ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2023 р. Справа№ 910/11146/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Корсака В.А.

Алданової С.О.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця», від імені якої діє Регіональна філія «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця»

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2023 (повний текст складено 02.03.2023)

у справі № 910/11146/22 (суддя Приходько І.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська ЦЗФ»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 72 808,96 грн, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.

У жовтні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська ЦЗФ» (далі - ТОВ «ДТЕК Курахівська ЦЗФ») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця») про стягнення 72 808,96 грн вартості нестачі вантажу.

В обґрунтування заявлених вимог ТОВ «ДТЕК Курахівська ЦЗФ» посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо збереження вантажу (вугілля кам`яного) під час здійснення його перевезення. Визначаючи розмір вартості втраченого вантажу, позивач здійснив його розрахунок на підставі Статуту залізниць України.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.03.2023 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ТОВ «ДТЕК Курахівська ЦЗФ» 72 808,96 грн збитків та 2 481,00 грн витрат на сплату судового збору.

Враховуючи встановлені судом обставини та дослідивши докази сторін, суд дійшов висновку, що відповідач не забезпечив належним чином збереження вантажу при перевезенні, що у свою чергу призвело до його часткової втрати (нестачі). З огляду на відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів, які спростовували би заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у відповідача обов`язку відшкодувати вартість нестачі вантажу, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Суд зазначив про безпідставність та необґрунтованість доводів відповідача щодо відсутності у позивача права на звернення із цим позовом, оскільки кожна спірна накладна містить застереження про те, що право на пред`явлення претензій та позову передано ТОВ «ДТЕК Курахівська ЦЗФ». Передавальні написи здійснені уповноваженими на те особами, повноваження яких підтверджується чинною на момент вчинення кожного з цих написів довіреністю, виданою від імені АТ «ДТЕК Західенерго».

З урахуванням п. 27 Правил видачі вантажів та відомостей у графі 20 накладної суд дійшов висновку, що у вугіллі кам`яному показник вологи не перевищує гранично допустиму норму і позивач обґрунтовано застосував норму природних втрат у розмірі 1% від маси вантажу при розрахунку збитків.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 02.03.2023, АТ «Укрзалізниця» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить:

- в порядку п. 6 ч. 1 ст. 267 ГПК України витребувати від позивача посвідчення про якість рядового вугілля (продуктів збагачення) та результат аналізу лабораторії, які відповідають Типовій формі УПД-35 «Посвідчення про якість», встановленій «Інструкцією з обліку видобутку рядового вугілля і готової вугільної продукції на шахтах, розрізах та збагачувальним (брикетних) фабриках Мінвуглепрому України», затвердженою наказом Мінвуглепрому України від 17.09.1996 № 466, які містять інформацію щодо % вологості вугілля, що перевозилось за спірними залізничними накладними №№ 53071791, 53070793, 53054268, 53066395, 53068276, 53065116, 53059424, 52984127;

- скасувати рішення господарського суду м. Києва від 02.03.2023 у справі №910/11146/22 та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог;

- стягнути з позивача на користь АТ «Укрзалізниця» судовий збір за подання апеляційної скарги.

Скаржник вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, викладені в рішенні висновки не відповідають обставинам справи, а обставини, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, є недоведеними.

Апелянт відзначає, що, заперечуючи щодо позовних вимог позивача, у своєму відзиві від 16.11.2022 № 1/3134 зазначив, що відповідно до ст. 130 Статуту залізниць України право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів мають, зокрема, у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу - одержувач за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Якщо у складенні комерційного акта відмовлено, замість нього подається документ, що підтверджує скаргу про цю відмову.

АТ «Укрзалізниця» зауважує, що позивач надав у матеріали справи копію довіреності від 31.01.2022 № 74/ЗЕ/2022, термін дії якої починається з 01.02.2022. Тобто, на думку скаржника, у представників АТ «ДТЕК Західенерго» в період з 01.01.2022 по 31.01.2022 були відсутні повноваження на вчинення передавального надпису на накладній 52984127, а, відтак і відсутнє право на звернення із позовом щодо комерційних актів №№ 388103/60, 388103/61, 388103/63, 388103/64, 388103/65.

