СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року м. Харків Справа № 922/1689/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Плахов О.В., суддя Шевель О.В.

за участю секретаря судового засідання Дзюби А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу фізичної особи ОСОБА_1 (вх. № 774 Х/2) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 06.04.2023 у справі №922/1689/21, постановлену суддею Лавренюк Т.А. у приміщенні Господарського суду Харківської області, повний текст підписано 11.04.2023,

за скаргою фізичної особи ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка Олександра Валентиновича

у справі за позовом фізичної особи ОСОБА_1 , м. Харків,

до фізичної особи ОСОБА_2 , м. Харків,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ореола" Компанія з управління активами", м. Харків,

про стягнення 4755901,65грн

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 06.04.2023 відмовлено у задоволенні скарги Фізичної особи ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка Олександра Валентиновича.

Не погодившись з вказаною ухвалою місцевого господарського суду, фізична особа ОСОБА_1 звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (надіслано засобами електронного зв`язку 21.04.2023), в якій просить:

- витребувати у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка Олександра Валентиновича матеріали ВП №71200456;

- скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 06 квітня 2023 року у справі № 922/1689/21 повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу:

1) визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка Олександра Валентиновича щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 71200456 від 06.03.2023;

2) визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка Олександра Валентиновича про відкриття виконавчого провадження № 71200456 від 06.03.2023;

3) визнати неправомірними подальші дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка Олександра Валентиновича після відкриття виконавчого провадження № 71200456 від 06.03.2023, здійснені ним в межах ВП №71200456, а саме: визнати протиправними та скасувати наступні постанови приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка Олександра Валентиновича:

- постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 06.03.2023 ВП № 71200456;

- постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 06.03.2023 ВП № 71200456;

- постанову про арешт коштів боржника від 06.03.2023 ВП № 71200456;

- постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику, в межах суми стягнення, від 06.03.2023 ВП № 71200456;

- постанову про арешт майна боржника від 06.03.2023 ВП № 71200456, якою накладено арешт на торговельні марки та заборонено будь-яку передачу прав на їх використання, а саме: 1) торговельну марку, свідоцтво України на торговельну марку № НОМЕР_1 , дата реєстрації: 29.06.2022; 2) торговельну марку, свідоцтво України на торговельну марку № НОМЕР_2 , дата реєстрації: 12.08.2019; 3) торговельну марку, свідоцтво України на торговельну марку № НОМЕР_3 , дата реєстрації: 27.11.2017; 4) торговельну марку, свідоцтво України на торговельну марку № НОМЕР_4 , дата реєстрації: 27.11.2017; 5) торговельну марку, свідоцтво України на торговельну марку № НОМЕР_5 , дата реєстрації: 10.03.2020.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.04.2023, для розгляду зазначеної апеляційної скарги визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Шевель О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.05.2023 залишено без руху апеляційну скаргу фізичної особи ОСОБА_1 (вх. № 774 Х/2) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 06.04.2023 у справі №922/1689/21 на підставі частини 2 статті 260 ГПК України; встановлено заявнику апеляційної скарги 10-денний строк, з дня вручення цієї ухвали, для усунення недоліків апеляційної скарги.

Крім того, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.05.2023 витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/1689/21.

05.05.2023 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №922/1689/21.

16.05.2023 на виконання ухвали Східного апеляційного господарського суду від 01.05.2023, у межах встановленого судом строку, до суду апеляційної інстанції засобами поштового зв`язку надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги (вх. № 5531).

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.05.2023, у зв`язку із навчанням судді Крестьянінова О.О. для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Фоміна В.О., суддя Пуль О.А., суддя Шевель О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.05.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи ОСОБА_1 (вх. № 774 Х/2) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 06.04.2023 у справі №922/1689/21; повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 20 червня 2023 року о 10:00 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 104; доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання не є обов`язковою; встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 09.06.2023, для подання заяв, клопотань, тощо - до 13.06.2023.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.06.2023 у зв`язку з відпусткою судді Пуль О.А. для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Фоміна В.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Шевель О.В.

Судове засідання Східного апеляційного господарського суду 20.06.2023 розпочалось за участю представника відповідача (стягувача у виконавчому провадженні), інші учасники справи в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце повідомлені належним чином.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.06.2023 оголошено перерву в судовому засіданні до 11 липня 2023 р. об 11:30 годині; повідомлено учасників справи, що судове засідання відбудеться у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м. Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, зал №104; доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання не є обов`язковою.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.07.2023 у зв`язку з відпусткою судді Крестьянінова О.О. для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Фоміна В.О., суддя Плахов О.В. суддя Шевель О.В.

Судове засідання Східного апеляційного господарського суду 11.07.2023 розпочалось за участю представника відповідача (стягувача у виконавчому провадженні), який надав пояснення щодо обставин справи, заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги в повному обсязі, просив апеляційну скаргу позивача (боржника у виконавчому провадженні) залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду без змін.

Представник апелянта та інші учасники справи в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце повідомлені належним чином. Зокрема інформацією щодо відстеження поштових відправлень з офіційного сайту АТ "Укрпошта" (трек-номер 954, 946) підтверджується, що ухвалу суду апеляційної інстанції від 20.06.2023 апелянт отримав 04.07.2023 та 10.07.2023. Також, вказана ухвала була надіслана на електронну адресу представника апелянта, зазначену в апеляційній скарзі.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України).

