ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2023 р. Справа№ 910/17564/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Скрипки І.М.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування»

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2022 (повний текст складено 23.01.2023)

у справі №910/17564/21 (суддя Джарти В.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС»

до Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування»

про стягнення коштів у розмірі 27 320,28 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» (далі, відповідач) про стягнення 27 320,28 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АРКС» на підставі Договору №71215а0е добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» від 06.11.2020 та внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди 24.03.2021 виплачено страхове відшкодування у розмірі 28 320,28 грн власнику автомобіля «Mercedes-Benz A 180», державний номерний знак НОМЕР_1 , а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України «Про страхування», статті 993 Цивільного кодексу України та пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Відповідальність власника автомобіля «Mercedes-Benz CL», державний номерний знак НОМЕР_2 , водієм якого скоєно дорожньо-транспортну пригоду, станом на дату настання останньої була застрахована Приватним акціонерним товариством «Просто-страхування» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (полісу) №АР/4739796 з встановленим лімітом відповідальності - 130 000,00 грн (франшиза 1000,00 грн), а тому позивач вказує, що обов`язок з відшкодування спричинених збитків у частині суми 27 320,28 грн (28 320,28 грн - 1000,00 грн франшиза) покладається на відповідача.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.12.2022 у справі №910/17564/21 позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» в розмірі 21 939,43 грн (двадцять одну тисячу дев`ятсот тридцять дев`ять гривень 43 копійки) - сума виплаченого страхового відшкодування та 1 822,91 грн (одну тисячу вісімсот двадцять дві гривні 91 копійку) судового збору.

Присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на користь Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» 984,77 грн (дев`ятсот вісімдесят чотири гривні 77 копійок) витрат на правову допомогу адвоката.

Приймаючи вказане рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що в межах даної справи на Приватне акціонерне товариство «Просто-страхування» у відповідності до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладений обов`язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком та суми фактичних витрат, право на вимогу якої перейшло до позивача у зв`язку з виплатою страхового відшкодування, але на основі вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля з урахуванням коефіцієнта зносу деталей та за мінусом франшизи.

Суд встановив, що пред`явлення позивачем до відповідача (страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) вимоги про виплату страхового відшкодування у розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірним та, дотримуючись приписів пункту 7.37 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, здійснив розрахунок суми страхового відшкодування, що підлягає відшкодуванню з відповідача із врахуванням коефіцієнту фізичного зносу, який за розрахунком суду дорівнює 0,81, та за вирахуванням франшизи 1 000,00 грн (28 320,28 грн х 0,81) - 1000,00 грн = 21 939,43 грн)).

Щодо заявлених відповідачем до стягнення із позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн, суд, беручи до уваги часткове задоволення пред`явлених позивачем позовних вимог, дійшов висновку про обґрунтованість вимог відповідача в частині покладення на позивача 984,77 грн витрат на правову допомогу адвоката, тобто пропорційно розміру задоволеним позовним вимогам.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 31.03.2023 (про що свідчить відмітка Укрпошти Стандарт на конверті) Приватне акціонерне товариство «Просто-страхування» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2022 у справі №910/17564/21, ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

У прохальній частині апеляційної скарги відповідачем викладено також клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2022 у справі №910/17564/21.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться наступного:

- позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування 11.06.2021 з порушенням строку, визначеного статтею 35.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»;

- у відповідача відсутні підстави для здійснення страхового відшкодування позивачу, оскільки згідно висновку спеціаліста №254/21 за результатами проведення автотехнічного транспортно-трасологічного дослідження, проведеного на замовлення відповідача, комплекс механічних ушкоджень автомобіля «Mercedes-Benz A 180», державний номерний знак НОМЕР_1 , не міг утворитися при обставинах, викладених в пояснення водія «Mercedes-Benz CL», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_1 . Однак, суд першої інстанції не надав належної оцінки цьому доказу;

- відповідач не погоджується з розміром заявлених позивачем вимог, оскільки позивачем не було проведено оцінку шкоди, завданої автомобілю «Mercedes-Benz A 180», державний номерний знак НОМЕР_1 ; заявлено вимоги без урахування коефіцієнту фізичного зносу (датою випуску автомобіля «Mercedes-Benz A 180», державний номерний знак НОМЕР_1 , є 2010 рік, а отже до вартості нових вузлів, деталей, комплектуючих частин автомобіля, які були замінені в процесі ремонту, мав бути застосований коефіцієнт 0,7, а розмір страхового відшкодування, відповідно, з урахуванням КФЗ 0,7 та за вирахуванням франшизи за полісом становив би 14 825,28 грн);

