ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" червня 2023 р. Справа№ 910/12606/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Яковлєва М.Л.

Тищенко А.І.

при секретарі Токаревій А.Г.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 28.06.2023.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЄСА" та Іноземного підприємства "Євроголд Індестріз ЛТД"

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2023 у справі №910/12606/22 (суддя Курдельчук І.Д., повний текст рішення складено 21.03.2023)

за позовом Іноземного підприємства "Євроголд Індестріз ЛТД"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЄСА"

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Іноземне підприємство «Євроголд Індестріз ЛТД» (далі - позивач, Підприємство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» (далі - відповідач, Товариство) про стягнення заборгованості у розмірі 1 360 580,72 грн та 226 530,84 грн пені за договором поставки від 17.05.2021 №17/052021 [далі - Договір] (з протоколом узгодження розбіжностей).

За прострочення грошового зобов`язання пред`явлено до стягнення - 102 92,80 грн 3% річних та 54 655,62 грн інфляційних втрат. Крім того, позивач просив визнати недійсною Додаткову угоду від 17.05.2021 про внесення змін у п.3.5 Договору № 17/05/2021 від 17.05.2021.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не виконав обов`язок з оплати отриманого товару, при цьому, графік погашення заборгованості від 22.02.2022 не реалізований, а відповідна претензія від 29.08.2022 залишена без реагування.

У подальшому, позивач подав суду заяву про збільшення позовних вимог, у якій просив суд стягнути: 1 322 387,50 грн боргу; 327 122,54 грн пені; 16 328,30 грн 3% річних та 98 432,30 грн інфляційних втрат. Також, позивач просив суд визнати недійсною додаткову угоду від 17.05.2021 до Договору.

Однак, 21.03.2023 судом прийнято відмову від позовної вимоги про визнання недійсною Додаткову угоду від 17.05.2021 про внесення змін у п.3.5 Договору № 17/05/2021 від 17.05.2021.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.03.2023 провадження у справі в частині стягнення 20 000 грн основного боргу закрито.

Позов іноземного підприємства «Євроголд Індестріз ЛТД» до товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» на користь іноземного підприємства «Євроголд Індестріз ЛТД» 1 302 387 грн 50 коп. боргу; 16 328 грн 30 коп. 3 % річних; 98 432 грн 30 коп. інфляційних втрат і 21 257 грн 22 коп. судового збору.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення заявлених позивачем сум основного боргу з урахуванням закриття провадження в частині стягнення 20000,00 грн, сплачених відповідачем під час розгляду справи, а також заявлених сум 3 % річних та інфляційних втрат.

При цьому, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення пені з урахуванням загальновідомої обставини - введення воєнного стану в країні та положень пункту 7.6 Договору.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2023 у справі №910/12606/22 скасувати в частині задоволених вимог та ухвалите нове рішення, яким у задоволені позовних вимог Іноземного підприємства «Євроголд Індестріз ЛТД» відмовити в повному обсязі. Судові витрати покласти на позивача.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до наступного:

- судом не встановлено чи настав строк оплати за товар, поставлений позивачем та наявність відкладальних обставин відповідно до приписів статті 212 ЦК України;

- відповідачем добросовісно виконувались умови договору, натомість як позивачем в односторонньому порядку змінено умови договору в частині оплати за поставлений товар.

05.04.2023 безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2023 у справі 910/12606/22.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.04.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Тищенко А.І., Яковлєв М.Л.

На час надходження апеляційної скарги матеріали справи №910/12606/22 на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходили, у зв`язку з чим ухвалою від 10.04.2023 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2023 у справі 910/12606/22 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду міста Києва надіслати матеріали справи №910/12606/22 на адресу Північного апеляційного господарського суду.

12.04.2023 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали вказаної справи.

Суддя Тищенко А.І. 17.04.2023 перебувала у щорічній відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2023 у справі 910/12606/22 та призначено до розгляду на 14.06.2023.

Крім того, не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Іноземне підприємство «Євроголд Індестріз ЛТД» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2023 у справі №910/12606/22 скасувати в частині відмови у стягненні пені та постановити в цій частині нове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» на користь іноземного підприємства «Євроголд Індестріз ЛТД» пеню в сумі 327 122,54 грн стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» судові витрати у справі, сплачені позивачем за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до незгоди з висновками суду про відмову в стягненні пені та полягають в наступному:

- відповідачем не доведено причинно-наслідковий зв`язок між воєнним станом та неможливістю виконання зобов`язання;

- відповідачем не надано суду сертифікат ТПП щодо неможливості виконання укладеного між сторонами договору поставки, що на думку позивача, може бути єдиним допустимим доказом наявності непереборних обставин;

- матеріали справи не містять доказів неможливості виконання відповідачем зобов`язання, а тому судом неправильно застосовано приписи статті 617 ЦК України.