Верховний Суд у постанові від 29.04.2020 у справі №910/6097/17 зазначив, що відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні за їх відсутності.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи та правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, виходячи з того, що участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені частиною першою статтею 42 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов`язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників інших учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача (стягувача), з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду у відповідності до вимог статті 282 Господарського процесуального кодексу України зазначає про такі обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 , відповідач) про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 4755901,65 грн, з яких 4329125,00 грн основного боргу, 3% річних у розмірі 82426,42грн та збитки від інфляції в розмірі 344350,23 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язання за договором купівлі-продажу від 27.07.2020 з оплати переданої йому у власність частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Ореола" Компанія з управління активами".

Рішенням Господарського суду Харківської області від 05.08.2021 у справі №922/1689/21 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Судове рішення мотивоване тим, що зобов`язання сторін за договором купівлі-продажу частки від 27.07.2020 припинилися шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 19.08.2021 у справі № 922/1689/21 задоволено заяву ОСОБА_2 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу; стягнуто з позивача на користь відповідача 277795,00 грн судових витрат, з яких 237795,00 грн «гонорар успіху».

Постановою Східного апеляційного господарського суд від 17.01.2022 скасовано рішення Господарського суду Харківської області від 05.08.2021 у справі №922/1689/21; позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 основний борг у розмірі 4329125,00 грн, 3% річних у розмірі 82426,42 грн, інфляційні втрати у розмірі 344350,23 грн, судовий збір за подання позовної заяви - 71338,50 грн, судовий збір за подання апеляційної скарги - 107007,79 грн.

Постанова мотивована тим, що правовідносини, які склались між учасниками судового процесу свідчать про наявність між ними спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язання (зокрема щодо строку повернення позивачем суми позики), у зв`язку з чим такі вимоги не можуть вважатись безспірними, що свідчить про відсутність правових підстав для проведення зарахування вимог.

Також, постановою Східного апеляційного господарського суд від 17.01.2022 у справі №922/1689/21 скасовано додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 19.08.2021; відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Постановою Верховного Суду від 25.07.2022 касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено; постанову Східного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 у справі №922/1689/21 скасовано; рішення Господарського суду Харківської області від 05.08.2021 у справі №922/1689/21 залишено в силі; стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_7 ) 142677,05 грн судового збору за подання касаційної скарги; доручено Господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

29 липня 2022 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду із заявою про розподіл та стягнення судових витрат, в якій заявник просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені відповідачем судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу в сумі 337795,00 грн, з яких: 40000,00 грн надані послуги адвокатом у суді першої інстанції; 34000,00 грн надані послуги адвокатом у суді апеляційної інстанції; 263795,00 грн - надані послуги адвокатом у суді касаційної інстанції.

Зазначена заява мотивована тим, що відповідач поніс витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи №922/1689/21 у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, розмір яких заявник вважає співмірним зі складністю справи та обсягом наданої адвокатом правничої допомоги у цій справі.

Додатковою постановою Верховного Суду від 08.09.2022 заяву ОСОБА_2 про розподіл та стягнення судових витрат у справі №922/1689/21 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_7 ) 60000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката. В іншій частині заяву ОСОБА_2 про розподіл та стягнення судових витрат у справі №922/1689/21 залишено без задоволення. Видачу відповідного наказу доручено Господарському суду Харківської області.

Господарським судом Харківської області на примусове виконання постанов суду касаційної інстанції видано відповідні накази.

Зокрема, 05.10.2022 Господарським судом Харківської області на примусове виконання постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25 липня 2022 року у справі № 922/1689/21 видано наказ про стягнення з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_7 ) 142677,05 грн судового збору за подання касаційної скарги; стягувач: фізична особа ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_7 ); боржник: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_6 ).

Представник стягувача ОСОБА_2 адвокат Бородін Т.В. звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленко Олександра Валентиновича із заявою про примусове виконання рішення (вх. 53 від 06.03.2023), в якій посилаючись на те, що залишок боргу за наказом Господарського суду Харківської області від 05.10.2022 справа № 922/1689/21 складає 83012,60 грн, просив стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_7 ) 83012,60 грн судового збору за подання касаційної скарги (т.5, а.с. 114-115).

До вказаної заяви додано, зокрема, оригінал наказу Господарського суду Харківської області від 05.10.2022 справа № 922/1689/21 на примусове виконання постанови з відміткою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванюта Івана Миколайовича про стягнення 06.01.2023 на користь стягувача 59664,24 грн, залишок боргу складає 83012,60 грн (т.5, а.с. 115).

06.03.2023 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Ярмоленко Олександром Валентиновичем, якому стягувачем було подано заяву про примусове виконання рішення (вх. 53 від 06.03.2023), прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 71200456, згідно якої відкрито виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду Харківської області № 922/1689/21, виданого 05.10.2022, про стягнення з фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_7 ) 142677,05 грн судового збору за подання касаційної скарги, згідно відмітки на виконавчому документі та заяві стягувача залишок суми боргу за виконавчим документом на момент пред`явлення становить 83012,60 грн; стягнуто з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 8301,26 грн (10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню) (т.5, а.с.125).

Після відкриття виконавчого провадження № 71200456 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Ярмоленко Олександром Валентиновичем в межах ВП № 71200456 винесено:

- постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 06.03.2023 ВП № 71200456 (т.5. а.с.128);

- постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 06.03.2023 ВП № 71200456 (т.5, а.с.130);

- постанову про арешт коштів боржника від 06.03.2023 ВП № 71200456 (т.5, а.с.136);

- постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику, в межах суми стягнення, від 06.03.2023 ВП № 71200456 (т.5, а.с. 139);

- постанову про арешт майна боржника від 06.03.2023 ВП № 71200456 (т.5, а.с.141), якою накладено арешт на торговельні марки та заборонено будь-яку передачу прав на їх використання, а саме:

1) Торговельну марку, Свідоцтво України на торговельну марку № 321511, дата реєстрації: 29.06.2022;

2) Торговельну марку, свідоцтво України на торговельну марку № 263311, дата реєстрації: 12.08.2019;

3) Торговельну марку, свідоцтво України на торговельну марку № 234761, дата реєстрації: 27.11.2017;

4) Торговельну марку, свідоцтво України на торговельну марку № 234762, дата реєстрації: 27.11.2017;

5) Торговельну марку, свідоцтво України на торговельну марку № 272491, дата реєстрації: 10.03.2020.