- судом порушено вимоги статті 126 Господарського процесуального кодексу України та зменшено розмір витрат відповідача на професійну правничу допомогу без клопотання позивача про його зменшення. Відповідач зазначає, що йому незрозуміло, яким чином був вирахований розмір витрат на правничу допомогу, присуджений до стягнення з позивача за рішенням суду.

Також в апеляційній скарзі відповідачем зазначено попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс/планує понести під час апеляційного перегляду справи (3 405,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги, 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу).

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

24.04.2023 від позивача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

Позивач у відзиві наголосив на наступному:

- водій транспортного засобу «Mercedes-Benz CL», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_1 визнав свою вину у вчиненні ДТП, яке відбулось 24.03.2021, про що міститься відмітка в пункті 14 повідомлення про ДТП;

- відповідач є особою, на яку полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/4739796 покладено обов`язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля «Mercedes-Benz CL», державний номерний знак НОМЕР_2 , станом на дату ДТП;

- до позивача, який виплатив потерпілій особі страхове відшкодування згідно договору добровільного страхування, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки;

- за приписами статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розрахунок коефіцієнта фізичного зносу покладається на страховика за договором ОСЦПВВНТЗ, яким у даному випадку є відповідач. Однак, у ході розгляду справи у місцевому господарському суді відповідач не надав розрахунок коефіцієнта фізичного зносу автомобіля «Mercedes-Benz A 180», державний номерний знак НОМЕР_1 , тому місцевий господарський суд самостійно здійснив такий розрахунок та вірно встановив суму стягнення.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.04.2023 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2022 у справі №910/17564/21 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Скрипка І.М., Тищенко А.І.

Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.04.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/17564/21; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2022 у справі №910/17564/21 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

24.04.2023 матеріали справи №910/17564/21 надійшли до суду апеляційної інстанції та були передані судді-доповідачу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.05.2023 поновлено Приватному акціонерному товариству «Просто-страхування» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2022 у справі №910/17564/21, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2022 у справі №910/17564/21, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2022 у справі №910/17564/21 на час апеляційного оскарження, розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), враховуючи, що предметом розгляду у справі №910/17564/21 є вимоги про стягнення 27 320,28 грн, а отже дана справа відноситься до малозначних в розумінні Господарського процесуального кодексу України, встановлено учасникам справи строки на подання відзиву, заперечення на відзив, заяв, клопотань.

Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження (довідки про доставку електронного листа позивачу та відповідачу), а також закінчення встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.05.2023 строків на подання учасниками справи документів, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

06.11.2020 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АРКС» (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) був укладений договір №71215а0е добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» (далі - договір страхування), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом - автомобілем «Mercedes-Benz A 180», державний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до пункту 18 Договору строк його дії встановлено з 10.11.2020 по 09.11.2021.

24.03.2021 о 18:15 год. у місті Запоріжжя водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz CL», державний номерний знак НОМЕР_2 , допустив зіткнення із автомобілем «Mercedes-Benz A 180», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 .

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль «Mercedes-Benz A 180», державний номер НОМЕР_1 , застрахований позивачем - Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АРКС», який належить ОСОБА_2 .

Відповідно до пункту 33.2 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання.

Так, за взаємною згодою водії транспортних засобів 24.03.2021 на місці події склали повідомлення про ДТП (Європротокол).

Назване повідомлення про ДТП (Європротокол) складене обома учасниками ДТП у частинах, що стосуються інформації про транспортний засіб А та транспортний засіб Б, не містить виправлень, у відповідних пунктах зазначено дату, час та місце дорожньо-транспортної пригоди, наявна схема ДТП, визначені обставини ДТП для пояснення цієї схеми, а також відсутні будь-які відмітки про наявність з боку сторін зауважень стосовно відомостей, які зазначені у даному Європротоколі.

