівської обласної ради в частині віднесення до комунальної власності нерухомого майна - це питання дослідження як змісту такого акта, так і інших доказів, наявних у матеріалах справи. Висновок з цього приводу, в разі його необхідності для вирішення справи, повинен робити суд у межах кожної окремої справи.

Проте, місцевим судом не конкретизовано, в чому саме полягає об`єктивна неможливість у межах предмету та підстав позову перевірити законність і обґрунтованість прийняття ухвали обласної ради та про правову природу цього акту для підтвердження нею певних обставин (фактів).

Апеляційний суд зазначає, що сама по собі взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про об`єктивну неможливість розгляду однієї справи до прийняття рішення в іншій справі. Підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення в ній має значення для справи, що розглядається, а саме об`єктивну неможливість її розгляду до вирішення іншої справи.

Крім того, відповідно до положень статті 2 ГПК України на господарське судочинство покладено обов`язок забезпечення розумності строків розгляду справ, а на сторони - неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 27.06.2000 у справі «Фридлендер проти Франції», рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі «Красношапка проти України»).

Отже, оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України, оскільки не містить аргументованих та переконливих мотивів необхідності зупинення провадження в справі як щодо об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/4912/23, так і щодо того, що зібрані у цій справі докази дійсно не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду в цій справі.

За таких обставин суд апеляційної інстанцій вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі №914/1816/22 та неправильно застосував положення пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України.

Доводи, викладені у відзиві відповідача на апеляційну скаргу, не приймаються судом з огляду на мотиви даної постанови.

Водночас стосовно доводу скаржника про те, що відповідач пропустив строк на подання клопотання про зупинення провадження в справі (оскільки відповідач не звертався з таким клопотанням до закриття підготовчого провадження, чим порушено ч.3 ст.195 ГПК України), то апеляційний суд зазначає.

Відповідно до імперативних приписів частини третьої статті 195 ГПК України провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1 - 3 частини першої статті 227 та пунктом 1 частини першої статті 228 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 201 ГПК України з оголошення головуючим судового засідання відкритим розпочинається розгляд справи по суті.

Отже, зазначеними нормами процесуального права визначений момент початку розгляду справи по суті, а саме з моменту оголошення головуючим судового засідання з розгляду справи по суті відкритим.

Апеляційний господарський суд зазначає, що законодавець чітко встановлює певні строки для вчинення певних процесуальних дій, визначаючи їх, в т.ч., і певними стадіями судового процесу. При цьому, законодавець розрізняє строки «до закінчення підготовчого провадження» та «до початку судового розгляду справи по суті», зокрема, наприклад, надаючи право позивачу змінити предмет або підстави позову збільшити, а також збільшити або зменшити розмір позовних вимог саме до закінчення підготовчого засідання.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29.11.2018 у справі № 910/22824/17, від 13.10.2021 у справі № 903/126/21, від 13.01.2022 у справі № 910/9490/20).

Як вбачається з ухвали Господарського суду Львівської області від 16.03.2023 (т. 4 а.с. 106-107), закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідно до протоколу судового засідання від 20.04.2023 (т. 4 а.с. 131-132) суд відкрив судове засідання, а звідси (враховуючи ч. 3 ст. 201 ГПК України) розпочав розгляд справи по суті.

Таким чином, виходячи з системного аналізу змісту положень частини третьої статті 195, частини третьої статті 201 ГПК України зупинення провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України допускається лише до початку розгляду судом справи по суті.

З огляду на викладене вище, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції вимог ст. 2, п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, чим спростовуються доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу щодо законності та обґрунтованості оскаржуваної ухвали суду.

Відповідно до ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення судом норм процесуального права; неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими.

Беручи до уваги зазначене вище, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Питання розподілу судових витрат буде вирішено судом першої інстанції після розгляду справи по суті.

Керуючись ст. ст. 129, 269 - 271, 275, 280 - 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури за № 15/1-551вих.23 від 28.04.2023 задоволити.

Ухвалу Господарського суду Львівської області від 20.04.2023 року у справі № 914/1816/22 скасувати.

Справу №914/1816/22 направити до Господарського суду Львівської області для продовження розгляду.

Розподіл судових витрат здійснити Господарському суду Львівської області після розгляду справи по суті.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя Бойко С.М.

Судді Бонк Т.Б.

Якімець Г.Г.