Супровідними листами від 06.03.2023 №№ 452, 454, 455, 457, 458, 459 примірники постанов направлені стягувачеві та боржникові відповідно (т.5, а.с.123, 127, 129, 135, 138, 140).

27.03.2023 до Господарського суду Харківської області від фізичної особи ОСОБА_1 надійшла скарга на дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка Олександра Валентиновича в межах виконавчого провадження № 71200456 (в порядку статті 339 ГПК України), в якій заявник просив:

- витребувати у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка Олександра Валентиновича матеріали ВП № 71200456;

- визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка Олександра Валентиновича щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 71200456 від 06.03.2023;

- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка Олександра Валентиновича про відкриття виконавчого провадження від № 71200456 від 06.03.2023.

- визнати неправомірними подальші дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка Олександра Валентиновича після відкриття виконавчого провадження № 71200456 від 06.03.2023, здійснені ним в межах ВП №71200456, а саме: визнати протиправними та скасувати наступні постанови приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка Олександра Валентиновича:

постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 06.03.2023 ВП № 71200456;

постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 06.03.2023 ВП № 71200456;

постанову про арешт коштів боржника від 06.03.2023 ВП № 71200456;

постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику, в межах суми стягнення, від 06.03.2023 ВП № 71200456;

постанову про арешт майна боржника від 06.03.2023 ВП № 71200456, якою накладено арешт на торговельні марки та заборонено будь-яку передачу прав на їх використання, а саме:

1) торговельну марку, свідоцтво України на торговельну марку № НОМЕР_1 , дата реєстрації: 29.06.2022;

2) торговельну марку, свідоцтво України на торговельну марку № НОМЕР_2 , дата реєстрації: 12.08.2019;

3) торговельну марку, свідоцтво України на торговельну марку № НОМЕР_3 , дата реєстрації: 27.11.2017;

4) торговельну марку, свідоцтво України на торговельну марку № НОМЕР_4 , дата реєстрації: 27.11.2017;

5) торговельну марку, свідоцтво України на торговельну марку № НОМЕР_5 , дата реєстрації: 10.03.2020.

В обґрунтування скарги на дії/рішення приватного виконавця, скаржник стверджує про те, що місцем реєстрації боржника є: АДРЕСА_3 , а тому приватний виконавець Ярмоленко О.В. зобов`язаний був повернути заявнику (стягувачу) виконавчий документ, а не приймати його до виконання та відкривати виконавче провадження, оскільки відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження" приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність, та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

Нормативно-правовим обґрунтуванням скарги визначені статті 339-341 Господарського процесуального кодексу України, статті 1, 5, 18, 24, 26 Закону України "Про виконавче провадження", статті 4, 25, 27 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". Також в обґрунтування своєї позиції скаржник посилається на висновки Верховного Суду у постановах від 15.07.2021 у справі №380/9335/20, від 29.07.2021 у справі № 300/3339/20.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 28.03.2023 скаргу Фізичної особи ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка Олександра Валентиновича прийнято до розгляду в судовому засіданні на 06.04.2023; запропоновано стягувачу надати письмові пояснення стосовно скарги боржника; витребувано у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка Олександра Валентиновича матеріали виконавчого провадження № 71200456 для огляду в судовому засіданні (належним чином засвідчені копії надати до матеріалів справи); запропоновано приватному виконавцю виконавчого округу Харківської області Ярмоленко О.В. надати суду письмові пояснення стосовно скарги Фізичної особи ОСОБА_1 на дії приватного виконавця разом із належним чином засвідченими копіями матеріалів виконавчого провадження № 71200456.

Заперечуючи проти скарги боржника (заперечення від 04.04.2023 вх. № 8098) стягувач зазначив, зокрема, про те, що приватний виконавець Ярмоленко О.В. прийняв до виконання виконавчий документ (наказ суду), в якому місце проживання (перебування) боржника ОСОБА_1 встановлено та зазначено судом; у приватного виконавця відсутні правові підстави ставити під сумнів зазначену судом інформацію у виконавчому документів та перевіряти дії суду; у приватного виконавця відсутня технічна і практична можливість та обов`язок перевірити інформацію щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) боржника до відкриття виконавчого провадження (тим більше зазначену судом); приватний виконавець діяв у чіткій відповідності до вимог чинного законодавства; наведені скаржником позиції Верховного Суду не є релевантними до правовідносин у даній справі та стосуються прийняття до виконання виконавчих написів нотаріусів; боржник не виконує рішення суду, ухиляється від його виконання та створює штучні перепони; боржником не надано жодного належного та достовірного документу (доказу), який би підтверджував, що на дату (06.03.2023) відкриття виконавчого провадження № 71200456 він мав інше зареєстроване місце проживання (перебування); боржник має майно на території виконавчого округу Харківської області, що надає додаткову та самостійну підставу приватному виконавцю Ярмоленко О.В. прийняти до виконання цей виконавчий документ; скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 71200456 та постанови про накладення арешту на торговельні марки надасть можливість продажу ОСОБА_1 цих торговельних марок, що призведе до невиправданого порушення прав стягувача щодо можливості звернення стягнення на це майно. Як вважає стягувач, метою ініціювання боржником скасування цих постанов є саме зняття арештів, що надасть боржнику можливість безперешкодно продати такі торговельні марки; Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 21.05.2021, справа № 905/64/15 зазначив, що виконання судового рішення є прямим обов`язком боржника та не повинно створювати для стягувача зайвих перешкод і витрат; при розгляді скарг боржників на рішення державного або приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження з підстав порушення виконавцем територіальної юрисдикції також необхідно враховувати дійсні наміри боржника та перевіряти наявність порушення прав боржника спірними рішеннями, діями/бездіяльністю виконавця.