Водій автомобіля «Mercedes-Benz CL», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_1 визнав свою вину у вчиненні ДТП, яке відбулось 24.03.2021, про що міститься відмітка в пункті 14 названого повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Відповідно до статті 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники дорожньо-транспортної пригоди скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У зв`язку з тим, що між учасниками ДТП спільно складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, водій, винний у вчиненні ДТП, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Отже, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, складене учасниками ДТП 24.03.2021 відповідно до норм чинного законодавства, є належним доказом вини ОСОБА_1 у його спричиненні.

Згідно зі статтею 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

24.03.2021 страхувальник ( ОСОБА_2 ) повідомив ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» про факт настання страхової події та подав заяву на виплату страхового відшкодування за договором.

За наслідками ДТП складено акт огляду транспортного засобу від 30.03.2021, акт огляду транспортного засобу від 30.03.2021 (додатковий огляд 01.07.2021), - автомобіля «Mercedes-Benz A 180», державний номер НОМЕР_1 .

За змістом пункту 28.12. Договору при пошкодженні ТЗ внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається шляхом складення кошторису вартості відновлення ТЗ (кошторису збитків), в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання, що підлягають заміні, без урахування експлуатаційного знову, а також вартість матеріалів та ремонтних робіт. Кошторис збитків складається страховиком, виходячи з відновлення пошкодженого ТЗ на базі СТО з урахуванням рахунків СТО (згідно з умовами пункту 28.13. Договору), а за рішенням страховика також з урахуванням документів, вказаних у пункті 27.2. Договору. Розмір збитків може визначатися на підставі автотоварознавчої експертизи/експертного дослідження/оцінки оцінювача або безпосередньо страховиком чи уповноваженою ним особою (в т.ч., але не виключно, експертом, аварійним комісаром, оцінювачем, спеціалістом страховика). Вартість частин, деталей та оздоблення береться в розрахунок кошторису збитків за умови, що вони шляхом ремонту не можуть бути приведені в стан, придатний для подальшого використання, або витрати на такий ремонт перевищують витрати по їх заміні на нові.

Відповідно до пункту 28.13. Договору при пошкодженні ТЗ розмір страхового відшкодування дорівнює розміру збитків, визначених у кошторисі збитків, за вирахуванням встановленої в розділі 10 Договору франшизи по відповідному ризику. При цьому розмір збитків визначається з урахуванням положень пунктів 28.13.1.-28.13.5. Договору.

Відповідно до ремонтної калькуляції №1.003.21.0 від 08.04.2021, яка складена із застосуванням авторизованого програмного комплексу «Audatex», рахунку-фактури №СФ-0000015 від 05.04.2021 та рахунку-фактури №СФ-0000032 від 01.07.2021 вартість відновлювального ремонту, автомобіля «Mercedes-Benz A 180», державний номер НОМЕР_1 , в результаті його пошкодженні при ДТП, складає 28 320,28 грн.

На виконання умов Договору страхування від 06.11.2020 №71215а0е, враховуючи вищевказані рахунки-фактури, калькуляцію, було складено страховий акт №ARX2755724 від 09.04.2021, страховий акт №ARX2813667 від 05.07.2021, відповідно до якого позивач здійснив виплату страхового відшкодування страхувальнику у розмірі 28 320,28 грн, що підтверджується платіжним дорученням №769687 від 12.04.2021 на суму 25 470,28 грн та платіжним дорученням №796157 від 06.07.2021 на суму 2 850,00 грн.

На час скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Mercedes-Benz CL», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , застрахована відповідачем на підставі договору (полісу) №АР4739796 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 130 000,00 грн, франшиза - 1 000,00 грн, діючий станом на 24.03.2021).

За змістом пункту 28.23. Договору до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить в межах виплаченої суми право вимоги, яке страхувальник (або інша особа, що одержала відшкодування) має до особи, відповідальної за завдані збитки.

09.06.2021 та 02.09.2021 позивач звернувся до відповідача із заявами, в яких просив здійснити відшкодування в розмірі 25 470,00 грн та 2 850,00 грн відповідно. Вказані заяви залишились без виконання.

Звертаючись до суду із позовом у даній справі, позивач, який згідно умов Договору здійснив страхове відшкодування потерпілій особі, зазначав, що отримав право вимоги, передбачене статтями 993 Цивільного кодексу України та 27 Закону України «Про страхування», до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність та вказує, що обов`язок з відшкодування спричинених збитків у сумі 27 320,28 грн (28 320,00 грн страхове відшкодування - 1000,00 грн франшиза за полісом) покладається на відповідача.

