ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2023 р.м. ХарківСправа № 922/2287/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Алекс інвестмент енд менеджмент груп" (61105, м. Харків, пр. Гагаріна, 181, оф.12; )
до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" (03150, м. Київ, вул. Фізкультури, 28-Д; ) , 2) Індустріального відділу Державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (61103, м. Харків, вул. Кооперативна, 12/14; )
про усунення перешкод у здійсненні права власності на нерухоме майно шляхом зняття арешту з нерухомого
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

01.06.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "Алекс інвестмент енд менеджмент груп" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" та Індустріального Відділу Державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в якій просить суд зняти арешт з нерухомого майна - будинку №10 загальною прощею 115,3 кв.м., житловою площею 56,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, накладений згідно постанови про відкриття виконавчого провадження серія та номер НОМЕР_2 від 01.02.2010 року, винесеної держаним виконавцем Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції у виконавчому провадженні НОМЕР_3, номер запису про обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №46828703 від 05.10.2011 року.

Позов обґрунтовано відсутністю правових підстав для арешту майна у зв`язку із переходом права власності на арештоване майно до іпотекодержателя.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 01.06.2023 прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Алекс інвестмент енд менеджмент груп" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" та Індустріального Відділу Державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про усунення перешкод у здійсненні права власності на нерухоме майно шляхом зняття арешту з нерухомого майна до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №922/2287/23. Вирішено розгляд справи №922/2287/23 здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

16.06.2023 через канцелярію суду від представника відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву (вх.№15493 від 16.06.2023).

У відзиві представник відповідача-1 зазначив, що відповідач-1 позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Відповідач-2 своїм правом наданим відповідно до ст.251, ст.252 ГПК України не скористався, відзив на позов не надав, з клопотанням про розгляд справи в порядку загального позовного провадження до суду не звертався. Про розгляд даної справи був повідомлений належним чином, що підтверджується Довідкою про доставку електронного листа від 01.06.2023.

Крім того, процесуальні документи щодо розгляду даної справи офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua) та знаходяться у вільному доступі.

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Згідно з частиною 3 зазначеної статті судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України.

Відповідно до частини 1, пункту 10 частини 3 статті 2 та частини 2 статті 114 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Основними засадами (принципами) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом, а строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" Європейським судом з прав людини наголошено, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді.

Право особи на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Відповідно до статті 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд зазначає, що всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також судом надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.

Приймаючи до уваги належне повідомлення сторін про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність у матеріалах справи достатньої кількості документів для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про її розгляд за наявними матеріалами.

Згідно з ч.4 ст.240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

06.03.2008 між Закритим акціонерним товариством "ОТП Банк" (банк) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено кредитний договір №ML700/1091/2008 (Кредитний договір) (а.с.14-16 т.1).

Відповідно до п.1. Кредитного договору, цей договір складається з двох частин, які нероздільно пов`язані між собою. Договір вважається укладеним за умови підписання сторонами обох частин цього договору, включаючи всі додатки.

Банк надає позичальнику кредит, а позичальник приймає його на наступних умовах: розмір та валюта кредиту 137 140,00 швейцарських франків; цільове використання кредиту: на оплату комісії банку, придбання нерухомого майна; дата остаточного повернення кредиту: 06.03.2023 (п.2. Кредитного договору).

Згідно п.4. Кредитного договору повернення кредиту та сплати процентів здійснюється шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів.

В той же день, між Закритим акціонерним товариством "ОТП Банк" (банк) та ОСОБА_1 (іпотекодавець) було укладено договір іпотеки №PML700/1091/2008, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко О.А. 06.03.2008 (надалі - Договір іпотеки) (А.С.21-23 т.1).

Згідно п.1.1. Договору іпотеки для забезпечення повного і своєчасного виконання іпотекодавцем боргових зобов`язань, визначених у статті 2 цього договору, іпотекодавець цим надає іпотекодержателю нерухоме майно, визначене статтею 3 цього договору (предмет іпотеки).

Іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо виконання іпотекодавцем кожного і всіх його боргових зобов`язань за Кредитним договором №ML700/1091/2008 від 06.03.2008 у такому розмірі і у такій валюті, у такий строк і у такому порядку, як встановлено в Кредитному договорі, з усіма змінами і доповненнями до нього (п.2.1. Договору іпотеки).

