ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

19 липня 2023 р. м. Рівне Справа № 918/705/23

Господарський суд Рівненської області у складі головуючої судді Бережнюк В.В., розглянувши матеріали позовної заяви Фізичної особи-підприємця Мориконь Світлани Михайлівни (Україна)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАФФ Стритвир" (Республіка Білорусь)

про стягнення заборгованості 2 172 713,36 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Мориконь Світлана Михайлівна звернулася до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАФФ Стритвир" про стягнення заборгованості 2 172 713,36 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами укладено Контракт №ІТ425 від 11 лютого 2022 року, за яким позивач поставив відповідачу товар - одяг. У свою чергу відповідач не розрахувався за отриманий товар, внаслідок чого утворився борг.

Як вбачається із позову вцілому та з умов Контракту №ІТ425 від 11 лютого 2022 року зокрема, Товариство з обмеженою відповідальністю "СТАФФ Стритвир" створене за законодавством Республіки Білорусь та є нерезидентом України.

Приватноправові відносини, в яких хоча б один учасник є іноземною юридичною особою, регулюються Законом України "Про міжнародне приватне право".

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.

Варто відзначити, що приписи п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" не наділяють учасників приватноправових відносин з іноземним елементом правом обирати конкретний суд, в якому підлягає розгляду спір, а лише наділяють правом передати розгляд спору судам України.

У пункті 9.2 Контракту №ІТ425 від 11 лютого 2022 року Товариством з обмеженою відповідальністю "СТАФФ Стритвир" та ФОП Мориконь Світлана Михайлівна було погоджено, що якщо сторони не можуть дійти згоди, всі суперечки, розбіжності або претензії, рекламації, що виникають у зв`язку з даним Контрактом, або порушенням, припиненням дії або юридичною недійсністю даного Контракту підлягають передачі на розгляд і остаточне вирішення у Вищому господарському суді України. Сторони згодні з тим, що в процесі розгляду і вирішення спору буде застосовуватися Регламент даного суду. Правом, що регулює цей Контракт є матеріальне право України. Розгляд має вестися українською мовою за погодженням сторін.

Таким чином, з пункту 9.2 контракту вбачається волевиявлення сторін передати спори, що виникають на підставі вказаного контракту, на розгляд судам України.

За приписами статті 365 Господарського процесуального кодексу України іноземні суб`єкти господарювання мають такі самі процесуальні права і обов`язки, що і суб`єкти господарювання України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відтак, за змістом статті 365 Господарського процесуального кодексу України для іноземних суб`єктів господарської діяльності передбачено національний режим судового процесу для розгляду справ, підвідомчих господарським судам.

Оскільки в Господарському процесуальному кодексі України відсутній інститут договірної підсудності, заінтересована сторона може звернутись до місцевого господарського суду лише у відповідності з вимогами статей 20, 21, 24, 27, 29, 30 Господарського процесуального кодексу України, які встановлюють правила предметної, суб`єктної, інстанційної та територіальної підсудності спору.

Наприклад, сторони даної справи не можуть передати даний спір на розгляд місцевого адміністративного суду, навіть якби про це було зазначено в умовах контракту, оскільки б це порушувало приписи, що регулюють предметну юрисдикцію спору.

Аналогічно і з встановленими Господарським процесуальним кодексом України правилами територіальної підсудності справи.

Про необхідність врахування вимог Господарського процесуального кодексу України щодо підвідомчості та підсудності господарським судам справ, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, зазначала Президія Вищого господарського суду України у своєму роз`ясненні від 31.05.2002 №04-5/608, а також Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16.05.2013 №24-754/0/4-13.

Отже, Законом України "Про міжнародне приватне право" передбачено право сторін визначити угодою розгляд спорів, що виникли, у судах України, проте сторонам таких угод не надано право обрати конкретний суд, який розглядатиме відповідний спір. Підвідомчість і підсудність справ господарським судам врегульовано процесуальним законом, який є актом публічного права, тому сторони не можуть визначати в договірному порядку конкретний місцевий суд, якому підсудний спір що виник.

Водночас, частиною 5 статті 29 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Предметом даного спору є стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАФФ Стритвир" боргу, який виник у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Контрактом №ІТ425 від 11 лютого 2022 року з оплати поставленого позивачем товару.