Відповідач пред`явлених позовних вимог не визнавав та заперечував проти стягнення заявленої суми з огляду на порушення позивачем строків звернення із заявою про виплату, передбачених статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів». Також відповідач зазначав, що не визнає подію 24.03.2021 такою, що має ознаки страхової, на підтвердження чого надав до суду першої інстанції копію висновку №254/21 за результатами проведення транспортно-трасологічного дослідження. Відповідачем зауважено, що у разі визнання події страховою, позивачем не було враховано коефіцієнту фізичного зносу, хоча строк експлуатації застрахованого транспортного засобу «Mercedes-Benz A 180», державний номер НОМЕР_1 , станом на 24.03.2021 становив понад 7 років, а саме 11 років.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін із наступних підстав.

Згідно з положеннями статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі, ОСЦПВВНТЗ), яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.

У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов`язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності.

За змістом статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 Цивільного кодексу України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

У такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

Відтак, у силу приписів статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань.

Аналогічний правовий висновок в частині встановлення чи є здійснення виплати за договором добровільного майнового страхування виникненням нового зобов`язання або ж за наслідками такої виплати лише відбувається заміна кредитора у вже існуючому зобов`язанні із набуттям останнім всіх прав і обов`язків попереднього кредитора викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 у справі №910/7449/17, який в силу приписів частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України суди враховують при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Згідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд зауважує, що достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, є платіжні доручення та рахунки на сплату послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу. Реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач, керуючись умовами договору добровільного страхування та враховуючи визначену згідно з наявними у матеріалах справи рахунками-фактурами №СФ-0000015 від 05.04.2021 та №СФ-0000032 від 01.07.2021 ПП Бондаренко В.Б. вартість ремонту автомобіля «Mercedes-Benz A 180», державний номер НОМЕР_1 , здійснив згідно платіжних доручень №769687 від 12.04.2021 та №796157 від 06.07.2021 виплату страхового відшкодування згідно умов Договору добровільного страхування на загальну суму 28 320,28 грн.

Винним у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 24.03.2021, є ОСОБА_1 , що підтверджується відміткою останнього у повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду.

За чинним законодавством України окрім особи, винної у завданні шкоди, потерпілий у ДТП має також право одержати майнове відшкодування або за рахунок страхової організації, якою застраховане його майно, за правилами і в порядку, встановленому Цивільним кодексом України та Законом України «Про страхування», або за рахунок страховика, яким застраховано відповідальність особи, що володіє транспортним засобом, водія якого визнано винним у ДТП, за правилами та у порядку, встановленому Цивільним кодексом України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Право потерпілого обрати той чи інший спосіб захисту чинним законодавством не обмежене. У даному випадку потерпілий звернувся за відшкодуванням майнової шкоди до позивача, який застрахував його майно (автомобіль).

Позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу, згідно норм статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Відповідно до Полісу №АР4739796 цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Mercedes-Benz CL», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , застрахована відповідачем з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб - 130 000,00 грн, франшиза - 1 000,00 грн.

Отже відповідач є особою, на яку полісом №АР 4739796 покладено обов`язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля «Mercedes-Benz CL», державний номерний знак державний номерний знак НОМЕР_2 , на час ДТП.

Таким чином, відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля, застрахованого у позивача, відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в межах, передбачених полісом №АР 4739796, а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки.

Водночас, як вірно зауважив суд першої інстанції, позивач отримав право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не був зобов`язаний раніше цього звертатися безпосередньо до особи, в якої застраховано її цивільно-правову відповідальність з вимогою виплати матеріального відшкодування.

