РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.07.2023Справа № 910/6338/23

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого - судді Лиськова М.О.,

при секретарі судового засідання Осьмаку Ю.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково- виробниче підприємство "Індустріальне обладнання"

вул. Грушевського, буд. 39 Е, м. Одеса, 65031

до Акціонерного товариства "Укртранснафта"

вул. Князів Острозьких, 32/2, м. Київ, 01010

про стягнення 1 630 607,77 грн.

За участі представників учасників справи згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково- виробниче підприємство "Індустріальне обладнання" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Укртранснафта" (далі-відповідач) стягнення 1 630 607,77 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.2023 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково- виробниче підприємство "Індустріальне обладнання" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 07.06.2023.

30.05.2023 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в котрому проти задоволення позову частково заперечує та вказує, що після відкриття провадження відповідачем здійснено оплату суми основної заборгованості у розмір 1 499 400,00 грн., на підтвердження чого додано платіжне доручення № від 19.05.2023. Також відповідачем заперечено проти нарахування штрафних санкцій, заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

01.06.2023 позивачем подано відповідь на відзив, із спростуванням заперечень відповідача проти позовних вимог.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.06.2023 судом відкладено розгляд справи на 28.06.2023.

Протокольною ухвалою суду від 28.06.2023 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.07.2023.

12.07.2023 в судове засідання з`явилися представники позивача та відповідача. Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача просив закрити провадження в частині стягнення суми основної заборгованості, у стягненні решти позовних вимог відмовити.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи у судовому засіданні 12.07.2023 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

30.12.2022 між ТОВ «НВП «Індустріальне Обладнання» (Постачальник, Позивач) та АТ «Укртранснафта» (Покупець, Відповідач) за результатами проведеної процедури закупівлі укладено договір поставки № 23-02/116-22 (надалі - Договір).

Відповідно до умов Договору та за результатами проведеної процедури закупівлі (згідно з протоколом щодо прийняття рішення Уповноваженою особою з проведення публічних закупівель АТ «Укртранснафта» від 22.12.2022 № 265УОВ/2) Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупця у погоджені Сторонами строки аксесуари до робочого одягу (код 18140000-2 за ДК 021:2015) (UA-2022-12-09-008853-a) (маски зварювальника) (надалі за текстом - «Товар»), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити такий Товар (п.1.1. Договору).

Відповідно до п. 2.1. Договору Сторони визначили, що номенклатура, кількість, ціна, умови гарантії, а також строк, місце та умови поставки Товару визначені у Специфікації до даного Договору, яка підписується уповноваженими представниками Сторін, що є Додатком № 1 до цього Договору та є його невід`ємною частиною (надалі - «Специфікація»).

Також п. 2.2. Договору Сторони погодили - інформація про технічні, якісні та кількісні характеристики Товару визначена у Додатку № 2 до цього Договору, який є його невід`ємною частиною (надалі - «Додаток № 2»).

Загальна вартість Товару за Додатком № 1 (Специфікацією) складає: 1 499 400,00 грн., в т.ч. ПДВ (20 %): 249 900,00 грн. Умови поставки: DDP - згідно з «ІНКОТЕРМС. Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (редакція 2020 року)». Місце поставки: вул. Свіштовська, 9, м. Кременчук, Полтавська область, 39610. Строк поставки: протягом 300 (триста) календарних днів з дати отримання Постачальником письмової Заявки від Покупця.

Частиною 4 Договору Сторони визначили:

4.1. Платежі за даним Договором здійснюються Покупцем шляхом перерахування безготівкових грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, вказаний у Договорі.

4.2. Розрахунок за Товар здійснюється протягом 10 (десяти) календарних днів з дати підписання електронного первинного документа (видаткової накладної).

4.3. Сторони узгодили, що будь-які платежі за цим Договором здійснюються виключно на банківські рахунки, зазначені Сторонами у Договорі.

Змістом п. 5.2. Договору Сторони визначили, що Постачальник починає відвантаження Товару Покупцю у строки, передбачені Специфікацією, на підставі отриманої від Покупця письмової Заявки про готовність до виконання Договору (в тому числі на кожну частину/партію Товару) (далі - «Заявка»/«Заявках»).

Також умовами ч. 5 Договору визначено:

5.5. Приймання Товару Покупцем (в тому числі кожної частини/партії Товару) підтверджується шляхом підписання уповноваженими представниками Сторін електронного (-их) первинного (-их) документа (-ів) (видаткової (-их) накладної (-их)).