11.04.2023 безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Іноземного підприємства «Євроголд Індестріз ЛТД» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2023 у справі 910/12606/22

Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) від 11.04.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Тищенко А.І., Яковлєв М.Л.

11.04.2023 до канцелярії Північного апеляційного господарського суду від Іноземного підприємства «Євроголд Індестріз ЛТД» надійшло клопотання про долучення додатків до апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Іноземного підприємства «Євроголд Індестріз ЛТД» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2023 у справі 910/12606/22. Розгляд апеляційної скарги Іноземного підприємства «Євроголд Індестріз ЛТД» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2023 у справі 910/12606/22 призначено для спільного розгляду з апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2023 у справі 910/12606/22 на 14.06.2023.

03.05.2023 до Північного апеляційного господарського суду від Іноземного підприємства «Євроголд Індестріз ЛТД» надійшло клопотання про участь в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

04.05.2023 до канцелярії суду від Іноземного підприємства «Євроголд Індестріз ЛТД» надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якій позивач наводить свої заперечення проти доводів вказаної апеляційної скарги, у задоволенні якої просить відмовити. Зокрема, позивач вважає, що ненадання рахунку на оплату товару не є відкладальною умовою в розумінні статті 212 та статті 530 ЦК України та не є простроченням кредитора, а тому не звільняє від обов`язку оплатити товар.

10.05.2023 до канцелярії суду від ТОВ «Дієса» надійшли заперечення на апеляційну скаргу позивача, де відповідач заперечує проти доводів апеляційної скарги позивача та просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги позивача. Зокрема, відповідач зазначає, що надані докази підтверджують, що складське приміщення відповідача, у якому здійснювалось приймання та зберігання товару, що був поставлений позивачем, було знищено разом з документами та товаром, що є форс-мажорними обставинами, а тому судом правомірно відмовлено в задоволенні пені.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.05.2023 відмовлено у задоволенні заяви Іноземного підприємства «Євроголд Індестріз ЛТД» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

19.05.2023 до Північного апеляційного господарського суду від Іноземного підприємства «Євроголд Індестріз ЛТД» надійшло клопотання про повернення надмірно сплаченої суми судового збору, сплаченого відповідно до платіжного доручення №17379 від 07.04.2023.

Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) від 19.05.2023 заяву передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Тищенко А.І., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2023 задоволено заяву Іноземного підприємства «Євроголд Індестріз ЛТД» про повернення надмірно сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2023 у справі №910/12606/22. Ухвалено повернути з Державного бюджету України Іноземному підприємству «Євроголд Індестріз ЛТДсуму судового збору в розмірі 27 668,68 грн 68 коп., сплаченого за платіжним дорученням №17379 від 07.04.2023 оригінал якого знаходиться в матеріалах справи, за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2023 у справі №910/12606/22.

У судовому засіданні 14.06.2023 оголошено перерву до 28.06.2023.

15.06.2023 до Північного апеляційного господарського суду від Іноземного підприємства «Євроголд Індестріз ЛТД» надійшло клопотання про участь в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2023 заяву Іноземного підприємства «Євроголд Індестріз ЛТД» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.

28.06.2023 у судове засідання з`явились представники позивача (в режимі відеоконференції) та відповідача, надали свої пояснення, у яких підтримали доводи поданих апеляційних скарг та просили суд їх задовольнити.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 17.05.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» (покупець) і Іноземним підприємством «Євроголд Індестріз ЛТД» (постачальник) укладено Договір з протоколом розбіжностей, за умовами якого:

- постачальник зобов`язується поставити та передати у власність товари народного споживання (прасувальні дошки, чохли, сушарки, драбини), а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його на умовах визначених Договором (пункт 1.1 Договору);

- постачальник протягом семи календарних днів з моменту затвердження заявки Покупця здійснює безпосередню поставку відповідно до документів і розпорядження покупця (пункт 2.3 Договору);

- покупець оплачує кожну партію товару роздрібному споживачу, але в кожному разі не раніше отримання повного комплекту документів на товар (партію товару), зазначеного в пункті 2.9 Договору. Форма оплати - безготівковий рахунок (пункт 3.5 Договору у редакції додаткової угоди від 17.05.2021);

- постачальник гарантує поставити товар 12.01.2022. За погодженням з покупцем товар може бути поставлений раніше (пункт 2.2 Договору);

- право власності на товар від постачальника до покупця переходить у момент підписання відвантажувальних накладних (видаткових накладних, ТТН) покупцем. До моменту підписання покупцем відвантажувальних документів на товар, всі ризики, пов`язані з пошкодженням або втратою товару несе постачальник (пункт 2.8 Договору);

- Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками та діє до 31.12.2022 (пункт 9.1 Договору).