Скаржник не погоджується з висновком суду про те, що матеріали справи не містять доказів вчинення цих переступних написів представниками Бурштинської ТЕС в період часу з 01.01.2022 по 31.01.2022, та відзначає, що згідно з цими залізничними накладними, видача вантажу відбулась з 29.01.2023, тобто швидше, ніж ця дата передавальний надпис вчинений не міг бути. Щодо конкретної дати здійснення такого надпису, то такі докази повинні були б подані позивачем, а не залізницею, оскільки сторони є рівними в доказуванні та в правах. Крім того, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

АТ «Укрзалізниця» також не погоджується з відмовою (протокольною) у задоволенні поданого з відзивом на позовну заяву клопотання від 16.11.2022 №НЮ-1/3135 про витребування доказів як необґрунтованого. Скаржник стверджує, що в цьому випадку стоїть питання в застосуванні або незастосуванні норми у 2% природних втрат ваги вантажу. Апелянт вважає, що ухвалюючи цю ухвалу, суд не звернув увагу, на те, що залізниця в цьому клопотанні просила витребувати у позивача посвідчення про якість рядового вугілля (продуктів збагачення), результат аналізу лабораторії, які відповідають Типовій формі УПД-35 «Посвідчення про якість», встановленій «Інструкцією з обліку видобутку рядового вугілля і готової вугільної продукції на шахтах, розрізах та збагачувальним (брикетних) фабриках Мінвуглепрому України», затвердженою наказом Мінвуглепрому України від 17.09.1996 №466, які містять інформацію щодо % вологості вугілля, що перевозилось за спірними залізничною накладними №№ 53071791, 53070793, 53054268, 53066395, 53068276, 53065116, 53059424, 52984127 і цей документ не має ніякого відношення до доказів про оплату вантажу, а спростовує твердження та дані позивача, зазначені в графах №20 залізничних накладних щодо % вологості вантажу, а також підтверджує заперечення залізниці щодо необхідності застосування 2% норм природних втрат та зазначення позивачем недостовірних даних щодо властивостей вантажу.

Апелянт вважає, що безпідставною відмовою у задоволенні клопотання про витребування доказів його було позбавлено можливості довести обставини своїх заперечень, а також порушено процес змагальності сторін.

АТ «Укрзалізниця» зауважує, що у справі №910/14014/21 позивач надав суду витребовувані докази, внаслідок чого суд застосував 2% норм природних втрат, тобто в судовому порядку було спростовано відомості, зазначені в графах №20 спірних залізничних накладних.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.03.2023 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Алданова С.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.03.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/11146/22 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою АТ «Укрзалізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2023 до надходження матеріалів справи №910/11146/22.

24.04.2023 матеріали справи №910/11146/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.04.2023 апеляційну скаргу АТ «Укрзалізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2023 у справі №910/11146/22 залишено без руху. Надано АТ «Укрзалізниця» строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме для надання доказів сплати судового збору в сумі 3 721,50 грн у встановленому порядку. Попереджено АТ «Укрзалізниця», що у випадку неусунення у встановлений термін недоліків апеляційної скарги, дану апеляційну скаргу буде повернуто скаржнику.