5.6. Складання (створення) та підписання електронного (-их) первинного (-их) документа (-ів) (видаткової (-их) накладної (-их)) здійснюється Сторонами в електронній формі з використанням ресурсів Сервісу iDocHUB та визнається Сторонами істотною умовою цього Договору згідно з ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України.

5.7. При відвантаженні Товару (в тому числі кожної частини/партії Товару), Постачальник з використанням ресурсів Сервісу iDocHUB складає (створює) та підписує електронний первинний документ (видаткову накладну).

5.8. Покупець протягом 3 (трьох) робочих днів з дати надходження Товару (в тому числі кожної частини/партії Товару) за місцем поставки Товару перевіряє відповідність Товару умовам Договору та перевіряє достовірність даних, наведених в електронному первинному документі (видатковій накладній), та:

5.8.1. За відсутності заперечень щодо відповідності Товару умовам Договору та відомостям, наведеним в електронному первинному документі (видатковій накладній), уповноважений представник Покупця з використанням ресурсів Сервісу iDocHUB накладає на електронний первинний документ (видаткову накладну) електронний підпис.

5.12. Датою поставки Товару (в тому числі кожної частини/партії Товару) та моментом отримання Покупцем Товару (в тому числі кожної частини/партії Товару) від Постачальника вважається дата підписання електронного (-их) первинного (-их) документа (-ів) (видаткової (-их) накладної (-их)) представником Покупця.

04.01.2023 Покупцем було складено, підписано та направлено Постачальнику лист-заявку про готовність АТ «Укртранснафта» до виконання Договору № 23-00/6/70-23, якою, згідно з умовами п. 5.2 Договору, АТ «Укртранснафта» надало свою згоду на поставку масок зварювальника в кількості вказаній в Додатку № 1 (Специфікації).

25.01.2023 Постачальником було передано Покупцю товар, що підтверджується видатковою накладною № 1, яка була підписана КЕП з боку Покупця 06.02.2023.

Отжн, за твердженням Позивача, Постачальник повністю виконав умови Договору, а Покупцем прийнято товар 06.02.2023.

Враховуючи умови Договору, Покупець повинен був здійснити сплату за отриманий Товар в строк до 16.02.2023.

08.03.2023 Постачальник за вих. № 0293 направив Покупцю повідомлення про виникнення заборгованості за поставлений товар та необхідність сплати, а також зауважив на наявності порушень умов Договору.

20.03.2023 Постачальник за вих. № 0241 направив Покупцю повідомлення про виникнення заборгованості за поставлений товар та необхідність сплати, а також зауважив на наявності порушень умов Договору.

22.03.2023 Покупець направив Постачальнику підписаний КЕП лист щодо змін ціни за товар, яким зазначив, що між АТ «Укртранснафта» та ТОВ «НВП «Індустріальне Обладнання» укладено договір від 30.12.2022 № 23-02/116-22 на поставку масок зварювальника. У зв`язку з коливаннями цін на товар по договору поставки від 30.12.2022 № 23-02/116-22, просив Постачальника розглянути можливість зміни (зменшення) ціни за фактично поставлені маски зварювальника без зміни кількості (обсягу) та якості товарів шляхом укладення відповідної додаткової угоди.

23.03.2023 за вих № 0247 Постачальник направив Покупцю відповідь на лист щодо зміни ціни за товар, в якому надав пояснення щодо формування ціни на товар, а також зауважив на наявності непогашеної заборгованості та просив її погасити.

04.04.2023 за вих. № 01 Постачальник склав та направив Покупцю претензію-вимогу, якою просив здійснити сплату заборгованості за Договором протягом п`яти днів від дня отримання претензії-вимоги.

Таким чином, спір у справі виник у зв`язку із тим, що Покупець, порушуючи умови Договору, не оплатив поставлений товар, внаслідок чого, на день подачу позову у останнього утворилась заборгованість по оплаті поставленої продукції в розмірі 1 499 400,00 грн.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відтак, між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання параграфа 1 глави 30 ГК України, глави 54 ЦК України (поставка, купівля-продаж).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

На виконання умов Договору та заявки позивач здійснив поставку товару на суму 1 499 400,00 грн. за видатковою накладною №1 від 25.01.2023.

Натомість, відповідач порушив взяті на себе зобов`язання передбачені Договору та у строк передбачений умовами укладеного між Сторонами Договором не здійснив оплату поставленого Товару. У зв`язку з чим, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість на загальну суму 1 499 400,00 грн.