Договір підписано уповноваженими особами та скріплено печатками; у встановленому порядку вказаний правочин не оспорено та не визнано недійсним.

Отже, Договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений сторонами Договір є договором поставки.

Частинами першою та другою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На виконання умов Договору позивачем було поставлено товар, що підтверджується такими видатковими накладними:

- від 12.11.2021 №4407 на суму 623 668,86 грн;

- від 02.12.2021 №4710 на суму 136 535,88 грн;

- від 13.12.2021 №4873 на суму 387 905,76 грн

- від 28.12.2021 №5110 на суму 64 173,60 грн;

- від 13.01.2022 №113 на суму 239 486,46 грн;

- від 31.01.2022 №414 на суму 108 901,98 грн;

- від 09.02.2022 №531 на суму 91 164,96 грн;

- від 09.06.2022 №1048 на суму 74 885,70 грн;

- від 29.07.2022 №1372 на суму 61 806,78 грн.

Вказані накладні підписані повноважними представниками та скріплені печатками без зауважень.

Однак, відповідач частково оплатив отриманий товар, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 1 322 387,50 грн.

Відповідач надав позивачу графік погашення заборгованості від 22.02.2022, натомість відповідач не сплачував заборгованість у визначені ним строки.

Позивач звертався до відповідача з претензією №1133вих від 22.08.2022, яка була залишена без відповіді та реагування.

Крім того, сторонами 27.10.2022 було оформлено та підписано і скріплено печатками акт звірки взаємних розрахунків, відповідно до якого відповідач визнав заборгованість у розмірі 1 422 387,50 грн.

Позивач стверджує, що станом на день подання заяви про збільшення позовних вимог заборгованість відповідача перед позивачем склала 1 322 387,50 грн.

При цьому, 10.02.2023 відповідач перерахував на рахунок позивача 20 000 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 10.02.2023 №003767110.

Оскільки погашення боргу відповідачем було здійснене після відкриття провадження у справі, то відповідно до приписів пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі в частині стягнення 20 000 грн основного боргу підлягає закриттю.

Наведене сторонами на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення не оспорюється.

Як було зазначено вище, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 1 302 387,50 грн основного боргу, а також у зв`язку з неналежним виконанням договірних зобов`язань нараховано та заявлено до стягнення 98 432,30 грн втрат від інфляції, 16 328,30 грн 3 % річних і 327 122,54 грн пені.

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, а саме - щодо стягнення основного боргу, сум 3% річних та інфляційних втрат, натомість у стягненні пені судом відмовлено.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, врахувавши доводи сторін, погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Щодо вимоги про стягнення основної суми боргу.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач, зокрема, посилався на настання форс-мажорних обставин - знищення складів, на яких перебував товар, окупацію деяких магазинів відповідача.

Однак, як правильно зазначив суд першої інстанції, товар за накладними було передано за період з 12.11.2021 по 29.07.2022, тобто більшість товару передана до початку повномасштабного вторгнення і доказів того, що саме цей товар не було реалізовано до 24.02.2022 суду не подано.

Крім того, відповідно до пункту 2.8 Договору Товариство несе всі ризики за втрату отриманого ним товару.

Отже, враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення 1 302 387,50 грн основного боргу підлягають задоволенню.

Заперечуючи проти вказаного висновку, відповідач зазначає, що судом не встановлено чи настав строк оплати за товар, поставлений позивачем, натомість судова колегія критично оцінює такі доводи з огляду на підписаний між сторонами акт звірки взаємних розрахунків, відповідно до якого відповідач визнав заборгованість у розмірі 1 422 387,50 грн, тобто наявність боргу є обставиною, визнаною відповідачем, а крім того суд враховує, що відповідачем було здійснено оплату боргу в розмірі 20000,00 грн під час розгляду справи, що зумовило закриття провадження у відповідній частині.

Щодо вимоги про стягнення втрат від інфляції та 3 % річних.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки судом встановлено порушення відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати поставленого позивачем товару, перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, які є арифметично правильними та враховуючи відсутність контррозрахунку відповідача, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 16 328 грн 30 коп. 3 % річних та 98 432 грн 30 коп. інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення пені.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 327 122,54 грн пені, період нарахування пені з 27.10.2022 по 20.12.2022.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилався на форс-мажорні обставини, а саме - повномасштабне вторгнення на територію України, та у зв`язку з цим повне або часткове знищення магазинів відповідача, знищення та обмежений доступ до основного товарного складу, на підтвердження чого відповідачем надано відповідні сертифікати ТПП.

Як було зазначено, період нарахування пені з 27.10.2022 по 20.12.2022, тобто після початку повномасштабного вторгнення.

Пунктом 7.4 Договору сторони передбачили, що за прострочення оплати за поставлений товар покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який оплачується пеня, від суми прострочення платежу за кожний день прострочення, але не більш 20 % від вартості поставленої партії товару.

