ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"12" липня 2023 р. Cправа № 902/467/23

Господарський суд Вінницької області у складі судді Маслія І.В. при секретарі судового засідання Глобі А.С.

за участю представників

позивача Кулик О.І., довіреність №272 від 30.05.2023 (в режимі ВКЗ);

відповідача Кравчук О.В., довіреність №607Др-193-1221 від 20.12.2021;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (пр. Любомира Гузара, 44, м. Київ, 03065)

до: Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" (пров. Костя Широцького, буд. 24, м. Вінниця, 21012)

про стягнення 865 835,08 грн.

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" про стягнення 865 835,08 грн заборгованості, з яких: 601 324,27 грн - основного боргу, 56 112,72 грн - пені, 182 456,05 грн - інфляційних витрат та 25 942,04 грн - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов Договору транспортування природного газу № від 04.02.2020, в частині оплати за перевищення замовленої (договірної) потужності.

Ухвалою суду від 05.04.2023 відкрито провадження у справі №902/467/23 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 01.05.2023.

12.04.2023 на адресу суду засобами електронного зв`язку надійшло клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 12.04.2023 задоволено вище вказане клопотання представника ТОВ "Оператор газорозподільної системи України".

21.04.2023 до суду від відповідача надійшла заява про продовження строку для подання відзиву.

28.04.2023 на електронну адресу суду надійшло клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання на іншу дату.

На визначену судом дату в судове засідання 01.05.2023 з`явились представники сторін, при цьому представник позивача приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

За наслідками судового засідання суд протокольною ухвалою відклав підготовче засідання на 22.05.2023, крім того задовольнив усне клопотання представника позивача про участь в наступному судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

12.05.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти задоволення позову з підстав у ньому викладених.

19.05.2023 від відповідача до суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до перегляду Об`єднаною Палатою Верховного Суду справи №918/686/21 у подібних правовідносинах.

На визначену судом дату в судове засідання 22.05.2023 з`явились представники сторін, при цьому представник позивача приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

За наслідками судового засідання суд протокольними ухвалами відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, продовжив строк підготовчого провадження у справі на 30 днів та відклав підготовче засідання на 12.06.2023.

22.05.2023 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній спростовує твердження відповідача викладені у відзиві на позовну заяву та просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

06.06.2023 від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив та 09.06.2023 клопотання про зменшення розміру пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат на 90 відсотків.

На визначену судом дату в судове засідання 12.06.2023 з`явились представники сторін, при цьому представник позивача приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

За наслідками судового засідання суд протокольною ухвалою закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 12.07.2023, крім того задовольнив усне клопотання представника позивача про участь в наступному судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

10.07.2023 до суду від позивача надійшли заперечення на клопотання про зменшення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

На визначену судом дату з`явилися представники сторін, при цьому представник позивача приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

В судовому засіданні представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги та відмовити в задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та просив відмовити, разом з тим, зазначив, що у разі задоволення позову зменшити розмір пені, 3% річних та інфляційних втрат до розміру вказаного у клопотанні.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 12.07.2023р. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

04.02.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (позивач, в договорі Оператор) та Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" (відповідач, в договорі Замовник) укладений договір на транспортування природного газу №.

Відповідно до п. 2.1 та п. 2.2. Договору Оператор надає Замовнику послугу транспортування природного газу (далі Послуга) на умовах, визначених у цьому Договорі, а Замовник сплачує Оператору встановлені в цьому Договорі вартість такої послуги та плат (за їх наявності), які виникають при його виконанні. Послуги надаються на умовах, визначених у Кодексі, з урахуванням особливостей, передбачених цим Договором.

Замовник має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, подавати газ в точках входу та/або приймати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим Договором, протягом погоджених термінів, а також оплачувати Послуги на умовах, зазначених у Договорі (п. 2.5. Договору).

Згідно п. 2.8. Договору взаємовідносини між Замовником та Оператором при забезпеченні (замовленні, наданні, супроводженні) послуг транспортування за цим договором здійснюються Сторонами через інформаційну платформу Оператора відповідно до вимог Кодексу. Замовник набуває права доступу до інформаційної платформи з моменту підписання цього Договору, а його уповноважені особи з моменту їх авторизації, що оформлюється наданим Замовником повідомленням на створення облікового запису уповноважених осіб користувача платформи за формою, визначеною Кодексом. Після набуття права доступу до інформаційної платформи Замовник зобов`язується дотримуватися порядку взаємодії з інформаційною платформою, визначеного Кодексом.

Відповідно до п. 3.2 Договору Оператор (Позивач) зокрема, має право стягувати із Замовника (Відповідача) додаткову плату у разі перевищення розміру договірної потужності та/або за недотримання вимог щодо якості газу, який передається ним в газотранспортну систему, та/або плату за зміну умов (обмежень) користування потужністю з обмеженнями в порядку, визначеному цим Договором.

Згідно з п. 4.1. Договору Замовник (Відповідач), зокрема, зобов`язаний: - своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість наданих йому послуг; - не перевищувати замовлені потужності, визначені в цьому Договорі; - здійснити своєчасну та повну оплату додаткової плати Оператору (Позивачу) у разі перевищення розміру замовленої потужності та/або плати за зміну умов (обмежень) користування потужністю з обмеженнями, та/або недотримання параметрів якості природного газу, який передається ним у газотранспортну систему, у порядку, визначеному цим Договором та Кодексом; - здійснити своєчасну та повну оплату за перевищення розміру договірної потужності, додаткову плату за зміну умов (обмежень) використання потужності з обмеженнями, плату за добовий небаланс, плату за нейтральність балансування, додаткову плату у разі недотримання параметрів ФХП газу та плату за несанкціонований відбір природного газу з газотранспортної системи в порядку, визначеному Кодексом та цим Договором.