На підставі зазначеного, стягувач просить суд у задоволенні скарги боржника на дії приватного виконавця Ярмоленка О.В. відмовити у повному обсязі.

05.04.2023 на адресу суду від приватного виконавця Ярмоленка О.В. надійшли пояснення стосовно скарги боржника, в яких останній проти скарги заперечує повністю, посилаючись на те, що згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адреса боржника ОСОБА_1 значиться: АДРЕСА_1 та саме ця адреса зазначена судом у виконавчому документі. Як зазначає приватний виконавець, у нього відсутні правові підстави та право ставити під сумнів інформацію, зазначену судом у виконавчому документі, включаючи інформацію про місце проживання (перебування) боржника, а також до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження вчиняти дії примусового виконання стосовно боржника, в тому числі направляти запити до органів та установ. Крім того, боржник ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 71200456 жодним чином не повідомляв приватного виконавця Ярмоленка О.В. про те, що його місце проживання (перебування) відмінне від зазначеного судом. За таких обставин, приватний виконавець Ярмоленко О.В. вважає, що приймаючи до виконання наказ Господарського суду Харківської області від 05.10.2022 у справі № 922/1689/21 та приймаючи постанову про відкриття виконавчого провадження від 06.03.2023 № 71200456 діяв правомірно, добросовісно та у чіткій відповідності до вимог чинного законодавства, а тому просить відмовити у задоволенні скарги боржника на його дії у повному обсязі (т.5, а.с.111-112).

Крім того, на виконання ухвали Господарського суду Харківської області від 28.03.2023 приватним виконавцем надано до матеріалів копії матеріалів виконавчого провадження № 71200456 (т.5, а.с.113-139).

06.04.2023 місцевим господарським судом ухвалено оскаржувану ухвалу про відмову у задоволенні скарги на дії приватного виконавця.

Вказана ухвала суду першої інстанції з посиланням на приписи статей 339 ГПК України, статті 1, 3, 36 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", статей 1, 5, 18, 24, 28 Закону України "Про виконавче провадження", пункт 3 розділу III Інструкції з організації виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, від 02.04.2012, № 512/5, мотивована тим, що за відсутності інформації та доказів (документів) про інше, місцем проживання чи перебування боржника вважається адреса, яку зазначено у виконавчому документі, що є визначальним для визначення територіальної юрисдикції виконавця; у виконавчому документі (наказу суду) зазначено адресу боржника - АДРЕСА_1 та саме ця адреса була зазначена боржником (позивачем) ОСОБА_1 у позовній заяві; на час прийняття судом касаційної інстанції постанови та видачі наказу суду боржником не було повідомлено суд про зміну свого місця проживання (перебування); представник стягувача звернувся до приватного виконавця про примусове виконання вищезазначеного наказу за місцем проживання (перебування) боржника, як це зазначено судом у відповідному наказі; в подальшому, боржником також не повідомлялось приватному виконавцю про те, що його місце проживання (перебування) відмінне від місця проживання (перебування), зазначеного судом у виконавчому документі. З цих підстав, місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність в діях приватного виконавця незаконних дій на момент відкриття виконавчого провадження.

Крім того, суд першої інстанції зазначив про те, що місцезнаходження майна боржника є самостійною підставою, яка надає право приватному виконавцеві приймати до виконання та виконувати виконавчі документи, якщо місцезнаходження майна боржника підпадає під територіальну юрисдикцію приватного виконавця, а боржник ОСОБА_1 має на території виконавчого округу Харківської області майно (корпоративні права), а саме: частку статутного капіталу ТОВ "ОРЕОЛА" КУА" (, місцезнаходження: 61070, м. Харків, вул. Академіка Проскури, 1).

Відхиляючи посилання боржника на практику Верховного Суду у справах № 380/9335/20 та № 300/3339/20, суд першої інстанції зазначив, що правовідносини у цих справах стосуються прийняття до виконання виконавчих написів нотаріусів, а тому не є подібними до правовідносин, що виникли у справі №922/1689/21.

В апеляційній скарзі скаржник не погоджується з висновками суду першої інстанції, що визначальним для визначення територіальної юрисдикції виконавця вважається адреса, зазначена у виконавчому документі. Апелянт посилається, зокрема, на те, що Верховний Суд у постанові від 15.07.2021 у справі №380/9335/20, аналізуючи положення статей 9, 18 Закону України "Про виконавче провадження", положення статті 27 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", а також положення Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус", дійшов висновку про те, що виконавець має реальну можливість перевірити місце знаходження боржника шляхом перевірки необхідної інформації у Єдиному демографічному реєстрі або шляхом запиту до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи. Відсутність прямого обов`язку виконавця перевіряти адресу проживання боржника не звільняє його від обов`язку дотримуватися закріплених у статті 4 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" принципів верховенства права, законності, неупередженості і об`єктивності. Також посилаючись на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 15.07.2021 у справі №380/9335/20, скаржник зазначає, що саме лише зазначення місця проживання, яке не має жодного взаємозв`язку з особою боржника, не може вважатися достатньою підставою для прийняття виконавчого документа приватним виконавцем, територіальний округ якої охоплює місце виконання, визначеного за цією адресою.