Від АТ «Укрзалізниця» на виконання вказаної ухвали надійшла заява про усунення недоліків з доданими до неї доказами сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі (платіжне доручення №1586 від 22.03.2023).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.05.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «Укрзалізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2023 у справі №910/11146/22. Розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Запропоновано учасникам справи надати відзив на апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня вручення копії даної ухвали. Роз`яснено апелянту право подати до суду відповідь на відзив протягом п`яти днів з дня вручення йому відзиву на апеляційну скаргу. Запропоновано позивачу надати свої заперечення щодо клопотання АТ «Укрзалізниця» про витребування у позивача посвідчення про якість рядового вугілля (продуктів збагачення) та результат аналізу лабораторії, які відповідають типовій формі УПД-35 «Посвідчення про якість», встановленій «Інструкцією з обліку видобутку рядового вугілля і готової вугільної продукції на шахтах, розрізах та збагачувальним (брикетних) фабриках Мінвуглепрому України», затвердженою наказом Мінвуглепрому України від 17.09.1996 №466, які містять інформацію щодо відсотка вологості вугілля, що перевозилось за спірними залізничними накладними №53071791, №53070793, №53054268, №53066395, №53068276, №53065116, №53059424, №52984127.

Позиції учасників справи.

ТОВ «ДТЕК Курахівська ЦЗФ» надало відзив на апеляційну скаргу, у якому повідомляє про повну згодну з рішенням Господарського суду міста Києва від 02.03.2023 року у справі №910/11146/22 та просить залишити його в силі.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги в частині довіреностей щодо надання права переуступного напису, позивач зазначає, що законодавство України не містить вимог щодо того, аби переуступний напис був вчинений саме у той час, коли була складена залізнична накладна чи комерційний акт. Надана ТОВ «ДТЕК Курахувська ЦЗФ» довіреність підтверджує право вчинення переуступних написів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у 2022 році. Вантажоодержувач зробив на залізничних накладних переуступний напис відправнику вантажу - ТОВ "ДТЕК Курахівська ЦЗФ" на пред`явлення претензії та позову до АТ «Укрзалізниця». Переуступний напис засвідчений підписами директора та головного бухгалтера, печаткою підприємства, які мали право їх вчиняти в 2022 році.

В частині доводів щодо визначення % норми природної втрати вугільної продукції та надання документів про якість вугілля позивач зазначає, що матеріалами справи підтверджено передачу вантажовідправником відповідачу для перевезення вугілля кам`яного марки Г-газове, яке відповідно до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД) та розділу 1 ДСТУ 4082-2002 «Паливо тверде. Ситовий метод визначання гранулометричного складу», затвердженого наказом Держстандарту України №163 від 19.03.2002, є мінеральним паливом. Природні властивості кам`яного вугілля марки Г - газове класифіковані відповідно до Інструкції про порядок та умови поставки, закладення, зберігання і відпуску вугілля державного резерву на пунктах відповідального зберігання, затвердженої наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 19.10.2012 №1157, не передбачають вмісту вологості як природної складової частини в даній речовині. На думку позивача, вимоги відповідача щодо витребування документів про якість вугілля безпідставні та не відповідають вимогам чинного законодавства України.

Позивач також наводить доводи щодо надання доказів на підтвердження сплати вантажоодержувачем вартості вантажу та довідок щодо його вартості.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши заявлене АТ «Укрзалізниця» клопотання про витребування доказів, апеляційний господарський суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 ГПК України суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду за клопотанням сторін вирішує питання про витребування доказів.

Згідно зі ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в ч. ч. 2 та 3 ст. 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Витребування доказів є правом, а не обов`язком суду.

З матеріалів справи вбачається, що з клопотанням про витребування доказів (в т.ч. доказу, який відповідач просить витребувати суд апеляційної інстанції) відповідач звертався до господарського суду першої інстанції і судом у задоволенні такого клопотання відмовлено.

Колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для витребування вказаних скаржником доказів, оскільки такі не є необхідними в контексті заявленої позовної вимоги, враховуючи, що матеріали даної справи містять достатньо доказів для підтвердження або спростування заявлених позивачем вимог та доводів апеляційної скарги АТ «Укрзалізниця».