Приписами п.7.1 Договору зазначено, що вартість послуг розподілу потужності розраховується за тарифами, які встановлюються Регулятором.

Вартість послуг договірної потужності, на період газового місяця визначається, як сума вартості договірних потужностей за кожен день газового місяця (п.8.1. Договору), а вартість перевищення замовленої потужності за кожен день газового місяця розраховується для кожного дня перевищення за формулами наведеними в п. 8.3 та 8.4 Договору.

Відповідно до п.8.3. Договору, вартість перевищення замовленої потужності за кожний день газового місяця розраховується для кожного дня перевищення за формулою наведеною в даному пункті Договору. Підставою для плати за перевищення замовленої потужності є рахунок на оплату за перевищення замовленої потужності та звіт Оператора про використання замовленої потужності Замовником, що містить розрахунок перевищення розміру договірних потужностей, які надаються Замовнику до чотирнадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, на його електронну адресу. Замовник зобов`язаний здійснити оплату вартості перевищення договірної потужності у строк до двадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем.

Згідно з п.8.4. Договору, у випадку якщо розрахунковий обсяг використання потужності Замовником (Відповідачем) (суб`єктом, на якого в установленому порядку рішенням Кабінету Міністрів України, відповідно до ст. 11 Закону України "Про ринок природного газу" покладено спеціальні обов`язки з постачання природного газу, або оператором газорозподільної системи), визначений оператором газотранспортної системи (Позивачем) на підставі остаточної алокації, перевищує обсяг договірної потужності, замовник послуг транспортування (Відповідач) зобов`язаний здійснити оплату вартості перевищення договірної потужності за кожен день такого перевищення до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до звіту використання договірної потужності та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

У разі порушення Замовником строків оплати, передбачених цим Договором, Замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 13.5 Договору).

Цей Договір набирає чинності з дня його укладення, поширює дію на відносини, що склались між Сторонами з 01 січня 2020 та діє до 31 грудня 2020 року. Цей Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії цього Договору жодною із Сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (п. 17.1. Договору).

Як зазначено позивачем в позовній заяві, згідно умов Договору Позивач за результатами остаточної алокації відборів та подач Відповідача здійснив розрахунок вартості плати за перевищення потужності у відповідному розрахунковому місяці, а саме:

1) за квітень 2021 року було виявлено остаточні обсяги перевищення договірної потужності в розмірі 51,71453 тис.куб.м. всього на загальну суму 7 705,06 гривень;

2) за травень 2021 року було виявлено остаточні обсяги перевищення договірної потужності в розмірі 14,41882 тис.куб.м. всього на загальну суму 2 148,29 гривень;

3) за червень 2021 року було виявлено остаточні обсяги перевищення договірної потужності в розмірі 9,32206 тис.куб.м. всього на загальну суму 1 388,92 гривень;

4) за липень 2021 року було виявлено остаточні обсяги перевищення договірної потужності в розмірі 1,99683 тис.куб.м. всього на загальну суму 297,52 гривень;

5) за серпень 2021 року було виявлено остаточні обсяги перевищення договірної потужності в розмірі 1,15986 тис.куб.м. всього на загальну суму 172,81 гривень;

6) за вересень 2021 року було виявлено остаточні обсяги перевищення договірної потужності в розмірі 3 896,62706 тис.куб.м. всього на загальну суму 580 566,26 гривень;

7) за жовтень 2021 року було виявлено остаточні обсяги перевищення договірної потужності в розмірі 43,22877 тис.куб.м. всього на загальну суму 6 440,74 гривень;

8) за грудень 2021 року було виявлено остаточні обсяги перевищення договірної потужності в розмірі 17,48192 тис.куб.м. всього на загальну суму 2 604,67 гривень.

У відповідності до п. 8.4. Договору Позивачем було направлено в інформаційній платформі Відповідачу рахунки на оплату за перевищення договірної потужності: №04-2021-/1000421 від 30.04.2021 за квітень 2021 року на загальну суму 7 705,06 грн; №05-2021-/1000521 від 31.05.2021 за травень 2021 року на загальну суму 2 148,29 грн; №06-2021-/1000621 від 30.06.2021 за червень 2021 року на загальну суму 1 388,92 грн; №07-2021-/1000721 від 31.07.2021 за липень 2021 року на загальну суму 297,52 грн; №08-2021-/1000821 від 31.08.2021 за серпень 2021 року на загальну суму 172,81 грн; №09-2021-/1000921 від 30.09.2021 за вересень 2021 року на загальну суму 580 566,26 грн; №10-2021-/1001021 від 31.10.2021 за жовтень 2021 року на загальну суму 6 440,74 грн та №12-2021-/1001221 від 31.12.2021 за грудень 2021 року на загальну суму 2 604,67 грн, а також звіти про використання замовленої потужності АТ «Вінницягаз» за газові місяці квітень-жовтень, грудень 2021 року.

Крім того, позивачем направлялись відповідачу акти наданих послуг, які останнім підписані без зауважень.

В зв`язку з несплатою відповідачем, у строки встановлені п. 8.4. Договору, вартості перевищення договірної потужності за квітень-жовтень, грудень 2021 року позивач був змушений звернутись до суду з даним позовом про стягнення 601 324,27 грн - основного боргу, 56 112,72 грн - пені, 182 456,05 грн - інфляційних витрат та 25 942,04 грн - 3% річних.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що АТ «Вінницягаз», подаючи Позивачу реєстри за формами 2,3,4, що додані Позивачем до позовної заяви, виключно виконує функції Оператора газорозподільної системи в частині обміну інформацією з Оператором газотранспортної системи для проведення останнім комерційного обліку газу по об`єктах споживачів. Вказане свідчить, що, надані АТ «Вінницягаз» оформлені належним чином повідомлення на створення облікового запису(ів) користувача(ів) та відповідна(і) довіреність(і) на право вчиняти всі необхідно юридично значущі дії на інформаційній платформі оператора ГТС, не є підставою для виникнення обов`язку з оплати актів перевищення замовленої (договірної) потужності за квітень- жовтень 2021, грудень 2021 року та рахунків, направлених через інформаційну платформу Позивачем.