Предметом іпотеки за цим договором є житловий будинк з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 115,3 кв.м., житловою площею 56,9 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого ПН ХМНО Самощенко О .А. 06 березня 2008 року за реєстраційним №981 і який зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 06 березня 2008 року за номером 2740922 (п.3.1., п.3.2. Договору іпотеки).

Згідно п.6.1. Договору іпотеки за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель може задовольнити такі вимоги (фактичні вимоги): всі боргові зобов`язання, не сплачені іпотекодавцем, в тому числі заборгованість по овердрафту і вимоги стосовно повного відшкодування всіх збитків, завданих порушенням іпотекодавцем його зобов`язань за цим Договором, а також всіх фактичних витрат, понесених іпотекодержателем у зв`язку із реалізацією його прав за цим Договором.

Згідно нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_1 від 07.12.2021, боржник надав свою згоду на відступлення права вимоги за Кредитним договором та Договором іпотеки Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" будь-якій фізичній та/або юридичній особі на власний розсуд та підтвердив, що внаслідок майбутнього відступлення права вимоги за Кредитним договором та Договором іпотеки, а також внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки, його права, як позичальника за Кредитним договором та іпотекодавця за Договором іпотеки, не вважатимуться порушеними (а.с.25 т.1).

13.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Алекс інвестмент енд менеджмент груп" (фактор), врахувавши, що клієнт володіє, використовує та розпоряджається правом грошової вимоги до третьої особи - боржника - ОСОБА_1 , пов`язаного з наданим кредитом у відповідності до укладеного Кредитного договору №ML700/1091/2008 від 06.03.2008, погашення боржником заборгованості за яким не відбулось в строк з тих чи інших причин, було укладено договір факторингу №13/12/2021 (надалі - Договір факторингу) (а.с.18-20 т.1).

Відповідно до п.1.1. Договору факторингу, клієнт (первісний кредитор) передає, а фактор (новий кредитор) приймає право грошової вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором за Кредитним договором в розмірі заборгованості за Кредитним договором.

Фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта за плату шляхом дисконтування суми заборгованості відповідно до умов цього Договору (п.1.2 Договору факторингу).

Згідно п.1.3. Договору факторингу за цим Договором фактор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржника належного виконання всіх зобов`язань за Кредитним договором.

У відповідності до умов цього Договору фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, шляхом дисконтування суми заборгованості, а клієнт відступає факторові право грошової вимоги до боржника в розмірі заборгованості, яка виникла внаслідок укладення з боржником Кредитного договору та надання боржнику кредитних коштів згідно умов Кредитного договору (п.5.1. Договору факторингу).

Право вимоги щодо якої відступається, згідно рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30 березня 2016 року у справі №646/3813/15-ц, складає 6 766 554,32 грн., з яких: за основною сумою боргу за фінансовим кредитом - 2 485 728,78 грн., пеня - 4 277 171,54 грн., сума судового збору - 3 654,00 грн. (п.5.2. Договору факторингу).

Згідно п.6.2. Договору факторингу фактор здійснює фінансування клієнта шляхом одноразового перерахування суми, що вказана в п.6.1. цього Договору, на вказаний клієнтом рахунок протягом 2 (двох) робочих днів з моменту підписання сторонами цього Договору.

В той же день, між Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Алекс інвестмент енд менеджмент груп" (новий кредитор) було укладено договір відступлення права вимоги за договором іпотеки №PML700/1091/2008, посвідченого 06.03.2008 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко О.А., зареєстрованого за №985 (надалі - До7говір відступлення права вимоги) (а.с.24 т.1).

Відповідно до п.1.1. Договору відступлення права вимоги, первісний кредитор передає та відступає новому кредитору всю сукупність прав, належних первісному кредитору за Договором забезпечення, включаючи, але не обмежуючись, право звернення стягнення на предмет обтяження іпотекою та отримання задоволення своїх вимог за рахунок вартості предмета обтяження іпотекою.