Крім того, щодо висновку суду першої інстанції про те, що боржник не повідомляв ні суд, ні приватного виконавця про зміну свого місця проживання (перебування), апелянт зазначає про відсутність обов`язку учасників справи повідомляти суд про зміну свого місця проживання після закінчення розгляду справи, а обов`язок боржника повідомляти приватного виконавця про зміну відомостей передбачений лише після відкриття виконавчого провадження.

Апелянт зазначає про необґрунтованість посилання суду першої інстанції про наявність майна боржника на території виконавчого округу Харківської області, оскільки із заяви стягувача від 05.03.2023 про примусове виконання наказу та пояснень приватного виконавця вбачається, що останній відкрив виконавче провадження саме за місцезнаходженням боржника, а не за місцезнаходженням його майна; відповідні докази не подавались під час звернення до приватного виконавця та не можуть бути покладені в обґрунтування оскаржуваної ухвали.

Також, скаржник вважає, що судом першої інстанції неправомірно не прийнято посилання апелянта на практику Верховного Суду у справах № 380/9335/20 та № 300/3339/20.

Щодо порушення стандарту доказування апелянт вказує на те, що ОСОБА_1 надав до суду докази своєї реєстрації у м. Львів, а також на момент відкриття спірного виконавчого провадження у провадженні судів у Львівській області перебували справи за позовами ОСОБА_1 , зокрема, в ухвалі Львівського окружного адміністративного суду від 20.02.2023 у справі № 380/1674/23 вказано, що місце проживання (перебування) ОСОБА_1 знаходиться у Львівській області (всі ухвали оприлюднені в ЄДРСР), про що адвокату Бородіну Т.В. було достеменно відомо, а тому вважає більш вірогідним є факт того, що представнику стягувача було відомо про зміну місця реєстрації боржника, проте, в порушення вимог законодавства він пред`явив виконавчий документ приватному виконавцю, який не мав права відкривати виконавче провадження на підставі заяви від 05.03.2023.

Відтак, на думку скаржника, частина друга статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" пов`язує місце виконання рішення приватним виконавцем з фактичним місцем проживання, перебування боржника - фізичної, а не з адресою, зазначеною у виконавчому документі, та приватний виконавець має реальну можливість перевірити місце знаходження боржника шляхом перевірки необхідної інформації у Єдиному демографічному реєстрі або шляхом запиту до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи, що в даному випадку не було зроблено, чим порушено вимоги Закону України "Про виконавче провадження".

До вказаної апеляційної скарги скаржником, серед іншого, додано документи, які були відсутні в матеріалах справи на час постановлення оскаржуваної ухвали, а саме: копії постанов про відкриття ВП №70173719, ВП №70173890 від 26.10.2022; копія постанови про об`єднання виконавчих проваджень №69523997, №70173719, 70173890 у зведене від 26.10.2022 (із АСВП); копія конверту (трекінг №130), щодо направлення кореспонденції до відділення, Львів; роздруківка із сайту Укрпошти (по трекінгу №130); копія пояснень щодо справи №380/18256/22 від 24.01.2023; копії ухвал Львівського окружного адміністративного 18.01.2023 та 31.01.2023, постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.03.2023 по справі № 380/18256/22 (із ЄДРСР).

Крім того, в прохальній частині апеляційної скарги скаржник просив витребувати у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка Олександра Валентиновича матеріали ВП №71200456.

Щодо доданих до апеляційної скарги додаткових доказів, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини 2, 3 статті 80 Господарського процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. (ч.ч. 4, 5 ст. 80 ГПК України).

Згідно з частиною восьмою статті 80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до частини 1, 2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та (одночасно) перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно із частиною 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази про неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Таким чином, надання судом апеляційної інстанції оцінки доказам, які були подані стороною у справі лише до суду апеляційної інстанції, без дослідження причин неподання цих доказів до суду першої інстанції, буде вважатися порушенням положень статей 80, 269 Господарського процесуального кодексу України.

Наведені положення Господарського процесуального кодексу України пов`язують вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів з одночасним виконанням критеріїв: "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи". При цьому тягар доведення зазначених обставин покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою) про долучення доказів.

Подібна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 13.04.2021 у справі № 909/722/14, від 01.07.2021 у справі № 46/603.

Відповідно до висновку щодо застосування статей 80, 269 ГПК України, викладеного Верховним Судом у постанові від 18.06.2020 у справі № 909/965/16, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом порядку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному випадку позивача, боржника у виконавчому провадженні). Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен письмово обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.

При цьому, за імперативним приписом частини четвертої статті 13 названого Кодексу кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.

У даному випадку предметом судового розгляду є не позовна заява, а скарга на дії приватного виконавця в порядку статті 339 ГПК України, проте наведене не змінює передбачений процесуальним законом порядок подання доказів до суду першої інстанції разом із заявою по суті спору, та необхідність дослідження винятковості обставин для прийняття таких доказів на стадії апеляційного перегляду справи.

Стосовно долучених до апеляційної скарги доказів колегія суддів зазначає, що надані боржником докази до суду апеляційної інстанції не надавались під час розгляду справи судом першої інстанції; у скарзі на дії приватного виконавця боржником під час розгляду справи судом першої інстанції не було зазначено про докази, які не можуть бути подано; причини, з яких докази не можуть бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаних доказів.

Водночас, прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених статтею 269 ГПК України підстав для їх прийняття фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Заявником не наведено жодної причини об`єктивної неможливості подання вказаних доказів до суду першої інстанції та норми, яка б забороняла йому вчиняти такі дії, що виключає процесуальні підстави для дослідження їх апеляційним судом у сукупності з іншими доказами, наявними в матеріалах справи. З огляду на викладене, судова колегія долучає до матеріалів справи вищенаведені додаткові докази, однак до розгляду не приймає як такі, що подані в суд апеляційної інстанції з порушенням норм процесуального права.