За твердженнями відповідача в матеріалах справи відсутні первинні документи, які б свідчили про перетікання природного газу, що належить Відповідачу газотранспортною системою Позивача. Договором транспортування природного газу № від 04.02.2020 р., укладеним між сторонами, визначено ряд умов, які потрібно виконати сторонами для отримання замовником складової послуги транспортування - послуги замовленої потужності (для отримання замовником доступу до потужності газотранспортної системи). Разом з тим, між сторонами не погоджено розміру (обсягу) замовленої (договірної) потужності, в тому числі на період однієї газової доби, яку Позивач зобов`язаний забезпечити для Відповідача за Договором в разі її замовлення Відповідачем, а замовлення підтверджується, в тому числі 100% попередньою оплатою. Крім того, Додатки № 1, № 2 до Договору сторони не уклали, що свідчить про відсутність погодженого розміру замовленої (договірної) потужності в цілому, а решта положень Договору (враховуючи відсутність підписаних між сторонами спору додатків № 1, № 2) не місять таких його обов`язкових умов, що в свою чергу, позбавляє можливість встановити на який саме період був наданий Позивачем доступ до потужності, в якому обсязі та в яких точках входу/або виходу, з якими технічними характеристиками цих точок тощо.

Жодного документу (паперового, електронного) на підтвердження «заявленої потужності за Договором» в матеріалах справи не міститься, як відсутній і жоден розрахунок перевищення замовленої (договірної) потужності за встановленою фомулою, як це передбачено п.п. 8.3 - 8.4 Договору.

Також, Позивачем не наведено застосовувану формулу визначення перевищення замовленої (договірної) потужності, з визначенням всіх її складових з підставленням цифрових значень формули по кожній добі кожного спірного місяця, в тому числі з переведенням одиниць енергії.

Відповідач звертає увагу суду, що обсяги перевищення замовленої (договірної) потужності у квітні-жовтні 2021 року, грудні 2021 року Позивач обрахував не з фактичного розміру договірної потужності (оскільки така погоджена сторонами не була), а з обсягів добових небалансів, наявність яких Позивач підтверджує реєстрами файлів завантажених до інформаційної платформи.

Жодних доказів (первинних документів, як то акти купівлі/продажу, відбору, тощо) на підтвердження безспірності виникнення неврегульованих негативних щодобових небалансів у АТ «Вінницягаз» у спірному періоді 2021 року в межах розгляду даної справи, Оператор ГТС не надав.

Разом з тим, АТ «Вінницягаз» не визнає наявності жодних обсягів щодобових небалансів за спірний період за Договором та заперечує проти вчинення Позивачем балансуючих дій у квітні-жовтні 2021 року. Без підтвердження реальності вчинення балансуючих дій Оператором ГТС та наявності щодобових небалансів у спірному періоді, не могло бути і перевищення замовленої (договірної) потужності на обсяги природного газу, які були відсутні на праві власності у замовника послуг транспортування.

Вказане свідчить, що в предмет доказування у справі про стягнення вартості послуг перевищення замовленої потужності - входить дослідження факту наявності ресурсу природного газу (зокрема наявність щодобових небалансів), який нібито було протранспортовано Позивачем понад замовлені обсяги Відповідачем (перевищено потужність).

На переконання відповідача не слід ототожнювати акти приймання-передачі природного газу за квітень-жовтень та грудень 2021 р., підписані між сторонами без посилання на Договір від 04.02.2020 р., з актами транспортування природного газу за Договором. Дані акти приймання-передачі природного газу підтверджують обсяг газу, переданий постачальниками - іншими замовниками послуг транспортування (в яких укладений договір транспортування з Оператором ГТС) з газотранспортної системи до газорозподільної системи для подальшого розподілу до споживачів. Акти приймання-передачі природного газу не передбачають обліку балансування у визначені періоди в розрізі кожної доби, а також, фізичне транспортування за номінаціями (заявками) замовника щодобово, оскільки, відповідно до Технічної угоди про умови приймання-передачі природного газу у взаємовідносинах між сторонами Відповідач виступає як Оператор ГРМ, а не замовник послуг транспортування за договором транспортування природного газу. А для здійснення статутної діяльності з розподілу природного газу, АТ «Вінницягаз», як Оператору ГРМ, договір на транспортування природного газу не потрібен. Вказаний договір потрібен виключно для надання Позивачем доступу до інформаційної платформи для здійснення комерційного обліку.

Таким чином, за твердженнями відповідача, Договір від 04.02.2020 р. сторонами не виконувався, транспортування природного газу за спірним Договором не відбувалося, щодобові небаланси Оператором ГТС не врегульовувались, перевищення замовленої (договірної) потужності не було. Позивач не довів понесення ним обґрунтованих та реальних витрат на балансування. Виходячи з цього, права та інтереси Позивача АТ «Вінницягаз» не порушував.

На підстави викладеного вимоги Позивача до Відповідача про стягнення заборгованості з оплати за перевищення замовленої (договірної) потужності, пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, тому в задоволенні позову на переконання відповідача слід відмовити в повному обсязі.

У відповіді на відзив позивач спростовує твердження відповідача викладені у відзиві на позовну заяву, зокрема зазначено, що можливість здійснення відповідачем як Оператором ГРМ діяльності з розподілу природного газу нерозривно пов`язана із транспортуванням природного газу через газотранспортну систему, а транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами.

Крім того, позивач у відповіді на відзив детально розписав яким чином ним здійснено нарахування оплати за перевищення замовленої (договірної) потужності.