За цим Договором новому кредитору переходять всі права первісного кредитора як сторони за Договором забезпечення в обсягах та на умовах, що існують на момент набрання чинності цим Договором та відповідно до норм чинного законодавства (п.1.2. Договору відступлення права вимоги).

Згідно п.3.3. Договору відступлення права вимоги цей Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами та нотаріального посвідчення.

Відтак, на підставі укладених між Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Алекс інвестмент енд менеджмент груп" 13.12.2021 договору факторингу №13/12/2021 та договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки №PML700/1091/2008 від 06.03.2008, останнє набуло прав кредитора та іпотекодержателя нерухомого майна - житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 115,3 кв.м., житловою площею 56,9 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який належав боржникові - ОСОБА_1 .

18.02.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю "Алекс інвестмент енд менеджмент груп" на задоволення своїх вимог іпотекодержателя в порядку, передбаченому ст.37 ЗУ «Про іпотеку» на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, викладеного у п.6.4. Іпотечного договору, прийняло у власність зазначений житловий будинк з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 115,3 кв.м., житловою площею 56,9 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та здійснило державну реєстрацію права власності на неї, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №300721619 від 21.02.2022 (а.с.26 т.1).

Під час реєстрації права власності на будинок з`ясувалось, що арешт на майно боржника - зокрема житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 115,3 кв.м., житловою площею 56,7 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , накладений 05.10.2011 на підставі постанови Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження від 01.02.2010 серія та номер НОМЕР_2, реєстраційний номер обтяження 11687640 від 05.10.2011, який не було знято виконавчою службою, хоча виконавчий документ на виконанні не перебуває.

01.05.2023 позивач звернувся до Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) з клопотанням про надання інформації про виконавче провадження та копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 01.02.2010 серія та номер НОМЕР_2 (а.с.29 т.1).

Листом від 05.05.2023 №55305 начальник Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) повідомив, що арешт на майно ОСОБА_1 , а саме на будинок АДРЕСА_2 , накладено постановою про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2 від 01.02.2010. Номер запису про обтяження: 46828703 від 05.10.2011. В подальшому, 27.10.2014 винесено постанову про повернення виконавчого документа відповідно до ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути примусово стягнуто (відчуження без згоди власника) нерухоме житлове маймо, яке вважається предметом застави згідно із. ст. 4 ЗУ «Про заставу», та/або предметом іпотеки згідно із ст.5 3У «про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчим кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті. Власником згоди на відчуження нерухомого майна не надано. Станом на 05.05.2023 виконавчих проваджень, за яким боржник є ОСОБА_1 мна виконанні у відділі не перебуває (а.с.30 т.1).

Оскільки позивач набув права власності на будинок вже після завершення виконавчого провадження та не є його учасником в розумінні ст.14 Закону України «Про виконавче провадження» та не має права звернутись до державного виконавця з вимогами про звільнення майна з-під арешту, він звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», як стягувана у виконавчому провадженні, з проханням здійснити дії по усуненню перешкод в здійсненні позивачем його права власності на будинок.

Листом від 16.05.2023 №700/14-4-3/11417 представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» повідомило позивача, що перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» станом 16.05.2023 у ОСОБА_1 відсутня заборгованість за кредитними договорами. Окрім того, станом на 16.05.2023 рік відсутні відкриті виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитними договорами. (а.с.31 т.1).

Станом на дату подання цієї позовної заяви, діючих виконавчих проваджень за яким боржником є ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на виконанні у відділах виконавчої служби немає, що підтверджується роздруківкою інформації з автоматизованої системи виконавчих проваджень (а.с.32 т.1).

Відповідно до «Правила ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 №° 1829/5, строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.

Як пояснив позивач, у зв`язку із закінченням строку зберігання виконавчого провадження, за яким постановою про відкриття виконавчого провадження від 01.02.2010 серія та номер НОМЕР_2, накладено арешт на будинок АДРЕСА_1, номер запису про обтяження 46828703, надати копії матеріалів виконавчого провадження не вбачається можливим. Відповідно до Інформації, яка міститься в Автоматизованій системі виконавчого провадження, відкриті виконавчі провадження відсутні, а отже державний виконавець не може здійснювати жодних виконавчих дій поза межами виконавчого провадження.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" вище встановлені обставини підтвердило та позов визнало в повному обсязі.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України передбачено що, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Такі правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 640/7794/16-ц (провадження № 14-133цс18), на яку послався заявник в касаційній скарзі.

