ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2023 року м.Дніпро Справа № 908/1286/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чус О.В. (доповідач)

судді: Орєшкіна Е.В., Кощеєв І.М.

Розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК" на рішення Господарського суду Запорізької області від 31.01.2023 (повний текст рішення складено 13.02.2023, суддя Корсун В.Л.) у справі № 908/1286/22

за позовом: Концерну "Міські теплові мережі", бул. Гвардійський, буд. 137, м. Запоріжжя 69091 (поштова адреса: вул. Цитрусова, буд. 9, м. Запоріжжя, 69071)

до: Акціонерного товариства Таскомбанк, (вул. Симона Петлюри, буд. 30, м. Київ, 01032)

про: стягнення 194 699,62 грн.

ВСТАНОВИВ:

Концерн "Міські теплові мережі" звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом, яким просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "Таскомбанк" заборгованість у розмірі 194 699,62 грн. за відпущену теплову енергію в гарячій воді.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що Концерн «Міські теплові мережі» в період з листопада 2020 року по квітень 2021 року відпустив відповідачу теплову енергію на загальну суму 194 699,62 грн. Об`єкт теплопостачання нежитлове приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Бочарова, 3, приміщення 130, з опалювальною площею нежитлового приміщення 1 786,60 м.кв. Облік відпущеної теплової енергії здійснювався по особовому рахунку № 340292, оскільки споживачем договір з Концерном «Міські теплові мережі» про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води не укладено. При цьому, відповідачем не здійснено жодних оплат за поставлену теплову енергію в гарячій воді.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 31.01.2023 у справі №908/1286/22 позов задоволено; стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Таскомбанк" на користь Концерну "Міські теплові мережі" - основний борг у сумі 194 699 грн. 62 коп. та 2 920 грн. 50 коп. судового збору; стягнуто з Концерну "Міські теплові мережі" в дохід Державного бюджету України недоплачену суму судового збору у розмірі 439 грн. 50 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд виходив з того, що у спірний період споживач свого обов`язку щодо укладення договору не виконав, а також доказів звернення до суду з позовом про укладання відповідного договору у редакції позивача чи відповідача (у цій справі) сторонами не надано.

Місцевий суд зазначив, що Концерном на юридичну адресу відповідача надсилались рахунки для оплати спожитої в період з листопада 2020 року по квітень 2021 року теплової енергії на загальну суму 194 699,62 грн. відповідно до рішень виконкому Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону у м. Запоріжжі в заявлений період (опубліковані (рішення) на офіційному сайті Запорізької міської ради).

Суд першої інстанції вважає, що матеріалами справи доведено, що нежитлове приміщення №130 у житловому будинку за адресою: вул. Бочарова, буд. 3, з опалювальною площею 1786,60 кв.м., є невід`ємною частиною житлового будинку.

Судом встановлено, що в акті обстеження системи теплоспоживання від 25.11.15 (на який посилався відповідач у відзиві та який складено до набуття відповідачем права власності на зазначене приміщення 03.03.2017) вказано, що у прибудованій частині приміщення відповідача система опалення відособлена та відключена, запірна арматура опломбована у закритому положенні. У вбудованій частині система опалення будинкова однотрубна з нижнім розведенням з підключенням до тепломережі через елеваторний вузол.

Однак, господарський суд вказав, що відповідачем не надано доказів відключення опалення у належному йому нежитловому приміщенні площею 1786,60 кв.м. у відповідності до Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 № 4 або до Порядку відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води, затв. наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.07.2019 № 169 (чинний з 17.09.19).

Не погодившись з вказаним рішенням Господарського суду Запорізької області, Акціонерне товариство "ТАСКОМБАНК" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, та таким, що ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Як на підставу скасування оскаржуваного рішення суду, апелянт вказує, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні взагалі не звернув увагу на обґрунтовану доказами позицію відповідача, що позивач, користуючись своїм монопольним статусом постачальника теплової енергії в м. Запоріжжя, навмисно не реагував на доводи та неодноразові пропозиції відповідача, викладені в листах, копії яких додані до матеріалів справи, про внесення відповідних змін до типового Договору щодо зазначення конкретної площі приміщень, які мають обладнання теплопостачання та відповідно отримують тепло від централізованої мережі

На думку відповідача, враховуючи вимоги позовної заяви та листа позивача отриманого відповідачем 30.12.2022, позивач має за мету отримання надприбутку за фактично ненаданні послуги з теплопостачання.