Водночас, питання витребування доказів врегульовано статтею 81 ГПК України, яка встановлює спеціальні вимоги до клопотання про витребування доказів.

За частиною першою статті 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій, третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено:1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання (частина друга статті 81 ГПК України).

Наведені приписи процесуального законодавства щодо витребування доказів передбачають відповідний порядок отримання доказів, які відсутні в матеріалах справи та заявник не має можливості самостійно отримати відповідні докази.

Стосовно викладеного в прохальній частині клопотання про витребування у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка Олександра Валентиновича матеріалів ВП №71200456, колегія суддів зазначає, що в цій частині фактично продубльовано вимоги поданої до суду першої інстанції скарги на дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка Олександра Валентиновича в межах виконавчого провадження № 71200456 (в порядку статті 339 ГПК України), без будь-якого нормативного та фактичного обґрунтування в апеляційній скарзі необхідності повторного вчинення відповідних дій судом апеляційної інстанції.

Водночас, матеріалами справи підтверджується, що ухвалою Господарського суду Харківської області від 28.03.2023 було витребувано у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка Олександра Валентиновича матеріали виконавчого провадження №71200456 та на виконання вказаної ухвали суду приватним виконавцем надано до матеріалів копії матеріалів виконавчого провадження № 71200456 (т.5, а.с.113-139).

З огляду на наведене, відсутні правові підстави для вчинення судом апеляційної інстанції відповідних процесуальних дій.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи у апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, зазначає наступне.

Предметом апеляційного перегляду є ухвала місцевого господарського суду про відмову у задоволенні скарги боржника на дії та рішення приватного виконавця під час виконання судового рішення, поданої в порядку статті 339 ГПК України.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист, яка охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Відповідно до частини першої статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина 1 статті 327 ГПК України).

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження".

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина перша статті 5 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно із частиною 1 статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом тощо.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Відтак, гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 339 ГПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Враховуючи зміст наведених норм, розглядаючи скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо їх (рішень, дій, бездіяльності) правомірності/неправомірності, суд має надати оцінку законності дій останнього, тобто встановити, чи було ним дотримано приписи законодавства, які регламентують його діяльність у спірних правовідносинах, та саме в залежності від вказаних обставин, дійти висновку про задоволення або відмову у задоволенні скарги.

Доводи апеляційної скарги боржника, як й скарги на дії приватного виконавця, зводяться до того, що приватним виконавцем порушено принцип територіальності під час відкриття виконавчого провадження, оскільки відкрито виконавче провадження за виконавчим документом, боржником у якому є фізична особа, місце проживання (перебування) якої не належить до виконавчого округу на території якого приватний виконавець здійснює свою діяльність, чим порушені приписи статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" та статті 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", при цьому не повернуто стягувачу виконавчий документ без виконання.

Однак, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає такі твердження апелянта необґрунтованими, виходячи з такого.

Відповідно до частини 3 статті 327 ГПК України наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Наказ, судовий наказ, ухвала суду мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджуються компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання такі виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання (пункт 14.1. постанови Верховного Суду від 01.08.2019 у справі №910/13508/15).

Пунктом 4 частини другої статті 23 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" визначено, що у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

У контексті доводів апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції положень частини другої статті 24 Закону України "Про виконавче провадження", частин першої, другої статті 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", колегія суддів зазначає таке.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За змістом норм чинного законодавства, що регулюють питання, пов`язані з виконанням судових рішень і рішень інших органів, що підлягають примусовому виконанню, виконавчий документ, прийнятий виконавцем до виконання, є підставою для початку здійснення виконавцем примусового виконання рішення. Оригінал (дублікат) виконавчого документа подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця разом із заявою про примусове виконання рішення.

Вимоги до форми і змісту заяви про примусове виконання рішення визначені у частинах другій - четвертій статті 26 Закону України "Про виконавче провадження", а також у пункті 3 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція).

Так, пунктом 3 розділу ІІІ Інструкції визначено, що заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа.

У заяві про примусове виконання рішення зазначаються такі відомості: назва і дата видачі виконавчого документа; прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові стягувача; дата народження та адреса місця проживання чи перебування стягувача; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) стягувача; номер телефону стягувача; унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі (далі - УНЗР) стягувача - фізичної особи (за наявності); спосіб перерахування стягнутих з боржника грошових сум (у разі виконання рішення про стягнення коштів); реквізити рахунку, відкритого у банку або іншій фінансовій установі, небанківського надавача платіжних послуг, для отримання стягнутих з боржника грошових сум (за наявності).

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо).

Вимоги до виконавчого документа передбачені статтею 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Так, відповідно до частини першої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

У частині четвертій статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо, зокрема: виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Відтак, на стадії відкриття виконавчого провадження виконавець повинен пересвідчитися, зокрема, чи відповідає виконавчий документ і заява про його виконання вимогам Закону України "Про виконавче провадження", чи надано усі документи, відтак якщо немає підстав для повернення виконавчого документа або відмови у відкритті виконавчого документа, відкриває виконавче провадження (подібний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 14.01.2021 у справі № 750/2414/17).

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Як вже було встановлено у цій постанові, 06.03.2023 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Ярмоленко Олександром Валентиновичем, якому стягувачем було подано заяву про примусове виконання рішення (вх. 53 від 06.03.2023), прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 71200456, згідно якої відкрито виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду Харківської області № 922/1689/21, виданого 05.10.2022, про стягнення з фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_7 ) 142677,05 грн судового збору за подання касаційної скарги (т.5, а.с.125).