Вимога позивача про стягнення з відповідача коштів (боргу) є грошовим зобов`язанням, оскільки виражена в грошових одиницях - гривні.

Частиною 1 статті 532 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання за грошовим зобов`язанням провадиться за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання.

Частиною 1 статті 75 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, що підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

Судом враховано, що станом на дату звернення позивача до суду та вирішення питання щодо прийняття позовної заяви до розгляду, місцезнаходженням Фізичної особи-підприємця Мориконь Світлани Михайлівни є АДРЕСА_1 .

Відтак, оскільки у контракті сторонами не обумовлено місця виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "СТАФФ Стритвир" свого грошового зобов`язання, то в силу приписів ч. 1 статті 532 Цивільного кодексу України місцем виконання такого зобов`язання є місцезнаходження продавця - Фізичної особи-підприємця Мориконь Світлани Михайлівни.

Оскільки місцем виконання грошового зобов`язання відповідача є місцезнаходження Фізичної особи-підприємця Мориконь Світлани Михайлівни, то даний спір про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАФФ Стритвир" боргу підлягає розгляду господарським судом за місцезнаходженням позивача - Господарським судом Рівненської області.

Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (ч. 2 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається з виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що подана позивачем, місцезнаходженням позивача є: 34631, Рівненська обл., Березнівський район, с.Велике поле, вул.Шевченка,13.

З урахуванням наведеного, дана справа підсудна Господарському суду Рівненської області.

Як вбачається з матеріалів позовною заяви, відповідач є юридичною особою, яку зареєстровано за законодавством Республіки Білорусь.

До повномасштабної військової агресії російської федерації проти України, Україна і Республіка Білорусь була учасниками Співдружності Незалежних Держав, якими було підписано Угоду про порядок вирішення спорів, пов?язаних із здійсненням господарської діяльності (підписана Україною 20.03.1992, ратифікована Постановою Верховної Ради України від 19 грудня 1992 року № 2889-XII), яка регулювала питання вирішення справ, що випливають з договірних та інших цивільно-правових відносин між господарюючими суб`єктами, з їх відносин з державними та іншими органами, а також виконання рішень за ними.

Законом України від 12.01.2023 №2855-IX Про вихід з Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності Верховна Рада України, керуючись положеннями статті 62 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, статті 24 Закону України Про міжнародні договори України, постановила вийти з Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, вчиненої в м. Києві 20 березня 1992 року та ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 19 грудня 1992 року № 2889-XII.

Водночас, Україна і Білорусь є учасниками Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах (1965), відповідно до п.1 якої остання застосовується у цивільних та комерційних справах щодо всіх випадків, коли існує потреба в передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном.

Згідно п.3, п.9 ч.3 ст.162 ГПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

За приписами ч. 1 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, зокрема які підтверджують:

- відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів,

- сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону,

Частиною 1 ст. 172 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позивач, особа, яка звертається з позовом в інтересах іншої особи, зобов`язані до подання позовної заяви надіслати учасникам справи її копії та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення.

Відповідно до пункту 12 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 (далі Правила № 270) поштові відправлення поділяються на дві групи: (1) внутрішні (пересилаються в межах України) та (2) міжнародні (пересилаються за межі України, надходять до України, переміщуються через територію України транзитом). До внутрішніх поштових відправлень належать, зокрема, листи - прості, рекомендовані, з оголошеною цінністю; до міжнародних поштових відправлень, зокрема, листи - прості, рекомендовані (пункт 8 Правил № 270).

При цьому за змістом пунктів 19, 59 - 61 Правил № 270 можливість надсилання оператором поштового зв`язку листів з описом вкладення передбачена тільки для внутрішніх поштових відправлень. Тобто до інших видів листів опис вкладення не передбачений.

Отже, міжнародні поштові відправлення (у тому числі листи) виділено в окрему групу, щодо якої чинними в Україні правилами надання послуг поштового зв`язку не передбачено можливості надсилання кореспонденції з описом вкладення, що унеможливлює виконання вимог положень підпункту "г" пункту 2 частини 1-1 Переліку № 1172 при надсиланні рекомендованого поштового відправлення нерезиденту України, яким є відповідач.