Апелянт стверджує, що фактично єдиним доказом в обґрунтування своїх позовних вимог позивач надав лише копії кількох сторінок старого технічного паспорта приміщень, в яких жодним чином не йдеться про обладнання засобів теплопостачання, та власноруч виготовлений, не погоджений з відповідачем, розрахунок, лист вих. № 6464/44-9871 від 20.12.2022, який є сумнівним доказом, оскільки суми нарахованої позивачем заборгованості, суттєво відрізняються між собою, приблизно в дев`ять разів.

А отже, як доводить скаржник, наданий позивачем розрахунок до позовної заяви не може вважатись належним та достовірним доказом в розумінні ст. ст. 76-79 ГПК України.

Тоді як відповідач надав свій розрахунок заборгованості та підтвердив вірність своїх розрахунків Актом обстеження системи теплоспоживання від 25.11.2015, складеним комісією до складу якої входили представники позивача, та розрахунком теплового потоку на опалення, виконаний у 2015 році та погоджений тепловою інспекцією Концерну «Міські теплові мережі» 27.01.2016.

Але апелянт вважає, що, не дивлячись на доведеність заперечень відповідача належними, достовірними, отже беззаперечними доказами, поданими відповідачем разом з відзивом та клопотанням, суд першої інстанції, розуміючи, що експертиза лише підтвердить позицію відповідача, незаконно відмовляє в проведені експертизи та приймає рішення про повне задоволення вимог позивача.

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2023 у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Кощеєв І.М.., Орєшкіну Е.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.03.2023 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 908/1286/22. Доручено Господарському суду Запорізької області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи №908/1286/22.

27.03.2023 матеріали справи № 908/1286/22 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді Чус О.В., на підставі розпорядження керівника апарату суду №386/23 від 29.03.2023 (для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, тощо) проведено повторний автоматизований розподіл справи. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.03.2023 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Дарміна М.О. (доповідач), суддів: Кощеєв І.М., Орєшкіна Е.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.04.2023, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК" на рішення Господарського суду Запорізької області від 31.01.2023 у справі № 908/1286/22. Визначено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 17.04.2023 (у зв`язку з усуненням обставин, що зумовили здійснення повторного автоматизованого розподілу, а саме виходом на роботу судді-доповідача Чус О.В.) у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Чус О.В. (доповідач), судді: Кощеєв І.М., Орєшкіна Е.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.04.2023 прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК" на рішення Господарського суду Запорізької області від 31.01.2023 у справі № 908/1286/22.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №81787426 від 03.03.17 ПАТ «Таскомбанк» на праві власності належить не житлове приміщення (літ. А-9), розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Бочарова, буд. 3, приміщення №130, загальною площею 2 573,5 кв.м.

Листом за вих. №1890/091 від 23.12.20 Концерн «МТМ» звернувся до ПАТ «Таскомбанк» з пропозицією укласти договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води №340292 від 01.10.2020. Про отримання листа з додатками свідчить підпис уповноваженої особи відповідача на листі.

Листом за вих. №27/01-1 від 27.01.2021 відповідач повернув позивачеві не підписаний проект договору №340292, посилаючись на те, що значна протяжність труб опалення в приміщеннях, які належать банку, за ізольовані мінватою, просив врахувати ці обставини під час розрахунків кількості спожитої теплової енергії та врахувати при укладенні договору. Також просив надати пояснення щодо нарахування платежів за спожиту теплову енергію.

Листом за вих. №2090/44 від 23.04.21 концерн надав до ПАТ «Таскомбанк» детальний розрахунок розміру нарахувань.

Листом за вих. №17/08-01 від 17.08.21 відповідач повторно звернувся до позивача з вимогою надати детальні пояснення щодо нарахованих сум за опалення у сезоні 2020-2021 р.р. по місяцях та різниці нарахування між опалювальними сезонами 2019-2020 та 2020-2021 років.

Листом за вих. №2147/09-1 від 20.08.21 концерн повідомив ПАТ «Таскомбанк» про те, що відповідь на аналогічне звернення вже надавалась у листі від 23.04.21 за №2090/44 та зазначив, що у разі незгоди з відповіддю банк має право на її оскарження у судовому порядку.

Облік відпущеної теплової енергії здійснюється по особовому рахунку № 340292 . В період з листопада 2020 року по квітень 2021 року позивачем було відпущено теплову енергію на загальну суму 194 699,62 грн., що підтверджується рахунками, які надсилалися на електронну адресу відповідача. Додатково рахунки були надіслані на адресу відповідача поштою.

Позивачем на адресу відповідача надсилалась претензія за вих. №528/09-1 від 19.03.21, проте відповіді не надано та заборгованість не погашена, що стало підставою для звернення до суду з позовом про примусове стягнення заборгованості за відпущену теплову енергію на суму 194 699,92 грн.