За таких підстав суд відмовляє у задоволенні клопотання АТ «Укрзалізниця» про витребування у позивача посвідчення про якість рядового вугілля (продуктів збагачення) та результат аналізу лабораторії, які відповідають Типовій формі УПД-35 «Посвідчення про якість», які містять інформацію щодо відсотку вологості вугілля, що перевозилось за спірними залізничними накладними.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

У період січня-лютого 2022 року ТОВ «ДТЕК Курахівська ЦЗФ» здійснило відправку вугілля кам`яного у твердому стані, вологість 0%, на адресу ДТЕК «Бурштинська ТЕС» залізничним транспортом зі станції відправлення Курахівка Донецької залізниці до станції призначення Бурштин Львівської залізниці, у вагонах:

- 53513057 в кількості 68,900 тон по залізничній накладній № 53071791,

- 62966981 в кількості 70,000 тон по залізничній накладній № 53070793,

- 56875065 в кількості 68,800 тон по залізничній накладній № 53054268,

- 53502100 в кількості 68,700 тон по залізничній накладній № 53066395,

- 61077749 в кількості 69,800 тон по залізничній накладній № 53066395,

- 55113468 в кількості 70,000 тон по залізничній накладній № 53066395,

- 61075859 в кількості 70,000 тон по залізничній накладній № 53068276,

- 61017620 в кількості 69,800 тон по залізничній накладній № 53065116,

- 56533441 в кількості 68,800 тон по залізничній накладній № 53059424,

- 53502621 в кількості 69,000 тон по залізничній накладній № 52984127,

- 56420367 в кількості 68,800 тон по залізничній накладній № 52984127,

- 63525174 в кількості 70,000 тон по залізничній накладній № 52984127,

- 62523345 в кількості 69,800 тон по залізничній накладній № 52984127,

- 55020762 в кількості 69,800 тон по залізничній накладній № 52984127.

АТ «Укрзалізниця» прийняло вантаж за вказаними вище залізничними накладними до перевезення без зауважень та заперечень.

Перелічені вище залізничні накладні містять переуступні написи за підписами начальника та головного бухгалтера підприємства-вантажоодержувача, які скріплені печаткою, що свідчить про передачу права на пред`явлення позову ТОВ «ДТЕК Курахівська ЦЗФ», тобто від вантажоодержувача до вантажовідправника, що відповідає приписам ч. 2 ст. 130, ст. 133 Статуту залізниць України.

На станції Бурштин Львівської залізниці АТ «Укрзалізниця» провело комісійну перевірку маси вантажу та за результатами зважування виявило, що частину вантажу у вагонах, які перевозились за відповідними залізничними накладними, втрачено, про що складено відповідні комерційні акти №№ 388103/96, 388103/95, 388103/102, 388103/90, 388103/91, 388103/94 388103/98, 388103/93, 388103/100, 388103/60, 388103/61, 388103/63, 388103/64, 388103/65.

Згідно з даними комерційних актів:

№ 388103/96 недостача у вагоні № 53513057 складає 1,350 тоин;

№ 388103/95 недостача у вагоні № 62966981 складає 2,300 тони;

№ 388103/102 недостача у вагоні № 56875065 складає 1,250 тони;

№ 388103/90 недостача у вагоні № 53502100 складає 3,450 тони;

№ 388103/91 недостача у вагоні № 61077749 складає 2,850 тони;

№ 388103/94 недостача у вагоні № 55113468 складає 5,950 тони;

№ 388103/98 недостача у вагоні № 61075859 складає 0,950 тони;

№ 388103/93 недостача у вагоні № 61017620 складає 1,050 тони;

№ 388103/100 недостача у вагоні № 56533441 складає 0,900 тони;

№ 388103/60 недостача у вагоні № 53502621 складає 0,850 тони;

№ 388103/61 недостача у вагоні № 56420367 складає 0,900 тони;

№ 388103/63 недостача у вагоні № 63525174 складає 2,350 тони;

№ 388103/64 недостача у вагоні № 62523345 складає 1,750 тони;

№ 388103/65 недостача у вагоні № 55020762 складає 1,700 тони.