Разом з цим, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Частинами 1, 2 статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно зі частинами 1, 2 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт із такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Відповідно до частин 4, 5 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження", підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Отже, положення ч.1 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" є спеціальною нормою, яка регулює саме порядок зняття арешту з майна особою, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові.

Таким чином, для спорів про зняття арешту з майна, яке особа (не боржник у виконавчому провадженні) вважає своїм, встановлено певний порядок судового вирішення.

Спір з приводу зняття арешту з майна не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має розглядатися судами загальної юрисдикції в порядку господарського судочинства з врахуванням суб`єктів спору.

Аналогічний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постановах від 22 серпня 2018 року у справі №658/715/16-ц, від 13 березня 2019 року у справах №815/2969/16 та №815/615/16-ц.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №903/206/18 суд дійшов висновку, що можливість заявлення вимоги лише про зняття арешту з майна є допустимою виключно у разі відсутності спору або відсутності невизнання такого права власності.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статті 37 Закону України "Про іпотеку", іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.02.2022 позивач на задоволення своїх вимог іпотекодержателя в порядку, передбаченому ст.37 Закону України "Про іпотеку" на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, викладеного у п.6.4 Іпотечного договору, прийняв у власність житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 115,3 кв.м., житловою площею 56,9 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та здійснило державну реєстрацію права власності на неї, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №300721619 від 21.02.2022.

Суд звертає увагу, що державна реєстрація це не підстава набуття права власності, а засвідчення державою вже набутого особою права власності, і ототожнювати факт набуття права власності з фактом його державної реєстрації не видається за можливе, відповідно позивач є власником спірного майна і правомірно звернувся з позовом щодо усунення перешкод в реалізації права власності.

Як було встановлено судом, внаслідок укладення між Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Алекс інвестмент енд менеджмент груп" 13.12.2021 договору факторингу №13/12/2021 та договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки №PML700/1091/2008 від 06.03.2008, останнє набуло прав кредитора та іпотекодержателя нерухомого майна - житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 115,3 кв.м., житловою площею 56,9 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який належав боржникові - ОСОБА_1 .

Відтак, станом на день прийняття цього рішення ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не має жодних вимог до боржника - ОСОБА_1 .

При цьому, виконавче провадження НОМЕР_2 є завершеним, що підтверджується інформаційними довідками з автоматизованої системи виконавчих проваджень.

Проте доказів зняття арешту з нерухомого манна, а саме житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 115,3 кв.м., житловою площею 56,9 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , матеріали страви не містять.

У справі "Споррінг і Льонрот проти Швеції" Європейський суд з прав людини звернув увагу, що принцип мирного володіння майном для держави означає не лише обов`язок утримуватись від дій, що можуть призвести до втручання у право особи на мирне володіння майном, а й певних позитивних дій, які необхідні та є умовами мирного володіння, що випливає з того, що держава зобов`язана гарантувати кожному, хто перебуває під юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі І Конвенції.

Таким чином, наявні матеріали справи в своїй сукупності підтверджують порушення права позивача на мирне володіння його майном, а саме житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 115,3 кв.м., житловою площею 56,9 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на який накладено арешт.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1,2,3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У п.26 рішення від 15.05.2008р. Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Згідно з вимогами частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене та те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" позовні вимоги визнало в повному обсязі, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Алекс інвестмент енд менеджмент груп" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" та Індустріального Відділу Державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про усунення перешкод у здійсненні права власності на нерухоме майно шляхом зняття арешт у з нерухомого майна - задовольнити.

Зняти арешт з нерухомого майна - будинку №10 загальною прощею 115,3 кв.м., житловою площею 56,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, накладений згідно постанови про відкриття виконавчого провадження серія та номер НОМЕР_2 від 01.02.2010 року, винесеної держаним виконавцем Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції у виконавчому провадженні НОМЕР_3, номер запису про обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №46828703 від 05.10.2011 року.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено "20" липня 2023 р.

Суддя Т.О. Пономаренко