Поруч із цим, заяви про здійснення відшкодування (від 09.06.2021 та 02.09.2021) направлені позивачем відповідачу у межах річного строку, встановленого статтею 37.1.4. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Доводи апеляційної скарги відповідача стосовно того, що наданим ним висновком №254/21 за результатами проведення транспортно-трасологічного дослідження підтверджується, що комплекс механічних ушкоджень автомобіля «Mercedes-Benz A 180», державний номер НОМЕР_1 , не міг утворитися внаслідок ДТП, оцінюються судом критично, оскільки, по-перше, сам факт складення учасниками ДТП повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду із висвітленням всіх обставин та визначенням винної особи свідчить про подію, що є дорожньо-транспортною пригодою, яка законодавцем визначається як страхова подія, а по-друге, вказане дослідження проведене за результатами аналізу фотознімків автомобіля «Mercedes-Benz A 180», державний номер НОМЕР_1 , а тому, на переконання колегії суддів, не може достеменно підтверджувати обставини події.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку, страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до пункту 12.1. статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Аналогічна норма викладена в статті 9 Закону України «Про страхування».

За таких обставин, до позивача, у зв`язку зі здійсненою страховою виплатою за вищеописаною ДТП, перейшло право вимоги на суму відшкодування в розмірі 28 320,28 грн за мінусом франшизи - 1 000 грн.

Разом із тим, як вірно встановив суд першої інстанції, у відповідача внаслідок настання страхового випадку (ДТП) виник у відповідності до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком та суми фактичних витрат, право на вимогу якої перейшло до позивача у зв`язку з виплатою страхового відшкодування, але на основі вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля з урахуванням коефіцієнта зносу деталей та за мінусом франшизи.

Пунктами 1.6. та 8.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №1335/5/1159 від 24.07.2009, визначено, що відновлювальний ремонт передбачає здійснення комплексу операцій через заміну складових частин або відновлення справності/роботоздатності ТЗ (транспортного засобу) за формулою визначення вартості ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу ТЗ.

Відповідно до вимог пункту 8.2. Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою:

Сврз = Ср + См + Ссх (1- ЕЗ), де:

Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн;

См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн;

Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн;

Ез - коефіцієнт фізичного зносу.

За змістом пунктів 7.38. та 7.39. вказаної Методики коефіцієнт фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ (колісного транспортного засобу), строк експлуатації яких не перевищує:

- 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД;

- 7 років - для інших легкових КТЗ;

- 3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД;

- 4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів;

- 5 років - для мототехніки.

Винятками стосовно використання зазначених вимог є:

а) КТЗ експлуатується в інтенсивному режимі (фактичний середньорічний пробіг щонайменше вдвічі більший за середньорічний нормативний);

б) складові частини кузова та оперення кузова, кабіни, рами КТЗ відновлювали ремонтом (крім випадків, що однозначно свідчать про усунення експлуатаційних пошкоджень (наприклад, усунення сколів ЛФП на лицьових поверхнях кузова, усунення деформації методом видалення вм`ятин без пофарбування складової частини));

в) складові частини каркасу кузова, оперення кузова, кабіни та рами мають наскрізну корозію, що призвело до зниження витривалості і міцності матеріалу виготовлення цієї складової частини (складових частин) КТЗ;

г) складові частини кузова, кабіни, рами КТЗ мають пошкодження у вигляді деформації, за винятком таких, що підпадають під визначення експлуатаційних пошкоджень відповідно до пункту 1.6 розділу I цієї Методики;

ґ) КТЗ експлуатувався в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4 до цієї Методики.

Згідно пункту 7.37. Методики коефіцієнт фізичного зносу ЕЗ розраховується за формулою: ЕЗ = 1 - С (ринкова вартість) / Цн (ціна нового ТЗ).

Також відповідно до пункту 7.40. Методики якщо під час відновлення були використані нові складники іншої модифікації КТЗ взамін пошкоджених (розукомплектованих), значення процента їх фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю.

За змістом пункту 1.6. Методики строк експлуатації транспортного засобу - період часу від дати виготовлення КТЗ до дати його оцінки.

Згідно свідоцтва про реєстрацію застрахованого транспортного засобу, його роком випуску є 2010 рік, тобто на момент ДТП (24.03.2021) строк експлуатації перевищує 7 років.

Відтак, як вірно встановив суд першої інстанції, пред`явлення позивачем до відповідача (страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) вимоги про виплату страхового відшкодування у розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу в даному випадку є неправомірним.