З огляду на це просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач спростовує твердження позивача викладені у відповіді на відзив, зокрема зазначено, що Позивачем не доведено та не надано жодних доказів, що сторони передбачили надання послуги договірної потужності саме на добу на перед. А отже, твердження Позивача, що підписання Додатку 1 до Договору не є обов`язковим, є безпідставним та необґрунтованим.

Також відповідачем зазначено, що з метою доступу до інформаційної платформи та здійснення ліцензійної діяльності з розподілу природного газу, Відповідач зобов`язаний звітувати перед Регулятором про взаємовідносини з Оператором ГТС, однак вся звітна інформація базується на односторонньо визначених даних Оператора ГТС та не передбачає врахування розбіжностей та заперечень АТ «Вінницягаз» щодо вартості природного газу та відсутності вчинення балансуючих дій у спірному періоді та інших послуг за Договором.

З огляду на це, відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Крім того, як зазначалось вище відповідач подав до суду клопотання про зменшення розміру пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат на 90 відсотків, в разі задоволення позову, а позивач подав до суду заперечення на клопотання про зменшення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Взаємовідносини сторін, які виникають в процесі укладення та виконання договорів транспортування природного газу, регулюються Законом України "Про ринок природного газу", Кодексом ГТС та Типовим договором транспортування природного газу, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2497.

Так, згідно з ч. 1 ст. 32, ч. 2 ст. 35 Закону України "Про ринок природного газу" транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу.

Системний аналіз змісту Закону України «Про ринок природного газу», Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2493 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1378/27823 (далі - Кодекс ГТС), та Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2494 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1379/27824 (далі - Кодекс ГРС), свідчить, що здійснення відповідачем, як оператором газорозподільних систем (далі - Оператор ГРМ), діяльності щодо розподілу природного газу можливе лише після надходження певних обсягів природного газу до/з газорозподільної системи.

Таке надходження природного газу до/з газорозподільної системи відбувається в точках виходу/входу газотранспортної системи, до яких транспортування природного газу здійснюється оператором газотранспортної системи, яким в даному випадку є Позивач.

Можливість здійснення Оператором ГРМ діяльності з розподілу природного газу нерозривно пов`язана із транспортуванням природного газу через газотранспортну систему.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що здійснення господарської діяльності відповідачем, як Оператором ГРМ, з розподілу природного газу знаходиться у прямій залежності від того, що з газотранспортної системи Позивача мають надходити до газорозподільної системи Відповідача обсяги природного газу, які останній розподіляє приєднаним до його мережі споживачам.

Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права, які відповідно до частини 4 статті 236 ГПК України мають враховувати суди при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.07.2022 у справі № 921/184/21.

Крім того, відповідно до частини 5 статті 19 Закону України «Про ринок природного газу» оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG зобов`язані надавати один одному інформацію, необхідну для забезпечення безпечного та економного руху природного газу між об`єктами газової інфраструктури, операторами яких вони є, на підставі нормативно-правових актів, визначених цим Законом, або відповідних договорів.

Згідно із пунктом 2 глави 1 розділу IV Кодексу ГТС правовідносини між оператором газотранспортної системи та оператором установки LNG / оператором газосховища / газовидобувним підприємством /оператором газорозподільної системи / прямим споживачем щодо одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі вчинення дій з врегулювання добових небалансів у газотранспортній системі, регулюються договором транспортування природного газу, укладеним відповідно до Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2497.

Пунктами 1 та 2 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС передбачено, що для забезпечення електронної взаємодії та документообігу між суб`єктами ринку природного газу, у тому числі для організації замовлення та супроводження послуг транспортування природного газу в умовах добового балансування газотранспортної системи, а також між суб`єктами ринку природного газу та операторами торгових платформ оператор газотранспортної системи зобов`язаний створити та підтримувати функціонування інформаційної платформи.

Суб`єкти ринку природного газу, які уклали (переуклали) з оператором газотранспортної системи договір транспортування, набувають права доступу до інформаційної платформи та статусу користувача платформи з моменту укладення (переукладення) договору. Оператор газотранспортної системи присвоює кожному такому суб`єкту ринку природного газу код користувача платформи та створює на інформаційній платформі інтерфейс такого користувача відповідно до його статусу суб`єкта ринку природного газу (постачальник, оператор газорозподільної системи, оптовий продавець/покупець, оператор газосховищ тощо), про що має повідомити останнього. При цьому додатком до договору визначаються уповноважені особи суб`єкта ринку природного газу (користувача платформи), які будуть мати право доступу до інформаційної платформи від імені користувача платформи (зазначаються їхні адреси електронної пошти та контактні дані), для їх електронної реєстрації, що оформлюється у вигляді повідомлення на створення облікового запису уповноважених осіб користувача платформи за формою, наведеною в додатку 1 до цього Кодексу, до якого додаються у письмовій формі довіреності користувача платформи на кожну уповноважену особу.

З огляду на викладене, на переконання суду, здійснення відповідачем господарської діяльності з розподілу природного газу у відповідності до вимог чинного законодавства нерозривно пов`язане із укладенням договору транспортування, що спростовує твердження відповідача про формальність укладення договору з позивачем, лише для доступу до інформаційної платформи.

Відповідно до п. 1 глави 1 розділу IX Кодексу ГТС розмір потужності, що надається замовнику послуг транспортування в точці входу/виходу, визначається відповідно до положень цього Кодексу та договору транспортування природного газу.

Згідно з п. 5 глави 1 розділу 1 Кодексу ГТС зазначається що розподіл потужності -частина договору транспортування, яка визначає порядок та умови надання і реалізації права на користування договірною потужністю, яке надається замовнику транспортування у визначеній точці входу або точці виходу, а розподілена (договірна) потужність - це частина технічної потужності газотранспортної системи, яка розподілена замовнику послуг транспортування згідно з договорами транспортування.