У частині першій статті 546 ЦК України зазначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Водночас, у пункті 7.6 Договору вказано, що сторони не несуть відповідальності, у разі настання форс-мажорних обставин.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні з 24.02.2022 введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та триває і на даний момент.

Вказана обставина є загальновідомою та не потребує доказування.

У даному випадку суд вважає за необхідне звернутися до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 26.10.2022 у справі №905/857/19 такого змісту:

- єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань - це сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 141 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні»;

- разом з цим обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили (форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема висновками експертів, показаннями свідків.

Суд також враховує підстави звільнення від доказування - обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, визнані судом загальновідомими тощо (стаття 75 ГПК України). Отже, суд визнає наявність форс-мажорних обставин з урахуванням установлених обставин справи та наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

В силу приписів частини другої статті 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Частиною другою статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо.

Листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме: військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану із 24.02.2022. Враховуючи це, Торгово-промислова палата України підтвердила, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком.

На офіційному сайті Торгово-промислова палата України вказано повідомлення такого змісту:

«З метою позбавлення обов`язкового звернення до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП і підготовки пакету документів у період дії введеного воєнного стану, на сайті ТПП України розміщено 28.02.2022 року загальний офіційний лист ТПП України щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Це надасть можливість за необхідністю роздруковувати відповідне підтвердження всім, кого це стосується».

Судовою колегією враховано доводи апеляційної скарги позивача про те, що відповідачем не подано відповідний сертифікат про настання форс-мажору саме стосовно Договору, однак визначені відповідачем обставини як форс-мажор є загальновідомими та не потребують доказування.

Разом з тим, відповідачем подано низку сертифікатів, які підтверджують настання форс-мажорних обставин, зокрема, стосовно оренди магазинів.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить визнати поважними та долучити до матеріалів справи копію Сертифікату №3000-23-1612 від 04.04.2023 про форс-мажорні обставини, який підтверджує настання таких обставин за спірним договором.

За змістом частин 3, 4 статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частин 1, 2 3,4 статті 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною восьмою статті 80 ГПК України встановлено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

За змістом частин 1-3 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Отже, процесуальним законодавством встановлено чіткий порядок та строки подання доказів та подання заяв чи клопотань, відповідно до якого виходячи з принципу змагальності сторін, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції саме в суді першої інстанції.

Натомість, поданий відповідачем новий доказ датований 04.04.2023, а заявляючи клопотання про визнання поважними причин неподання нових доказів, апелянт не наводить обґрунтованих підстав неможливості надання таких доказів під час розгляду справи в суді першої інстанції, а саме лише твердження щодо отримання таких документів після ухвалення рішення судом не можуть бути достатньою підставою для визнання поважними причин пропуску строку на їх подання та поновлення такого строку.

У процесі апеляційного провадження апеляційний суд в силу приписів статті 269 ГПК України має визначені межі перегляду справи, а з огляду на те, що відповідачем обґрунтованих причин, з яких такі дії (зокрема щодо отримання необхідних на його думку доказів) та їх надання суду не могли бути вчинені раніше з об`єктивних обставин, які унеможливили своєчасне вчинення таких процесуальних дій відповідачем - не наведено, судова колегія не вбачає правових підстав для задоволення клопотання відповідача про визнання поважними причин неподання нового доказу та відповідно прийняття такого доказу на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення суду.

Разом з цим, судова колегія наголошує, що обставини, на які посилається відповідач як на форс-мажорні, є по-перше, загальновідомими, а по-друге, підтверджені в сукупності зокрема низкою наданих відповідачем сертифікатів ТПП під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Виходячи з викладеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку відсутні підстави для стягнення пені.

Стосовно заперечень позивача проти вказаного висновку судова колегія звертає увагу, що позивачем обґрунтовано наявність форс-мажорних обставин, що в силу статті 614 ЦК України є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи вищевикладене, перевіривши матеріали справи та доводи сторін, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткову обґрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи учасників справи, дійшла висновку, що апелянтами в їх апеляційних скаргах вищенаведені висновки суду першої інстанції не спростовано.

Дослідивши обставини справи, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2023 у справі №910/12606/22.

Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2023 у справі №910/12606/22 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» та Іноземного підприємства «Євроголд Індестріз ЛТД» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2023 у справі №910/12606/22 є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в їх задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянтів.

Керуючись ст.ст. 129, 231, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЄСА" та Іноземного підприємства "Євроголд Індестріз ЛТД" - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2023 у справі №910/12606/22 - залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційних скарг покласти на апелянтів.

4. Матеріали справи № 910/12606/22 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 12.07.2023.ґ

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді М.Л. Яковлєв

А.І. Тищенко