Водночас, матеріалами справи, її фактичними обставинами встановлено, що після відкриття провадження у справі Відповідачем на користь Позивача в рахунок погашення заборгованості за накладною №1 від 25.01.2023 сплачено суму у розмірі 1 499 400,00 грн грн., що підтверджується платіжним дорученням № від 19.05.2023.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем сплачено на користь позивача суму основної заборгованості.

Стаття 231 Господарського процесуального кодексу України містить вичерпний перелік підстав з яких господарський суд закриває провадження у справі.

Закриття провадження у справі - це форма завершення справи, яке зумовлене передбаченими законом обставинами, які повністю відкидають можливість судочинства.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, в тому випадку коли спір врегульовано самими сторонами шляхом перерахування боргу (передачі майна чи усунення перешкод у користуванні ним) після звернення кредитора з позовом за умови подання доказів такого врегулювання.

Враховуючи, що предмет спору (стягнення в сумі 1 499 400,00 грн.) припинив своє існування після звернення позивача з даним позовом до суду та відкриття провадження у справі, суд дійшов висновку закрити провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 1 499 400,00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Позивачем заявлено до стягнення із відповідача 8 256,97 грн. 3% річних, 22 491,00 грн. інфляційних втрат.

Стосовно вказаних позовних вимог суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд встановив, що він є арифметично вірним, таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 8 256,97 грн. 3% річних, 22 491,00 грн. інфляційних втрат, а позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню повністю.

Також позивачем заявлено до стягнення із відповідача 100 459,80 грн. - пені, нарахованої за період 17.02.2023-24.04.2023.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 7.4. Договору у разі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань Покупцем, останній сплачує Постачальнику пеню в розмірі 0,1% за кожний день прострочення від суми простроченого платежу, але не більше розміру облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Оскільки відповідач не виконав своє зобов`язання з поставки товару у строк, встановлений Договором, заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача 100 459,80 грн. - пені, нарахованої за період 17.02.2023-24.04.2023 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю, за розрахунками позивача, які перевірені та визнані судом вірними.

Відповідач заперечуючи проти позовних вимог та звертаючись до суду із заявою про відмову у стягненні розміру пені з АТ «Укртранснафта» посилається на ту обставину, що у зв`язку з наявністю заборони здійснювати платежі без погодження з АТ «НАК «Нафтогаз України». а отже відсутністю вини АТ «Укртранснафта» у простроченні оплати за Товар.

Суд зауважує, що наразі відповідачем доказово не обґрунтовано суду дійсної винятковості вказаного випадку із прострочення оплати за Товар, як і не доведено наявності інших обставин, які б давали достатньо підстав для зменшення розміру неустойки.

До того ж, за висновками суду, заявлений позивачем розмір пені не є надмірно великим.

Суд вважає, що відповідач не довів наявність виняткових обставин у справі, не навів доводів щодо неспівмірності пені з розмірами збитків, понесених позивачем, що може бути підставою для зменшення штрафних санкцій.

Таким чином, за висновками суду, жодних підстав для звільнення Підприємства від оплати нарахованих позивачем сум пені немає.

З огляду на вищевикладене, заява відповідача про зменшення пені залишена судом без задоволення як така, що позбавлена належного доказового обґрунтування.

Що стосується заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій суд зазначає наступне.

Нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму боргу відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 09.02.2021 у справі №520/17342/18, від 19.06.2019 у справі №703/2718/16-ц (провадження №14-241цс19) та від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц (провадження №14-591цс18), від 13.11.2019 у справі №922/3095/18 (провадження №12-105гс19), від 13.03.2020 у справі №902/417/18 (провадження №12-79гс19).

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

З аналізу положень статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України вбачається, що ними передбачено право суду на зменшення штрафних санкцій (штрафу, пені), в той час як стягнення 3% річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями, зокрема неустойкою, а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.07.2019 у справі №910/3692/18, від 27.04.2018 у справі №908/1394/17 та від 22.01.2019 у справі №905/305/18.

Відтак, у суду відсутні правові підстави для зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат.

Заперечення відповідача проти задоволення позовних вимог суд розглянув і відхилив, як такі, що не спростовують заявлених позовних вимог.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 50000,00 грн.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, окрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Згідно із ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

Позивач надав до суду у якості доказів понесення 50000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу надав наступні документи: копія Договору № 20/04-2023/Ін від 20.04.2023 р., копія Додаткової Угоди № 1 від 20.04.2023, копія платіжної інструкції № 246 від 21.04.2023, копія ордеру АІ №1383637 від 20.04.2023.