Відповідно до п. 15 глави 1 розділу IX Кодексу ГТС величина використаних замовником послуг транспортування обсягів потужності точок входу/виходу дорівнює величинам остаточних алокацій щодобових подач та відборів замовника послуг транспортування природного газу у відповідних точках входу/виходу. Відповідальність за перевищення замовлених потужностей несуть замовники послуг транспортування відповідно до договору транспортування природного газу.

Згідно з п. 8 глави 1 розділу XI Кодексу ГТС у випадку якщо замовник послуг транспортування природного газу не надасть оператору газотранспортної системи номінацію згідно з положеннями пункту 1 цієї глави, вважається підтвердженою номінація для такого замовника послуг транспортування природного газу з обсягами природною газу, що дорівнює нулю відносно замовленої точки входу/виходу.

Пунктом 2 р. 3 гл. XV Кодексу ГТС встановлено, що оператор газотранспортної системи з метою уникнення можливості виникнення перевантажень вчиняє дії, зокрема, по стягненню із замовника послуг транспортування додаткової оплати за перевищення потужності відповідно до договору транспортування.

Відповідно до п.1 глави 7 розділу IX Кодексу ГТС, доступ до потужності точок входу/виходу на добу наперед надається на підставі укладеного договору транспортування.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 32 Закону України «Про ринок природного газу» за договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу.

Згідно із пунктом 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС договір транспортування - це договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу (замовлення розподілу потужності, замовлення транспортування природного газу, послуга балансування) на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги).

За приписами статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

В свою чергу, відповідно до частини 1 статті 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Водночас, Закон України «Про ринок природного газу» та Кодекс ГТС визначають предмет договору транспортування як надання послуг, які можуть включати: - надання доступу до потужності (розподіл потужності); - послуги транспортування; - послуги балансування.

Відповідно до пункту 1 глави 1 розділу VIII Кодексу ГТС одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі вчинення дій з врегулювання добового небалансу, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування.

Таким чином, договір транспортування природного газу за своєю правовою природою є договором про надання послуг, а не договором перевезення.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.07.2022 у справі № 921/184/21.

Укладений між позивачем та відповідачем Договір відповідає умовам Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2497.

Щодо твердження відповідача про не укладення між сторонами Додатків 1 та 2 суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2.3 Договору обсяг Послуги, що надається за цим Договором, визначається підписанням додатка 1 до цього Договору (розподіл потужності) та/або додатка 2 (розподіл потужності з обмеженням), крім надання доступу до потужності на період однієї газової доби.

Пунктом 2.7 Договору Додаток 1 є невід`ємною частиною цього Договору у випадку, коли Замовнику надається право використання гарантованої та/або переривчастої потужності, крім випадку замовлення потужності на добу наперед. Додаток 2 є невід`ємною частиною цього Договору у випадку, коли Замовнику надається право використання потужності з обмеженням, крім випадку замовлення потужності на добу наперед.

Згідно пункту 6.1 Договору Оператор забезпечує наявність відповідних потужностей у точках входу до газотранспортної системи або в точках виходу з газотранспортної системи в обсязі, визначеному згідно з додатком 1 до цього Договору (розподіл потужності) та/або додатком 2 до цього Договору (розподіл потужності з обмеженнями), та/або в обсязі підтвердженої номінації у випадку замовлення потужності на період однієї газової доби.

З огляду на викладене, на переконання суду, підписання Додатку 1 та/або 2 є невід`ємною частиною Договору лише у випадку, якщо Замовник бажає отримати додатково до основних послуг ще й право використання саме гарантованої/переривчастої/з обмеженням потужності.

При цьому норми Кодексу ГТС свідчать про те, що саме замовник послуг зобов`язаний вчинити відповідні дії по замовленню гарантованої та/або переривчастої потужності та/або потужності з обмеженнями. У разі якщо Замовник не виявляє бажання отримати право використання зазначеного виду потужності, то отримує доступ до потужності точок входу/виходу на добу наперед/протягом доби.

Отже, виходячи зі змісту положень пунктів 2.3, 2.7 договору від 04.02.2020 № , у випадку надання доступу до потужності на період однієї газової доби (на добу наперед/протягом доби) додатки 1 та 2 до Договору не укладаються.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 15.07.2022 у справі №921/184/21, від 29.06.2022 у справі № 906/184/21, від 15.02.2023 у справі № 904/7654/21.

Також суд звертає увагу відповідача на практику Верховного Суду з приводу укладення додатків 1, 2 до типового договору транспортування природного газу.

У постанові від 18.02.2022 у справі № 918/450/20 Верховним Судом у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду вказано на те, що відсутність укладених додатків до Договору не свідчить про неукладеність Договору в цілому за умови його фактичного виконання сторонами. Достатньою підставою для оплати послуг є звіти, складені оператором ГТС, на підставі інформації, наданої самим Замовником. Оплата послуг має бути здійснена замовником у разі надсилання оператором ГТС такому замовнику рахунку на оплату, звіту по точках входу/виходу замовника послуг транспортування (пункти 3 і 4 глави 4 розділу XIV Кодексу ГТС).

Також, у постанові від 15.07.2022 у справі № 921/184/21 Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду вирішував питання і про те, чи підлягала стягненню плата за перевищення договірної потужності на період однієї газової доби за договором транспортування природного газу у разі не укладення додатків 1, 2 до договору. Так, Суд зробив висновок, що виходячи зі змісту положень пунктів 2.3, 2.7 договору, у випадку надання доступу до потужності на період однієї газової доби додатки 1 та 2 до договору не укладаються.

Таким чином, твердження відповідача викладені у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив спростовуються вище викладеним.

Статтями 11, 509 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Як передбачає ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у встановлений строк.

Як встановлено судом, у період дії договору № від 04.02.2020 на виконання його умов позивач надав відповідачу послуги з транспортування природного газу, що підтверджується актами наданих послуг з транспортування природного газу.