Одночасно статтею 13 Закону України "Про поштовий зв`язок" встановлено, що у договорі про надання послуг поштового зв`язку, якщо він укладається у письмовій формі, та у квитанції, касовому чеку тощо, якщо договір укладається в усній формі, обов`язково зазначаються найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість. Договір про надання послуги поштового зв`язку вважається укладеним після оплати користувачем вартості цієї послуги, якщо інше не передбачене відповідними договорами.

У пункті 2 Правил № 270 визначено, що рекомендоване поштове відправлення - реєстрований лист (рекомендований лист), поштова картка, бандероль, дрібний пакет, мішок "М", які приймаються для пересилання без оцінки відправником вартості його вкладення; розрахунковий документ - документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв`язку.

Отже, з аналізу статті 13 Закону України "Про поштовий зв`язок", пункту 2 Правил № 270 вбачається, що квитанція або касовий чек (в яких зазначено найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість, адресат) є доказами надіслання відповідного міжнародного поштового відправлення.

Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.02.2019 у справі № 910/7308/16 та від 10.09.2019 у справі № 925/410/19.

Вимоги ст. 172 Господарського процесуального кодексу України носять імперативний характер, обов`язковий до виконання позивачем, який звертається з позовом до суду (крім випадків застосування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, у встановленому нормами Господарського процесуального кодексу України, порядку).

Разом з цим, слід зазначити про таке.

Як відомо, 24.02.2022 на усій території України був введений воєнний стан внаслідок повномасштабного вторгнення Російської Федерації та загострення бойових дій.

АТ "Укрпошта" з лютого 2022 року припинила сполучення з Республікою Білорусь через підтримку останньою країни - агресора.

Рішенням уряду, ухваленим 25 травня 2022 року, Україна припинила авіасполучення з Білоруссю з 00:00 26 травня 2022 року.

Водночас, позивач (який має процесуальну зацікавленість в результатах розгляду справи) має право здійснювати доставку кореспонденції власними силами та засобами.

При цьому приписами Господарського процесуального кодексу України не встановлено надсилання копії позовної заяви та доданих до неї документів саме за допомогою пересилання Укрпоштою, такий обов`язок може бути виконаний позивачем й іншими поштовими компаніями, через інші країни тощо.

У зв`язку з цим, суд вважає за можливе запропонувати позивачу здійснити поштове відправлення позову з додатками відповідачу іншими засобами та способами, іншими поштовими компаніями, через інші країни тощо.

Наведені позивачем у позові причини щодо неможливості відправлення поштової кореспонденції до Республіки Білорусь з огляду на нездійснення таких відправлень з цією країною, не можуть бути підставою для розгляду та вирішення справи судом без забезпечення права відповідача на відповідний судовий захист, реалізацію своїх процесуальних прав, оскільки призведе до порушення норм Господарського процесуального кодексу України щодо рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальності сторін.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, позивач не надав належних доказів відправлення відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 164 та ч. 1 ст. 172 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, позивачем не надано: належних доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Відповідно до прохальної частини заяви подано позов майнового характеру щодо стягнення боргу 2 172 713,36 грн.

Згідно пп.1, 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ставка судового збору за подання до господарського суду немайнового характеру становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений в сумі 2 684,00 грн.

Отже, за позовними вимогами ФОП Мориконь С.М. зобов`язана сплатити 32 590,70 грн. судового збору за вимогу майнового характеру.

У якості доказів сплати судового збору заявник не подав жодного документу.

Також позивачем не надано обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до приписів ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне позовну заяву залишити без руху та надати позивачу строк для усунення зазначених недоліків.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 162, 164, 172, 174, 234 та 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву ФОП Мориконь С.М. залишити без руху.

2. Фізичній особі-підприємцю Мориконь Світлані Михайлівні подати господарському суду Рівненської області через відділ канцелярії та документального забезпечення у 10-денний строк з дня отримання даної ухвали:

- оригінал документу (платіжного доручення/інструкції, квитанції тощо) про сплату судового збору за подання позову майнового характеру у розмірі 32 590,70 грн.

- докази відправлення відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів, пояснення які заходи вживала ФОП Мориконь С.М. з метою відправки на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАФФ Стритвир" позовної заяви з додатками.

- обґрунтований розрахунок сум, що стягуються.

- попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 19.07.2023 та оскарженню не підлягає.

Суддя Бережнюк В.В.