Предметом діяльності Концерну "Міські теплові мережі" є виробництво теплової енергії, постачання теплової енергії для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємства, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут та інше.

Концерн "Міські теплові мережі" відповідно до положень Закону України "Про природні монополії" є суб`єктом природної монополії та діє на підставі виданих ліцензій на провадження господарської діяльності з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії, тому у своїй основній діяльності таке підприємство повинно дотримуватися законодавства, яке регулює відносини у сфері теплопостачання (виробництво, транспортування, постачання теплової енергії).

Для створення умов перебування та проживання осіб у жилих і нежилих приміщеннях, зокрема, шляхом забезпечення їх опаленням, законодавством України передбачено регулювання у сферах виробництва, транспортування постачання теплової енергії.

Регулювання та встановлення відносин у сфері теплопостачання (виробництво, постачання, транспортування теплової енергії) здійснюється відповідно до таких основних нормативно-правових актів: Господарський кодекс України, Законів України "Про теплопостачання", "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг", "Про природні монополії", «Про ліцензування видів господарської діяльності», Постанов Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198 "Про затвердження Правил користування тепловою енергію".

Статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; система централізованого теплопостачання - сукупність джерел теплової енергії, магістральних та місцевих (розподільчих) теплових мереж, що об`єднані між собою та використовуються для теплозабезпечення споживача, населеного пункту, яка включає системи децентралізованого та помірно-централізованого теплопостачання.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про теплопостачання" відносини між суб`єктами діяльності у сфері теплопостачання регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", який набрав законної сили 10.12.2017 визначено:

-житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг;

-виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору;

-споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач;

-індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги;

-внутрішньобудинкові системи багатоквартирного будинку - механічне, електричне, газове, сантехнічне та інше обладнання в будинку, яке обслуговує більше одного житлового та/або нежитлового приміщення, у тому числі комунікації до обладнання споживача, системи автономного теплопостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, обладнання ліфтів, центральних розподільних щитів електропостачання від зовнішньої поверхні стіни будівлі до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення.

Порядок укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг встановлено у статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

Положеннями ч. ч. 2, 3, 6 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення здійснюється в опалювальний період. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до п. 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Даною постановою також затверджено форму та зміст (умови) Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Як вбачається з матеріалів справи договірні відносини між сторонами у справі відсутні, нарахування за теплову енергію здійснювалося на підставі особового рахунку №340292.

Суд апеляційної інстанції встановив, що у спірний період споживач, Акціонерне товариство "Таскомбанк" свого обов`язку щодо укладення договору не виконав.

Доводи апелянта, що відповідач свідомо не хоче вносити до договору, спростовуються відсутністю доказів звернення до суду з позовом про укладання відповідного договору у редакції позивача чи відповідача.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

В силу положень ч. 1 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15).

Аналогічна правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 904/2238/17 та від 16.10.2018 у справі № 904/7377/17; у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 7128916/17-ц.

Верховний Суд у постанові від 25.03.2019 року у справі № 910/12510/17 зазначив, що укладення договору з теплопостачання відповідно до статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та Правил користування тепловою енергією, є не правом споживача послуг, а його обов`язком. А, сам лише факт не укладення такого договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від сплати за фактично спожиту теплову енергію в спірний період.

Отже, у разі відсутності договору, проте з доведенням та належним підтвердженням матеріалами справи факту поставки споживачу теплової енергії, останній не звільняється від оплати наданої послуги.

Позивачем надано належні докази надіслання на адресу відповідача рахунків на оплату за період з листопада 2020 року по квітень 2021 року відповідно до рішень Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону 2020-2021 в місті Запоріжжя №425 від 28.10.2020, №139 від 16.04.2021.

Проте, відповідачем не надано доказів виконання зобов`язання щодо оплати наданих послуг у розмірі 194 699,62 грн

Апелянт заперечує факт споживання наданої позивачем послуги у розмірі 194 699,62 грн. та зазначає, що у більшій частині окремих приміщень № 103 за адресою м. Запоріжжя по вул. Бочарова, буд. 3, загальною площею 1 962,7 кв.м. прилади опалення відсутні або відключені, що підтверджується Актом обстеження системи теплопостачання від 25.11.2015, складеного комісією теплової інспекції концерну "МТМ", а тому відповідно опалюється за їх допомогою лише частина приміщень загальною площею 183,8 кв.м.

Разом з тим, в ст. 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що споживач серед іншого має право у встановленому законодавством порядку відключитися від систем централізованого теплопостачання та постачання гарячої води.