Вказані акти підписані представниками сторін й скріплені круглими печатками юридичних осіб (копії актів містяться в матеріалах справи).

Відповідно до п. 4.1. Договору Замовник зобов`язаний: не перевищувати замовлені потужності, визначені в цьому Договорі; здійснити своєчасну та повну оплату додаткової плати Оператору у разі перевищення розміру замовленої потужності, у порядку, визначеному цим Договором та Кодексом.

А відповідно до п. 3.2. Договору позивач має право стягувати з відповідача додаткову плату у разі перевищення розміру договірної потужності, в порядку, визначеному цим Договором.

Згідно умов Договору позивач за результатами остаточної алокації відборів та подач відповідача здійснив розрахунок вартості плати за перевищення потужності у відповідному розрахунковому місяці за квітень-жовтень, грудень 2021 року в загальній сумі 601 324,27 грн. та виставив відповідачу рахунки на оплату за перевищення договірної потужності, які останньому було направлено в інформаційній платформі.

Відповідно до п. 8.4. Замовник, який є оператором газорозподільної системи, здійснює остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги до двадцятого числа місяця, наступного за звітним.

Щодо твердження відповідача про не наведення позивачем формули визначення перевищення замовленої потужності, суд зазначає наступне.

На виконання постанови НКРЕКП від 07.07.2016 № 1234 «Про затвердження форм звітності НКРЕКП щодо здійснення моніторингу на ринку природного газу та інструкцій щодо їх заповнення» Операторами газорозподільних систем щомісячно надається Регулятору форма звітності №8в-НКРЕКП-газ-моніторинг (місячна) «Звіт про використання потужності газорозподільної системи та стан розрахунків».

Відповідно до листа ТОВ «Оператор ГТС України» від 03.05.2022 № ТОВВИХ-22-4433 щодо надання копій документів, НКРЕКП було надано Оператору звіти АТ «Вінницягаз» про використання потужності газорозподільної системи та стан розрахунків» (далі - звіти Форма 8в), в тому числі за квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, грудень 2021 року.

З Форми 8в чітко вбачається, що у самостійно підписаних уповноваженими посадовими особами та поданих до НКРЕКП звітах відповідач у повному обсязі визнає використання потужності газотранспортної системи України, за квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, грудень 2021 року.

При цьому суд звертає увагу, що Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 18.02.2022 по справі № 918/450/20 та Верховним Судом у постанові від 31.05.2022 по справі № 903/775/20 чітко висловлено позицію про те, що Оператор ГТС виконує процедуру алокації виключно на підставі інформації про обсяги подачі та/або відбору природного газу, яка надається самим оператором ГРМ.

Тобто, Оператор ГТС фактично здійснює алокацію (аналіз та систематизацію даних) на підставі інформації щодо обсягів відібраного газу, яка була надана самим замовником послуг. Подання замовником «нульових» номінацій або неподання їх взагалі не впливає на фактичний обсяг відібраного замовником природного газу з ГТС.

Крім того, з Інструкції щодо заповнення форми звітності № 8в - НКРЕКП-газ-моніторинг (місячна) «Звіт про використання потужності газорозподільної системи та стан розрахунків», затвердженої постановою НКРЕКП 07.07.2016 № 1234 вбачається, що дана інструкція поширюється на суб`єктів ринку природного газу, які отримали ліцензію на провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, тобто виключно на Операторів ГРМ.

Форма № 8в підписується керівником суб`єкта господарювання або уповноваженою особою та головним бухгалтером.

Пунктом 4 розділу ІІІ вказаної інструкції визначено, що у розділі IV «Стан розрахунків Оператора ГРМ за закуплений природний газ для виробничо-технологічних витрат (ВТВ) та втрат» Форми №8в зазначається повне найменування оптових продавців, у яких Оператор ГРМ здійснював закупівлю природного газу для виробничо-технологічних витрат та втрат, інформація щодо розміру боргу Оператора ГРМ за закуплений у звітному та минулих періодах/роках обсяг природного газу для виробничо-технологічних витрат та втрат станом на початок звітного періоду, фактичного обсягу закупленого Оператором ГРМ природного газу для виробничо-технологічних витрат та втрат (у тис. м3 та тис. грн) протягом звітного періоду, розміру оплати Оператором ГРМ у звітному періоді вартості закупленого у звітному та минулих періодах/роках природного газу для виробничо-технологічних витрат та втрат, розміру боргу Оператора ГРМ за закуплений у звітному та попередніх періодах цього року природний газ для виробничо-технологічних витрат та втрат та розміру загального боргу Оператора ГРМ за закуплений у звітному та минулих періодах/роках обсяг природного газу для виробничо-технологічних витрат та втрат станом на кінець звітного періоду у розрізі кожного оптового продавця, у якого здійснювалась закупівля такого природного газу.

Розділом ІV Інструкції регламентовано порядок виправлення Оператором ГРМ помилок у звітних даних, зазначених у формі № 8в за минулий звітний період.

Системний аналіз змісту вказаної інструкції свідчить, що нормотворцем імперативно встановлено, що відповідальність за вказані у Формі № 8в дані несуть виключно посадові особи Оператора ГРМ керівник та головний бухгалтер, а відтак у вказаному звіті зазначаються виключно дані обліку відповідача.

Згідно пункту 6.1 Договору від 04.02.2020 № Оператор забезпечує наявність відповідних потужностей у точках входу до газотранспортної системи або в точках виходу з газотранспортної системи в обсязі, визначеному згідно з додатком 1 до цього Договору (розподіл потужності) та/або додатком 2 до цього Договору (розподіл потужності з обмеженнями), та/або в обсязі підтвердженої номінації у випадку замовлення потужності на період однієї газової доби.