До заяви про примусове виконання рішення додано, зокрема, оригінал наказу Господарського суду Харківської області від 05.10.2022 справа № 922/1689/21 на примусове виконання постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25 липня 2022 року у справі № 922/1689/21. У вказаному наказі господарського суду місцем проживання/ перебування боржника - фізичної особи зазначено саме як: АДРЕСА_1 (т.5, а.с. 115).

При цьому, як вірно враховано судом першої інстанції саме ця адреса була зазначена боржником (позивачем) ОСОБА_1 у позовній заяві, та у відповідності до частини 7 статті 120 ГПК України на час винесення Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду постанови від 25.07.2022, а також видачі Господарським судом Харківської області наказу від 05.10.2022 у справі № 922/1689/21 на примусове виконання зазначеної постанови суду касаційної інстанції, боржник ОСОБА_1 не повідомляв суди про зміну свого місця проживання (перебування).

Відповідно до частин першої, другої статті 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя. Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Тобто прийняття приватним виконавцем виконавчих документів до виконання здійснюється за територіальним принципом, суть якого полягає у тому, що приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність, та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України. При цьому місце виконання виконавчого документу визначається за критеріями, зазначеними у частині другій статті 24 Закону України "Про виконавче провадження", до яких законодавець відносить: (1) місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, (2) місцезнаходження боржника - юридичної особи, (3) місцезнаходження майна боржника.

Таким чином, приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Ярмоленко Олександром Валентиновичем було відкрито виконавче провадження №71200456 з виконання наказу господарського суду, відповідно до якого місцезнаходженням боржника зазначена Харківська область, територія якої є виконавчим округом приватного виконавця Ярмоленко О.В.

Разом з тим, перелік обов`язків виконавця, наведений у частині другій статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", не містить обов`язку перевіряти правильність інформації, внесеної, зокрема, до наказу господарського суду, в тому числі про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи. Виконавець при надходженні до нього виконавчого документу перевіряє лише наявність в ньому інформації, передбаченої частиною першою статті 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Водночас, якщо у разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцем проживання чи перебування боржника - фізичної особи, місцезнаходженням боржника - юридичної особи, адреса якого відрізняється від адреси, зазначеної у виконавчому документі, до заяви про примусове виконання рішення стягувач має додати документ/копію документа, який підтверджує, що місцезнаходженням боржника - юридичної особи або адресою проживання чи перебування боржника - фізичної особи є територія, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або територія виконавчого округу приватного виконавця (пункт 3 розділу ІІІ Інструкції).

Крім того, відповідно до частини першої статті 328 Господарського процесуального кодексу України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, правом подавати заяви про виправлення помилок у виконавчому документі та подання додаткових доказів щодо місця проживання чи перебування боржника - фізичної особи, місцезнаходження боржника - юридичної особи надається стягувачу і боржнику або стягувачу відповідно. Однак у даній справі боржник та стягувач такими правами не скористалися.

Виконавчий документ видав суд і приватний виконавець не може на власний розсуд вносити зміни за цим документом (подібний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 806/2273/17).

Зі змісту частини третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" також вбачається, що передбачені цим Законом права виконавця (як державного, так і приватного), в тому числі щодо отримання всієї необхідної інформації, виникають у нього лише під час здійснення виконавчого провадження, тобто після відкриття виконавчого провадження.

Ураховуючи викладене, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що приватним виконавцем Ярмоленко О.В. було правомірно відкрито виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду Харківської області від 05.10.2022 у справі № 922/1689/21 в межах виконавчого округу Харківської області, тобто за місцем проживання/перебування боржника - фізичної особи, зазначеним у вказаному виконавчому документі.

Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України під час розгляду цієї справи суд апеляційної інстанції враховує правову позицію Верховного Суду, що викладена в постанові від 08.07.2022 у справі № 908/309/21 щодо застосування частини другої статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" у разі визначення місця проживання, перебування боржника - фізичної особи, місцезнаходження боржника - юридичної особи у виконавчому документі (у даному випадку наказі господарського суду).

Щодо посилання апелянта на висновки Верховного Суду у постановах від 15.07.2021 у справі №380/9335/20, від 29.07.2021 у справі № 300/3339/20 (в якій також враховано було висновки по справі №380/9335/20), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що правовідносини у цих справах стосуються прийняття до виконання виконавчих написів нотаріусів, а тому не є подібними до правовідносин, що виникли у справі №922/1689/21.

При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Верховного Суду від 15.03.2023 у справі №211/4347/15-ц вказану справу передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду. У вказаній ухвалі суд касаційної інстанції зазначив, що вважає за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, зокрема, у постанові від 15.07.2021 у справі № 380/9335/20, вказавши, що невизначеність в судовій практиці щодо обов`язку державного виконавця перевіряти місце проживання боржника при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження не може розглядатися в контексті динамічного розвитку судової практики і забезпечити розумну передбачуваність судових рішень; за таких обставин, також очевидна необхідність формування єдиної правозастосовчої практики стосовно обов`язку державного виконавця перевіряти місце проживання боржника при вирішення питання про відкриття виконавчого провадження, для забезпечення розумної передбачуваності судових рішень, а тому справа містить виключну правову проблему і її вирішення необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Як вбачається з ухвали Верховного Суду від 15.03.2023 у справі №211/4347/15-ц, суд апеляційної інстанції скасував постанову про відкриття виконавчого провадження, зазначивши із посиланням на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 15.07.2021 у справі №380/9335/20, що місце виконання виконавчих документів державним виконавцем визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника на час відкриття виконавчого провадження і що відповідні відомості мають перевірятися державним виконавцем.