Відповідно до абзацу 6 пункту 40 Правил користування тепловою енергією, Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 споживач теплової енергії зобов`язаний погоджувати з теплопостачальною організацією нові підключення і відключення та переобладнання системи теплоспоживання, які є причиною збільшення або зменшення обсягу споживання теплової енергії.

Наразі чинним є Порядок відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 169 від 26.07.2019.

Відповідно до пункту 2 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання припинення споживання теплової енергії повинно бути виконано з дозволу компетентного органу та в порядку, визначеному законодавством: з дозволу постійно діючої міжвідомчої комісії, яка створена органом місцевого самоврядування, за умови отримання технічних умов, роботи по відключенню повинні проводитись монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та власника, наймача квартири. Роботи з відключення виконуються у міжопалювальний період.

Відповідачем не надано доказів відключення від системи централізованого теплопостачання, не надано звернення до теплопостачальної організації щодо повідомлення про відключення, на підставі дозволу компетентного органу, як не надано і будь-яких доказів на підтвердження інформації щодо неспоживання відповідачем послуг з теплопостачання, зокрема проект, технічні умови тощо.

Системи опалення приміщення відповідача є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання будинку, в якому воно розташоване, при цьому, апеляційний суд враховує, що теплопостачання - це особливий вид комунальної послуги. Система теплопостачання для здійснення покладених на неї завдань виконується з окремих технологічно пов`язаних частин, що складають систему централізованого постачання, включає сукупність взаємопов`язаних джерел теплової енергії (технічних елементів і пристроїв), призначених для передачі у приміщення необхідної кількості тепла та підтримання в них заданої температури повітряного середовища. Теплова енергія передається в опалювальні приміщення за рахунок теплопровідності, випромінювання в конвекції, і поширюється не тільки від радіаторів, але й від інших елементів системи опалення (трубопроводи, стояки, підводки тощо). Відповідно до законів термодинаміки тепло передається від більш нагрітих тіл до менш нагрітих, а теплова енергія, що міститься в повітрі, в елементах інтер`єру приміщення, передається, в тому числі, і в сусідні приміщення через внутрішні стіни, перегородки та перекриття.

Внутрішньобудинкова система опалення проектується таким чином, щоб забезпечити нормативну температуру повітря у всіх приміщеннях будинку. Згідно з пунктом 6.3.4. ДБН В.2.5-67:2013 Опалення, вентиляція та кондиціонування опалення слід проектувати з урахуванням теплового балансу між тепловтратами та теплонадходженнями, у тому числі теплоти, що регулярно надходить у приміщення від трубопроводів. Теплова енергія подається в житловий будинок через приєднану мережу і розподіляється по всьому будинку по внутрішньобудинковій системі теплопостачання, що складається із стояків, нагрівальних елементів, а також іншого обладнання розташованого на цих мережах.

При цьому, відсутність радіаторів не означає відсутність споживання послуг з централізованого опалення, оскільки наявність стояків в приміщенні свідчить про надходження тепла в приміщення.

Отже тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення. Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку.

Враховуючи що належне відповідачу нежитлове приміщення є невід`ємною частиною житлового будинку, що неспростовно відповідачем, відсутність в матеріалах справи документів на підтвердження відключення від мережі опалення у встановленому законом порядку, судова колегія вважає, що належні відповідачу приміщення є опалювальними.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

З урахуванням невиконання відповідачем обов`язку щодо своєчасної та повної оплати наданих послуг, колегія суддів вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача вартості відпущеної теплової енергії у розмірі 194 699,62 грн, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 268 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів звертає увагу на те, що укладення договору з теплопостачання відповідно до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та Правил користування тепловою енергією, є не правом споживача послуг, а його обов`язком. Відтак, сам факт не укладення такого договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від сплати за фактично спожиту теплову енергію в спірний період. Не виконуючи вимоги чинного законодавства щодо укладення зазначеного договору, споживач фактично сам створює ситуацію, в якій він позбавлений права впливати на якість, ціну, вибір постачальника послуг тощо, а також користуватись іншими правами, передбаченими Правилами користування тепловою енергією.

З огляду на викладене, апеляційний суд зазначає, що відповідачем не спростовано обов`язку здійснити оплату наданих послуг з теплопостачання, які були надані позивачем.

Відповідно до частин третьої-четвертої ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 вказаного кодексу обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України ).

У пунктах 1 - 3 частини 1 статті 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому у відповідності до ст. 276 ГПК України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269-270, 275, 276, 281-282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК" на рішення Господарського суду Запорізької області від 31.01.2023 у справі № 908/1286/22 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 31.01.2023 у справі № 908/1286/22 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 19.07.2023.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя Е.В. Орєшкіна