Відповідно до пункту 8 глави 1 розділу XI Кодексу ГТС якщо замовник послуг транспортування природного газу не надав номінацію на точку входу/виходу, на яку йому було розподілено потужність на відповідну газову добу, то вважається, що замовником було подано нульову номінацію на відповідну точку входу та/або виходу Пунктом 3 глави 2 розділу XI Кодексу ГТС встановлено, що у випадку якщо замовник послуг транспортування природного газу не надасть оператору газотранспортної системи номінацію згідно з положеннями пункту 1 цієї глави, вважається підтвердженою номінація для такого замовника послуг транспортування природного газу з обсягами природного газу, що дорівнює нулю відносно замовленої точки входу/виходу.

При цьому слід враховувати, що подання замовником нульових номінацій або неподання їх взагалі не впливає на обсяг природного газу, який відібрано (протранспортовано) з газотранспортної системи до газорозподільної.

На підставі викладеного, зокрема, звіту про використання замовленої потужності за квітень 2021 року вбачається, що за результатами остаточної алокації відборів та подач відповідача, у відповідні дні газового місяця відповідачем було замовлено потужність в обсязі, яка дорівнює нулю (подано нульову номінацію на відповідну точку входу та/або виходу пункт 8 глави 1 розділу XI Кодексу ГТС), проте фактично використано потужність в обсязі 51,71453 тис.м3.

Розподіл потужності розраховується за тарифами, які встановлюються Регулятором (п. 7.1.-7.3. Договору). Тариф без ПДВ встановлений Постановою НКРЕКП від 24.12.2019 №3013 на рівні 124,16 грн.

Таким чином, вартість перевищення замовленої (договірної) потужності за газовий місяць квітень 2021 року розрахована Позивачем наступним чином: 51,71453 тис.м3 х 124,16 грн = 6 420,88 грн х 20%ПДВ = 7 705,06 грн.

Наведені вище дані дзеркально відображені позивачем в акті наданих послуг № 04-2021-/1000421 від 30.04.2021, який підписаний відповідачем без будь яких зауважень та застережень.

За аналогічним алгоритмом позивачем здійснено розрахунок перевищення потужності, яке було допущене відповідачем, в інших місяцях.

З огляду на викладене, заборгованість відповідача перед позивачем за квітень-жовтень, грудень 2021 року в загальній сумі 601 324,27 грн за перевищення розміру замовленої потужності, підтверджена матеріалами справи та відповідачем належними доказами не спростована.

Доказів погашення вказаної заборгованості матеріали справи не містять.

Таким чином, позовна вимога про стягнення 601 324,27 грн основного боргу є обґрунтованою та доведеною, а тому підлягає задоволенню судом.

Крім суми основного боргу позивачем заявлено до стягнення 56 112,72 грн - пені, 182 456,05 грн - інфляційних витрат та 25 942,04 грн - 3% річних.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Штрафними санкціями, в розумінні ст.230 Господарського кодексу України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом статті 231 Господарського кодексу України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

За змістом п. 13.5 договору сторонами обумовлено, що у разі порушення Замовником строків оплати, передбачених цим Договором, Замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Оскільки матеріалами справи підтверджено неналежне виконання відповідачем умов договору та зважаючи, що п. 13.5. договору передбачена майнова відповідальність, суд погоджується з розрахунком позивача і зазначає про обґрунтованість вимог позивача та правомірність нарахування пені в загальному розмірі 56 112,72 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Перевіривши правильність нарахування позивачем інфляційних втрат та 3 % річних, враховуючи, що прострочення виконання грошового зобов`язання з боку відповідача має місце та зважаючи на те, що позивачем дотримано порядку нарахування інфляційних втрат, суд визнає його правомірним та арифметично вірним, з огляду на що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 456,05 грн - інфляційних витрат та 25 942,04 грн - 3% річних підлягають задоволенню.

Разом з тим, відповідач подав клопотання про зменшення розміру заявлених до стягнення пені, річних та інфляційних втрат на 90%.

В обґрунтування даного клопотання відповідач зазначає, що АТ «Вінницягаз» на сьогодні забезпечує газом більш ніж 455 тис. споживачів і є єдиним оператором газорозподільної системи на території Вінницької області. Природний газ отримують більш ніж 450 тис. сімей та 3 тис. підприємств, установ і організацій. Варто зазначити, що АТ «Вінницягаз» є підприємством критичної інфраструктури, від безперебійної роботи якого безпосередньо залежить можливість отримання природного газу населенням, лікарнями, дитячими садками, закладами освіти, військовими частинами, рятувальними службами, правоохоронними органами підприємствами, установами, тощо.

Задоволення позовних вимог Позивача щодо стягнення значних штрафних санкцій призводить до ослаблення можливостей населення, органів влади, військових об`єктів на території Вінницької області протидіяти ворогу та захищатись в умовах війни. АТ «Вінницягаз» є на 100 % тарифним підприємством, всі роботи здійснюються оператором газорозподільної системи за рахунок коштів тарифної виручки. При цьому, витратна частина по обслуговуванню газорозподільної системи у воєнний час не тільки не зменшилась, але й збільшилась за рахунок росту числа аварійних викликів та потреби додаткового обстеження газопроводів не предмет їх ймовірного пошкодження ворожими диверсійними групами. З огляду на особливості діяльності оператор газорозподільної системи обмежений територією власної ліцензованої території та позбавлений можливості здійснювати пошук нових клієнтів на території інших областей задля забезпечення покриття дефіциту коштів.