Комерційні акти складені та підписані працівниками станції, комерційним агентом та представником здавача.

Фактична вартість вугільної продукції, яка перевозилася спірними вагонами, визначена у довідках відправника, згідно з якими:

фактична вартість 1 тони кам`яного вугілля Г (Г1) (0-100), що перевозилось у вагоні №53513057, складає 4278,53 грн з урахуванням ПДВ;

фактична вартість 1 тони кам`яного вугілля Г (Г1) (0-100), що перевозилось у вагоні №62966981, складає 4195,49 грн з урахуванням ПДВ;

фактична вартість 1 тони кам`яного вугілля Г (Г1) (0-100), що перевозилось у вагоні

№ 56875065, складає 3959,78 грн з урахуванням ПДВ;

фактична вартість 1 тони кам`яного вугілля Г (Г1) (0-100), що перевозилось у вагоні №53502100, складає 4053,64 грн з урахуванням ПДВ;

фактична вартість 1 тони кам`яного вугілля Г (Г1) (0-100), що перевозилось у вагоні №61077749, складає 4053,64 грн з урахуванням ПДВ;

фактична вартість 1 тони кам`яного вугілля Г (Г1) (0-100), що перевозилось у вагоні №55113468, складає 4053,64 грн з урахуванням ПДВ;

фактична вартість 1 тони кам`яного вугілля Г (Г1) (0-100), що перевозилось у вагоні №61075859, складає 4259,93 грн з урахуванням ПДВ;

фактична вартість 1 тони кам`яного вугілля Г (Г1) (0-100), що перевозилось у вагоні №61017620, складає 4177,32 грн з урахуванням ПДВ;

фактична вартість 1 тони кам`яного вугілля Г (Г1) (0-100), що перевозилось у вагоні №56533441, складає 3792,85 грн з урахуванням ПДВ;

фактична вартість 1 тони кам`яного вугілля Г (Г1) (0-100), що перевозилось у вагоні №53502621 складає 4047,58 грн з урахуванням ПДВ;

фактична вартість 1 тони кам`яного вугілля Г (Г1) (0-100), що перевозилось у вагоні №56420367, складає 4047,58 грн з урахуванням ПДВ;

фактична вартість 1 тони кам`яного вугілля Г (Г1) (0-100), що перевозилось у вагоні №63525174, складає 4047,58 грн з урахуванням ПДВ;

фактична вартість 1 тони кам`яного вугілля Г (Г1) (0-100); що перевозилось у вагоні №62523345, складає 4047,58 грн з урахуванням ПДВ;

фактична вартість 1 тони кам`яного вугілля Г (Г1) (0-100), що перевозилось у вагоні № 55020762, складає 4047,58 грн з урахуванням ПДВ.

Звертаючись з позовом про стягнення з АТ «Укрзалізниця» вартості недостачі вантажу, позивач вважає, що із застосування 1% норми природної втрати АТ «Укрзалізниця» має відшкодувати 72 808,96 грн.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Загальні умови перевезення на підставі ч. 2 ст. 908 ЦК України визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Аналогічні положення містяться у ч. 5 ст. 307 ГК України.

Відповідно до ст. 909 ЦК України за договором перевезення одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно зі ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 06.04.1998 №457 (далі - Статут), цей Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (п. 3 Статуту).

За визначенням ст. 6 Статуту накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи-одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено також ч. 2 ст. 907 ГК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 Статуту відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Згідно зі ст. 37 Статуту під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса, вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Маса вантажів визначається відправником.

Абзацом 2 ст. 24 Статуту передбачено право залізниці перевіряти правильність відомостей, зазначених вантажовідправником у накладній, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Матеріали справи свідчать, що на станції відправлення у вищевказаних залізничних накладних зазначено відповідну масу вантажу (вугілля кам`яного) у вагонах. Правильність внесених відомостей до вказаних накладних підтверджена підписом представника відправника.