З огляду на вказане, місцевий господарський суд, посилаючись на положення пункту 7.37. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, здійснив у відповідності до пункту 8.2. Методики розрахунок суми страхового відшкодування, що підлягає відшкодуванню з відповідача та становить 21 939,43 грн (із урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, який за розрахунком суду дорівнює 0,81, та за вирахуванням франшизи, яка дорівнює 1 000,00 грн).

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що суд мав застосувати коефіцієнт фізичного зносу у розмірі 0,7 та вказує, що розмір страхового відшкодування мав становити 14 825,28 грн (у разі визнання події страховою).

Згідно частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Колегія суддів зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач, наголошуючи на тому, що позивач заявив до стягнення суму страхового відшкодування без урахування коефіцієнту фізичного зносу, не надавав суду власного розрахунку цього коефіцієнту, відповідно, суд, який приймаючи рішення має здійснити перевірку вимог позивача з точки зору їх обґрунтованості та відповідності встановленим вимогам законодавства, здійснив відповідний розрахунок сам, керуючись пунктом 7.37. Методики.

В апеляційній скарзі відповідач не наводить жодних конкретних доводів стосовно необґрунтованості такого розрахунку, як і не наводить формули із показниками, на підставі яких ним встановлено, що коефіцієнт фізичного зносу у даному випадку складає 0,7, а не 0,81, як встановлено судом.

Відтак, судом не приймаються до уваги зазначені доводи скаржника, оскільки вони не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Як уже зазначалося, 09.06.2021 та 02.09.2021 позивач звертався до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування.

Однак, станом на дату вирішення спору по суті матеріали справи не містять доказів на підтвердження здійснення відповідачем виплати страхового відшкодування в сумі 21 939,43 грн, а тому заявлена позивачем вимога про стягнення вказаної суми з відповідача підлягає задоволенню, висновки суду першої інстанції з приводу чого є обґрунтованими.

Отже, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідачем у суді першої інстанції також було заявлене клопотання про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу за представництво інтересів відповідача у суді першої інстанції в сумі 5 000,00 грн.

Оскаржуваним рішенням суд, беручи до уваги часткове задоволення пред`явлених позивачем позовних вимог, присудив до стягнення із позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 984,77 грн.

В апеляційній скарзі відповідач стверджує про порушення судом вимог статті 126 Господарського процесуального кодексу України та безпідставне зменшення судом розміру витрат відповідача на професійну правничу допомогу без клопотання позивача про його зменшення. Відповідач зазначає, що йому незрозуміло, яким чином був вирахуваний розмір витрат на правничу допомогу, присуджений до стягнення з позивача за рішенням суду.

Із цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, до них належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 2, 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу відповідачем долучено до матеріалів справи копії: договору про надання правової допомоги №1від 02.01.2020, детальний опис робіт (наданих послуг), акт виконаних робіт від 20.12.2021, посвідчення адвоката України Синюка Станіслава Леонідовича, свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю серія КС №6423/10.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції встановив, що витрати відповідача на професійну правничу допомогу є пов`язаними з розглядом даної справи, їх розмір є обґрунтованим, співмірним зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Водночас, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, беручи до уваги зазначені приписи статті 129 Господарського процесуального кодексу України, часткове задоволення пред`явлених позивачем позовних вимог, суд обґрунтовано дійшов висновку про покладення на позивача 984,77 грн (розрахунок: 27 320,28 грн - 21 939,43 грн = 5 380,85 - сума, у задоволенні якої судом відмовлено; (5 380,85 грн х 5 000,00 грн витрат на правничу) : 27 320,28 грн заявлених до стягнення = 984,77 грн)).

Відповідач в апеляційній скарзі безпідставно посилається на порушення судом першої інстанції положень статті 126 Господарського процесуального кодексу України щодо зменшення суми витрат на правничу допомогу за власною ініціативою (без клопотання позивача), оскільки висновки суду щодо стягнення з позивача на користь відповідача 984,77 грн (із заявлених 5 000,00 грн) витрат на правову допомогу адвоката у даній справі зроблені із посиланням на положення статті 129 Господарського процесуального кодексу України щодо їх стягнення пропорційно задоволеним позовним вимогам та є правильними.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Доводи апеляційної скарги відповідача не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про необґрунтованість задоволених позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2022 у справі №910/17564/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2022 у справі №910/17564/21 залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство «Просто-страхування».

Матеріали справи №910/17564/21 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

І.М. Скрипка