Відповідно до умов Додаткової Угоди № 1 від 20.04.2023 вартість правової допомоги визначена сторонами Договору в твердий сумі (незалежно від кількості підготовлених документів, витраченого на підготовку документів часу, кількості та тривалості судових засідань складає 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) грн.

24.04.2023 між ТОВ «НВП «Індустріальне Обладнання» (далі - Клієнт), в особі директора Нікітенко Івана Володимировича, який діє на підставі Статуту, з однієї сторони, та Адвокатське бюро «Леоніда Тамазликар» складено та підписано Акт № 24/04-23 приймання-передачі правової допомоги за договором № 20/04-2023/Ін від 20.04.2023.

Відповідно до згаданого акту: «Бюро надало, а Клієнт прийняв надану Бюро наступну правову допомогу:

1.1. Стягнення в судовому порядку (у господарському суді 1-ї інстанції) на користь Клієнта заборгованості за договором № 23-02/116-22, шляхом вивчення договору поставки № 23-02/116-22, умов Додатку № 1 до Договору № 23-02/116-22, умов Додатку № 2 до Договору № 23-02/116-22, умов заявки від АТ «Укртранснафта» про готовність АТ «Укртранснафта» до виконання договору, видаткової накладної № 1 від 25.01.2023, повідомлень про необхідність сплати за товар вих. № 0271 від 10.02.2023, № 0293 від 08.03.2023, № 0241 від 20.03.2023, листа ТА «Укртранснафта» щодо змін ціни за товар, листа відповіді на лист щодо зміни ціни на товар вих. № 0247 від 23.03.2023, претензії-вимоги вих. № 01 від 04.04.203 про сплату за товар, довіреності АТ «Укртранснафта» № 163, узгодження правової позиції, підготовка та подання до суду першої інстанції позову (складання позовної заяви, проведення розрахунків штрафних санкцій, складання відповіді на відзив, необхідних у справі заяв, клопотань, заперечень, участь в судових засіданнях) вартістю 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп.

У своїх запереченнях проти відшкодування витрат на правничу допомогу Акціонерне товариство "Укртранснафта" вказувало, що заявлені позивачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами).

Суд погоджується з доводами відповідача та приходить до висновку про неспівмірність та необґрунтованість заявлених позивачем витрат на послуги адвоката із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також що розмір таких витрат є необґрунтованим з огляду на наступне.

Дана справа розглядалась за правилами загального позовного провадження, оскільки ціна позову перевищує 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, однак не є складною враховуючи, що предметом спору є стягнення боргу за підписаною сторонами видатковою накладною №1 від 25.01.2023 за Договором поставки від 30.12.2022 , а також 3% річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих у зв`язку з простроченням відповідачем виконання своїх зобов`язань з оплати поставленого Товару.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, відповідно до статті 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Таким чином, керуючись ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 50 000,00 грн, стосовно якої подано заяву, не відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, є неспівмірним з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи зважаючи на складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг з урахуванням часу здійснення представництва у суді.

Враховуючи вищезазначене, оцінивши подані заявником докази у підтвердження понесених ним витрат, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, характеру та обсягу наданих адвокатом послуг, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, з покладанням на відповідача обов`язку по відшкодуванню витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2, 3 ст. 80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Заперечення відповідача проти задоволення позовних вимог суд розглянув і відхилив, як такі, що не спростовують заявлених позовних вимог.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі №910/6338/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково- виробниче підприємство "Індустріальне обладнання" до Акціонерного товариства "Укртранснафта" про стягнення 1 630 607,77 грн. - закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України в частині стягнення основної заборгованості у 1 499 400,00 грн.

2. Позовні вимоги задовольнити частково.

3. Стягнути з Акціонерного товариства "Укртранснафта" (вул. Князів Острозьких, 32/2, м. Київ, 01010; ідентифікаційний код 31570412) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково- виробниче підприємство "Індустріальне обладнання" (вул. Грушевського, буд. 39 Е, м. Одеса, 65031; ідентифікаційний код 35566441) 100 459,80 грн. пені, 8 256,97 грн. 3% річних, 22 491,00 грн. інфляційних втрат та 1968,12 грн. судового збору та 25 000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Дата складання та підписання повного тексту рішення 20.07.2023

Суддя М.О. Лиськов