За приписами ч. 1 ст. 307 ГК України, ст.22 Статуту за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з п. 2 ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 920 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язань, які випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про залізничний транспорт» підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Статтею 23 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про залізничний транспорт» обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом.

Статтею 129 Статуту передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць; для засвідчення маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами зважування вантажу, який перевозився за залізничними накладними №№ 53071791, 53070793, 53054268, 53066395, 53068276, 53065116, 53059424, 52984127, було виявлено недостачу вантажу, про що складено відповідні комерційні акти №№ 388103/96, 388103/95, 388103/102, 388103/90, 388103/91, 388103/94 388103/98, 388103/93, 388103/100, 388103/60, 388103/61, 388103/63, 388103/64, 388103/65.

Суд встановив, що ці комерційні акти за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту та Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за №567/6855, а тому є належними та допустимими доказами на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеної у накладних, фактичній масі вантажу, та недостачі вантажу, який перевозився у зазначених вище вагонах.

При цьому докази заперечень відповідача щодо форми, порядку складання, змісту вказаних комерційних актів та посадових осіб, які їх підписали, а також факту оскарження їх з боку останніх відсутні.

В усіх наведених вище комерційних актах зазначено, що вантаж був маркований чотирма повздовжними борознами. Але на час складання комерційних актів по всй поверхні вантажу виявлено сліди ходіння. В усіх перелічених вище вагонах виявлено виїмки вантажу, на яких відсутнє маркування. Всі вагони в технічному та комерційному відношенні справні, розвантажувальні люки з обох сторін закриті, під час видачі вантажу просипання не було.

Стаття 623 ЦК України зобов`язує сторону, яка порушила зобов`язання, відшкодувати завдані у результаті цього збитки.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 ГК України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Колегія суддів зазначає, що відповідальність за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу регулюється Статутом, норми якого є спеціальними у сфері залізничних перевезень і не суперечать положенням ЦК України та ГК України.

Пунктом 2 Правил заявлення та розгляду претензій (ст. ст. 130-137 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту Укрїани №334 від 28.05.2002, установлено, що згідно зі ст. 133 Статуту передача права на пред`явлення претензій та позовів відправником одержувачу або одержувачем відправнику, а також відправником або одержувачем вищій організації засвідчується переуступним написом на відповідному документі (накладній, квитанції про приймання вантажу до перевезення, багажній квитанції) такого змісту: «Право на пред`явлення претензії та позову передано (найменування організації)». Переуступний напис засвідчується підписами керівника і головного (старшого) бухгалтера та печаткою підприємства. Передача права на пред`явлення претензій та позовів відправником або одержувачем уповноваженій особі, яка виступає від їх імені, засвідчується довіреністю, оформленою згідно з чинним законодавством.

Статтею 130 Статуту передбачено, що право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Згідно з п. 133 Статуту передача іншим організаціям або громадянам права на

пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені. Передача права на пред`явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

Суд встановив, що після видачі вантажу вантажоодержувачу останній передав право на пред`явлення претензії та позову до залізниці вантажовідправнику.

Щодо доводів апеляційної скарги в цій частині колегія суддів відзначає, що у матеріалах справи відсутні докази вчинення спірних передавальних написів у період з 01.01.2022 по 31.01.2022, тобто до 01.02.2022.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, саме на відповідача покладається обов`язок доведення тих обставин, на які він посилається, а саме того, що передавальні записи були здійсненні до видачі довіреності від 31.01.2022 №74/ЗЕ/2022.

Відповідач доказів на підтвердження зазначених обставин не надав, а тому колегія суддів оцінює відповідні доводи критично.

За приписами ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Вказані положення законодавства та обставини справи свідчать про відповідальність саме відповідача, як перевізника, за спірну нестачу.

При цьому відповідач всупереч ст. ст. 74, 76, 77 ГПК України, ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт», ст. 113 Статуту не довів суду, що нестача вантажу виникла з незалежних від перевізника причин, тобто не спростував відсутність своєї вини у незабезпеченні збереження переданого йому вантажу.