Проте, ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 13.04.2023 у справі №211/4347/15-ц повернуту справу на розгляд колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду. Вказана ухвала мотивована тим, що у справах, на які посилається колегія суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в своїй ухвалі, та від висновків яких вона мала намір відступити, правовідносини не є подібними до правовідносин у справі, рішення в якій переглядаються. Зокрема, у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2021 року у справі № 380/9335/20 (адміністративне провадження № К/9901/6782/21) підставою адміністративного позову було те, що у виконавчому написі нотаріуса, на підставі якого відкрито виконавче провадження, вказано як адресу реєстрації місця проживання боржника, так і його фактичне місце проживання. При цьому виконавче провадження у цих справах було відкрите не за вказаним у виконавчому написі місцем реєстрації боржника, тобто з порушенням Закону України "Про виконавче провадження". Натомість у справі, яка переглядається (№211/4347/15-ц), суди встановили, що виконавче провадження відкрито за адресою, яка містилася як єдина адреса боржника у виконавчому листі суду, так і у заяві стягувача. Тобто встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин та застосовували з урахуванням цього нормативно-правове регулювання.

Відтак, доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з твердженням апелянта щодо безпідставного посилання в оскаржуваній ухвалі на те, що місцезнаходження майна боржника підпадає під територіальну юрисдикцію приватного виконавця, оскільки надані до суду матеріали виконавчого провадження (зокрема, заява стягувача про примусове виконання рішення) та пояснення приватного виконавця свідчать, що під час відкриття виконавчого провадження останній керувався саме критерієм щодо місця проживання/ перебування боржника - фізичної особи, зазначеним у виконавчому документі (наказі суду).

Проте, наведене не призвело до ухвалення помилкового рішення з огляду на встановлені вище обставини та правильні висновки суду першої інстанції щодо правомірності дій приватного виконавця під час прийняття до виконання виконавчого документа за адресою (місцем проживання/перебування боржника - фізичної особи), яка містилася як єдина адреса боржника у наказі суду, так і у заяві стягувача, та як наслідок, відкриття виконавчого провадження на підставі цих документів.

Відтак колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка Олександра Валентиновича в межах виконавчого провадження № 71200456 (в порядку статті 339 ГПК України) в частині вимог про визнання неправомірними дії приватного виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 71200456 від 06.03.2023, визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 71200456 від 06.03.2023, визнання неправомірними подальших дій приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка Олександра Валентиновича після відкриття виконавчого провадження № 71200456, здійснені ним в межах ВП №71200456, а саме: визнання та скасування постанови про арешт коштів боржника від 06.03.2023 ВП № 71200456; постанови про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику, в межах суми стягнення, від 06.03.2023 ВП № 71200456, постанови про арешт майна боржника від 06.03.2023 ВП № 71200456, якою накладено арешт на торговельні марки та заборонено будь-яку передачу прав на їх використання.

Наведене свідчить, що доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час постановлення оскаржуваної ухвали в частині відмови у задоволенні скарги на дії приватного виконавця не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту в цій частині колегія суддів не вбачає.

З цих підстав апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню.

Щодо інших аргументів учасників справи, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу і не впливають на результат вирішення спору, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною у залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", рішення від 10.02.2010).

Водночас, стосовно вимог боржника про визнання неправомірними дій приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка Олександра Валентиновича після відкриття виконавчого провадження № 71200456, здійснені ним в межах ВП №71200456, а саме: визнання протиправними та скасування постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 06.03.2023 ВП № 71200456, постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 06.03.2023 ВП № 71200456, колегія суддів зазначає про те, що дані вимоги не можуть бути розглянуті господарським судом в межах даної справи, а підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Так, згідно з частиною 1 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби або приватного виконавця, визначеного нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом України "Про виконавче провадження", частиною 2 статті 74 якого передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З наведених норм права вбачається, що Законом України "Про виконавче провадження" встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору, основної винагороди та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постанові від 29.09.2020 у справі №295/6656/14-ц.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково

Згідно із частинами першою та другою статті 278 ГПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції господарських судів, визначених статтями 20-23 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Отже, суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні скарги боржника на дії приватного виконавця в повному обсязі, фактично розглянув по суті скаргу божника в частині визнання протиправними та скасування постанов про стягнення з боржника основної винагороди від 06.03.2023 ВП №71200456 та про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 06.03.2023 ВП №71200456, не звернув уваги на те, що такий спір не підлягає розгляду в межах цієї справи за правилами господарського судочинства, а тому порушив відповідні норми процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі щодо розгляду скарги фізичної особи ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка Олександра Валентиновича в частині вимог про визнання неправомірними дій приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка Олександра Валентиновича, здійснених в межах виконавчого провадження №71200456, а саме: визнання протиправними та скасування постанов про стягнення з боржника основної винагороди від 06.03.2023 ВП №71200456, про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 06.03.2023 ВП №71200456.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 04.08.2022 у справі № 910/11419/20, від 06.03.2023 у справі №903/403/22.

Відтак, оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні цих вимог скарги із закриттям провадження у відповідній частині.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, п.1, п. 4 ст. 275, 276, ст. 278, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 06.04.2023 у справі №922/1689/21 скасувати в частині відмови у задоволенні скарги фізичної особи ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка Олександра Валентиновича в частині вимог про визнання неправомірними дій приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка Олександра Валентиновича, здійснених в межах виконавчого провадження №71200456, а саме: визнання протиправними та скасування постанов про стягнення з боржника основної винагороди від 06.03.2023 ВП №71200456, про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 06.03.2023 ВП №71200456.

Провадження у справі в частині цих вимог закрити.

В решті ухвалу Господарського суду Харківської області від 06.04.2023 у справі №922/1689/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 14.07.2023.

Головуючий суддя В.О. Фоміна

Суддя О.В. Плахов

Суддя О.В. Шевель