Внаслідок негативних економічних процесів у державі, кризи неплатежів призводить до неможливості вчасно та в повному обсязі виконувати грошові зобов`язання. Внаслідок цього фінансовий стан Товариства є вкрай тяжким, що ставить під загрозу його нормальне функціонування та надання послуг з безперебійного газопостачання. За таких умов додаткове покладання на підприємство надмірних економічних санкцій призведе до ускладнення і без того тяжкого матеріального становища та фактичної неплатоспроможності і нездатності вести господарську діяльність та виконувати свої функції. Особливості господарської діяльності Товариства, які не дозволяють йому впливати на цінову політику в газовій сфері та стан розрахунків споживачів за надані послуги, його суспільно-економічне значення, вкрай незадовільний фінансовий стан підприємства, обумовлений в першу чергу, низьким рівнем розрахунків за спожитий природний газ, обумовлюють складність, неможливість сплати значної суми штрафних санкцій.

Виконання рішення суду відразу в повному обсязі ускладнить і без того тяжкий матеріальний стан підприємства та потягне додаткові витрати на сплату виконавчого збору.

В запереченнях на клопотання про зменшення штрафних санкцій, позивачем зазначено, що відповідач, звертаючись до суду з клопотанням про зменшення розміру штрафних санкцій фактично підміняє поняття, адже просить зменшити суму штрафних санкцій на 90 %, що фактично є не зменшенням штрафних санкцій, а повною відмовою у їх стягненні.

Також позивачем зазначено, що оскільки Відповідач у добровільному порядку свої зобов`язання по оплаті перевищення замовленої потужності в повному обсязі не виконав, то з метою захисту своїх порушених прав Позивач змушений був звернутися до суду з позовом про стягнення простроченого грошового зобов`язання за Договором № від 04.02.2020 та штрафних санкцій, як способу захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідачем взагалі не виконано зобов`язання з оплати отриманих послуг та не вживаються заходи щодо його виконання протягом 18-24 місяців (залежно від дати настання строку оплати зобов`язання), що свідчить про значне прострочення виконання.

На переконання позивача скрутне фінансове становище Відповідача, наявність у нього кредиторської заборгованості в істотному розмірі є результатом господарської діяльності Відповідача, як самостійного суб`єкта господарювання, а тому вказані обставини не є самостійними та достатніми підставами для беззаперечного зменшення неустойки. Крім того, проценти та індекс інфляції, що стягуються у разі порушення стороною грошового зобов`язання, мають компенсаційний, а не штрафний характер, тоді як ст. 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України передбачена можливість зменшення виключно штрафних санкцій, з огляду на це, доводи Відповідача щодо можливості їх зменшення є необґрунтованими.

Суд дослідивши матеріали справи, клопотання відповідача та заперечення позивача, зазначає наступне.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принципи верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч.1 ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

У рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 р. № 15-рп/2004 зазначено, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема, норми моралі, традицій, звичаїв, тощо, які легітимізовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.ч.2-4 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчинюються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу (ч.3 ст.15 ЦК України).

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Із мотивувальної частини Постанови Великої палати Верховного Суду України від 18.03.2020 у справі №902/417/18 слідує, що главою 24 ГК України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За частиною другою статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 ГК України).

За частинами першою та другою статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013 слідує, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Відтак, інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Згідно із ч. 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Такими чином вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Тобто з системного аналізу вищевказаних норм слідує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Слід зазначити, що законодавчо не врегульований розмір можливого зменшення штрафних санкцій. При цьому вирішення питання про зменшення штрафних санкцій та розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Приймаючи рішення про зменшення розміру пені суд взяв до уваги наступні обставини, а саме:

- відповідач є підприємством критичної інфраструктури, від безперебійної роботи якого безпосередньо залежить можливість отримання природного газу населенням, лікарнями, дитячими садками, закладами освіти, військовими частинами, рятувальними службами, правоохоронними органами підприємствами, установами, і покладення надмірного фінансового тягаря на останнього може призвести до погіршення його матеріального становища та неможливості виконання ним своїх основних завдань;

- інтереси позивача додатково захищено (компенсовано негативні наслідки прострочення боржника) шляхом пред`явлення вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за весь період прострочення;

- загальний розмір штрафних та компенсаційних нарахувань складає майже 50 % від розміру основного боргу, що створює несправедливо надмірний тягар для відповідача.

Судом враховано правовий зміст інституту неустойки, основною метою якого є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання; при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Крім того судом взято до уваги відсутність в діях відповідача умисних дій (заздалегідь передбачуваних).

Аналогічної позиції стосовно застосування приписів ст.233 Господарського кодексу України, ст.551 Цивільного кодексу України дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах від 26.07.2018 у справі №924/1089/17, від 12.12.2018 у справі №921/110/18, від 14.01.2019 у справі №925/287/18, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, Велика Палата Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц.

Тому суд вважає, що з урахуванням засад добросовісності, справедливості, пропорційності та розсудливості, наявні достатні правові підстави для зменшення розміру пені на 50% і таким чином стягненню підлягає 28056,36 грн - пені.

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

При винесенні даного рішення суд врахував висновки, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Серявін та інші проти України". Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Також Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України"). При цьому суд зазначає, що інші доводи сторін жодним чином не спростовують викладених судом підстав для задоволення позову та зменшення неустойки.

Як роз`яснено в пункті 4.3. постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21 лютого 2013 року, у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

На підставі викладеного та відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 232, 233, 236-238, 240-242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" (пров. Костя Широцького, буд. 24, м. Вінниця, 21012, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (пр. Любомира Гузара, 44, м. Київ, 03065, ) 601 324,27 грн - основного боргу, 28 056,36 грн - пені, 182 456,05 грн - інфляційних витрат, 25 942,04 грн - 3% річних та 12 987,53 грн - витрат на сплату судового збору.

3. У частині стягнення 28 056,36 грн. пені відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Примірник повного судового рішення надіслати на відомі суду адреси електронної пошти: позивача - відповідача - .

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч.1 ст.256 ГПК України).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга подається у порядку, визначеному ст. 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено 14 липня 2023 р.

Суддя Ігор МАСЛІЙ

віддрук. прим.:

1 - до справи