Відповідно до ст. 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення. Загальна сума відшкодування збитку за незбережений вантаж в усіх випадках не може перевищувати суми, яка сплачується за повністю втрачений вантаж. Поряд із відшкодуванням збитків у разі втрати вантажу залізниця відшкодовує стягнуту за цей вантаж провізну плату, якщо вона не включається у вартість втраченого вантажу.

Згідно зі ст. 924 ЦК України, ст. 314 ГК України і ст. ст. 114, 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

На підтвердження вартості втраченого вантажу позивач надав копії довідок, підписаних директором та начальником відділу планування та інвестицій ТОВ «ДТЕК Курахівська ЦЗФ», у яких визначено вартість 1 тонни відвантаженого вугілля (з ПДВ).

При цьому у довідках зазначена інформація про вартість вугільної продукції у кожному вагоні, в яких було виявлено нестачу вантажу, із зазначенням номеру спірної залізничної накладної.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 623 ЦК України, ст. 314 ГК України, а також ст. 115 Статуту, колегія суддів вважає, що надані позивачем довідки вантажовідправника, в яких визначена вартість однієї тонни вантажу, відправленого згідно вищевказаних накладних, є належним підтвердженням вартості втраченого під час перевезення залізницею вантажу, а відтак розмір збитків є підтвердженим відповідно до вимог законодавства.

Пунктом 27 Правил перевезення вантажів встановлено, що вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли недостача вантажу не перевищує норм природної втрати і граничного розходження визначення маси (п. «г» ст. 111 Статуту).

Згідно з п. 27 Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 1) 2% маси, зазначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; руда марганцева і хромова; кварцити у подрібненому стані (фракції 0-6 мм); мідний купорос; хімічна сировина навалом; солі; фрукти свіжі; овочі свіжі; шкіра оброблена і мокросолона; тютюн; м`ясо свіже; 2) 1,5% маси, зазначеної в перевізних документах: вугілля деревне; будівельні матеріали; кварцити в кусках; жири; риба солона; мінеральні добрива; 3) 1% маси, зазначеної в перевізних документах: мінеральне паливо; кокс; руда залізна; вовна немита; мило; м`ясо морожене; птиця бита всяка; копченості м`ясні всякі; 4) 0,5% маси всіх інших вантажів.

Норми недостачі або надлишку маси вантажів розраховуються:

- від маси брутто - для вантажів, які перевозяться в тарі й упаковці;

- від маси нетто - для вантажів, які перевозяться без тари й упаковки.

Суд встановив, що у п. 20 залізничних накладних зазначено, що вологість вугілля кам`яного марки Г-газове, яке перевозилось на підставі цих документів, складає 0%.

Таким чином, з урахуванням п. 27 Правил видачі вантажів норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 1% маси, зазначеної в перевізних документах, що відноситься, зокрема, до перевезення мінерального палива (вугілля кам`яного), вологість якого складає 0%.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема: від 21.06.2018 у справі №910/435/17, від 26.06.2018 у справі №910/5497/17, від 24.07.2018 у справі №910/22325/16, від 07.08.2019 у справі №910/23346/16, від 10.08.2018 у справі №910/22324/16, від 16.10.2019 у справі №910/16904/18 та від 05.02.2020 у справі №910/3868/19.

Щодо доводів апеляційної скарги про неправомірну відмову судом у задоволенні клопотання АТ «Укрзалізниця» про витребування доказів апеляційний господарський суд, окрім вказаного вище, зазначає, що абз. 2 ст. 24 Статуту передбачено право залізниці перевіряти правильність відомостей, зазначених вантажовідправником у накладній, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній. Таким чином, скаржник мав право перевірити правильність зазначених вантажовідправником у накладних відомостей.

Доводи скаржника про те, що при визначенні норми природної втрати маси вантажу підлягав застосуванню коефіцієнт 2%, а не 1%, колегія суддів відхиляє, оскільки у залізничних накладних не зазначено про те, що вантаж перевозився у вологому стані.

За таких обставин відсутні як підстави для витребування у позивача додаткових доказів на підтвердження вологості спірного вугілля, так і підстави для визначення розміру норм природної втрати та граничного розходження на рівні 2%.

Щодо посилань скаржника на застосування судом касаційної інстанції при вирішенні даної категорії спорів саме 2% норми недостачі (зокрема, у постанові об`єднаної палати від 04.03.2020 у справі №905/487/19, у постановах від 05.02.2020 у справі №910/3868/19, від 10.08.2018 у справі №910/22324/16, у постанові від 25.01.2021 у справі №910/118/20 та у постанові від 21.07.2021 справі №914/2343/19), колегія суддів зазначає, що вказані справи та справа, що розглядається, не є подібними, а тому висновки суду касаційної інстанції у цьому випадку не є релевантними та не можуть бути застосовані.

Так, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 04.03.2020 у справі №905/487/19 суд вирішував питання щодо наявності підстав для стягнення з перевізника збитків, що виникли внаслідок недостачі вантажу - коксу доменного, в той час як у справі, що розглядається, відповідач перевозив інший вантаж - вугілля кам`яне.

У постанові Верховного Суду від 05.02.2020 у справі №910/3868/19 не встановлено, що для перевезення було завантажено вугілля кам`яне марки Г-газове, в твердому стані вологістю 0%, в той час як у справі, що розглядається, такі обставини встановлено.

У постанові Верховного Суду від 10.08.2018 у справі №910/22324/16 суд застосував коефіцієнт природної втрати маси вантажу 2% від маси нетто, оскільки вантаж перевозився у вологому стані, що підтверджується його характеристиками, наведеними у накладній (вологість 7%), в той час як у справі, що розглядається, у накладній зазначена характеристика вугілля вологість 0%.

У постанові Верховного Суду від 25.01.2021 у справі №910/118/20 також було встановлено, що згідно із зазначеною у накладних інформацією (графа 20 «Найменування вантажу») вантаж (кам`яне вугілля) перевозився у вологому стані (від 12% до 16%), а тому має застосовуватись коефіцієнт природної втрати маси вантажу 2% від маси нетто.

Постановою від 21.07.2021 справі №914/2343/19 Верховний Суд скасував прийняті господарськими судами першої та апеляційної інстанції рішення та постанову і направив справу на новий розгляд до місцевого господарського суду. За текстом цієї постанови Верховний Суд зазначив, що суди попередніх інстанції не встановили стан (% вологи) вантажу - кам`яного вугілля.

У цій же постанові Верховний Суд відзначив, що правова позиція, що розрахунок вартості недостачі вантажу здійснюється з урахуванням норми природної втрати під час перевезення вантажу (кам`яного вугілля) відповідно до п. 27 Правил видачі вантажів, та безпосередньо залежить від характеристики (властивості) вантажу, зазначеній в залізничній накладній, неодноразово викладена в постановах Верховного Суду, прийнятих у подібних правовідносинах, зокрема, від 15.03.2021 у справі №910/5038/20, від 25.01.2021 у справі №910/118/20, від 07.08.2018 у справі №910/23346/16, від 16.10.2019 у справі №910/16904/18.

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, яке підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, перевіривши наданий позивачем та здійснений господарський судом першої інстанції розрахунок, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду, що до стягнення з АТ «Укрзалізниця» підлягає 72 808,96 грн вартості недостачі вантажу.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків не спростовують.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається; підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» від імені якої діє Регіональна філія «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2023 у справі №910/11146/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2023 у справі №910/11146/22 залишити без змін.

3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.

4. Справу №910/11146/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України, за наявності підстав, визначених ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді В.А. Корсак

С.О. Алданова