ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2023 р. Справа №921/10/23

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

головуючого судді О.С. Скрипчук

суддів О.І. Матущака

Г.В. Орищин,

секретар судового засідання В.Б. Лагутін,

за матеріалами апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮСП Панель" б/н від 03.05.2023 (вх. № 01-05/1526/23 від 11.05.2023)

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 12.04.2023 (повний текст рішення складено 24.04.2023, м. Тернопіль, суддя О.В. Руденко)

у справі № 921/10/23

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Галіція-Трейд", м. Городок Львівської області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮСП Панель", м. Тернопіль

про стягнення помилково перерахованих коштів в розмірі 300 000,00 грн.

за участю представників:

від позивача: Оліярник Н.В.;

від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Галіція-Трейд" звернулось до Господарського суду Тернопільської області із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "ЮСП Панель" з вимогою про стягнення помилково перерахованих коштів в розмірі 300 000,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що ним помилково перераховано на рахунок товариства з обмеженою відповідальністю "ЮСП Панель" кошти в сумі 300 000 грн, зважаючи на що у відповідача виникла заборгованість.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 12.04.2023 позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Галіція-Трейд" задоволено. Суд стягнув з товариства з обмеженою відповідальністю "ЮСП Панель" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Галіція-Трейд" 300 000, 00 грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 4 500, 00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що договір поставки №2276 від 10.05.2022 між учасниками цього спору не відбувся, оскільки не було погоджено всіх істотних умов, що законодавцем визначені для такого виду угод як обов`язкові. Зокрема, учасниками договірних відносин не складалися та не підписувалися ні Специфікації, ані будь-які інші додатки до договору, якими було б погоджено найменування, технічна характеристика товару, його кількість та ціна.

Як наслідок, перераховані відповідачу спірні грошові кошти, за відсутності договірних відносин, не можуть вважатися такими, що перебувають у товариства на законних підставах.

Не погоджуючись з даним рішенням суду товариство з обмеженою відповідальністю "ЮСП Панель" подало апеляційну скаргу б/н від 03.05.2023 (вх. № 01-05/1526/23 від 11.05.2023), в якій просить рішення Господарського суду Тернопільської області від 12.04.2023 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити.

Подана апеляційна скарга обгрунтована тим, що згідно наданої електронної переписки, позивач попросив надати установчі документи та банківські реквізити для того, щоб підготувати договір поставки та сформувати замовлення на зазначені параметри. Позивач після отримання рахунку на оплату по замовленню №315 від 10.05.2022 на загальну суму 911 757,55 грн зобов`язався сплатити 80 % вартості за партію замовленого товару, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок продавця банківським переказом в якості передоплати. Таким чином, позивач сплатою частини передоплати у розмірі 300 000, 00 грн автоматично акцептував затвердження замовлення, однак не виконав свої зобов`язання в повному обсязі позаяк сплатив лише 33% від суми виставленого йому рахунку.

Разом з тим, апелянт вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги та не надав правової оцінки зареєстрованій в ЄРПН податковій накладній №40 від 11.05.2022, що була складена та зареєстрована відповідачем на підтвердження реальності господарської операції.

Позивачем 08.06.2023 подано до суду відзив на апеляційну скаргу (Вх №01-04/3903/23), в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Тернопільської області без змін.

Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що апеляційна скарга є необґрунтованою та висновків місцевого господарського суду не спростовує.

У судове засідання 11.07.2023 з`явився представник позивача, надав пояснення, просив суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

У судове засідання 11.07.2023 представник відповідача не з`явився.

Колегія суддів зазначає про те, що ухвалою від 10.07.2023 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮСП Панель" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.

Відповідно до частини першої статті 197 ГПК України учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою.

Згідно з ч. 5 статті 197 ГПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Відповідач 11.07.2023 не забезпечив належної технічної можливості для проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Відповідно до норм ч. 11-12 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

Явка уповноважених представників сторін в судове засідання ухвалою суду обов`язковою не визнавалася.

З огляду на встановлений процесуальним законом строк для розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає за можливе завершити розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮСП Панель" у даній справі за відсутності представника відповідача.

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

10.05.2022 між ТОВ "ЮСП ПАНЕЛЬ" (Постачальник, Відповідач) та ТОВ "Галіція-Трейд" (Покупець, Позивач) було підписано договір поставки №2276, згідно із п.1.1. якого Постачальник зобов`язується за замовленням (специфікацією) Покупця передати останньому у власність певний товар, а Покупець зобов`язується прийняти й оплатити цей товар у повному розмірі на умовах та в порядку, визначених цим договором.

Предметом постачання є: панелі "сандвіч" (тришарова панель, що складається з металічних обшивок (холоднокатаної гарячеоцинкованої сталі з полімерним або іншим покриттям) і наповнювача (мінеральної вати та/або пінополістиролу) та фасонні елементи, технічні характеристики яких та/або кількість викладені у Специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору (п.1.2 Договору).

У розділі 2 Договору сторони передбачили, що ціна товару вказується з ПДВ в рахунку-фактурі, що виставляється на кожну партію товару окремо, товарних накладних та у Специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного договору. Загальна сума договору складається із сум, вказаних у товарних накладних та у Специфікаціях.

Кількість товару вказується у Специфікаціях. Загальна кількість товару за даним договором визначається методом сумування кількостей всіх Специфікацій (п.3.2 Договору).

Відповідно до п.3.3 Договору постачальник зобов`язується виконати відповідне замовлення Покупця та поставити товар в термін до 28 календарних днів з моменту одержання передоплати та погодження Специфікації.

У розділі 4 Договору визначено порядок розрахунків. Так, оплата за поставлений товар здійснюється у формі безготівкового рахунку на таких умовах: 80% - передоплата, 20% - за партію товару на протязі 2 банківських днів від моменту письмового повідомлення про готовність до відвантаження. Покупець здійснює попередню оплату за товар на протязі 3 банківських днів з моменту отримання рахунку-фактури, але не раніше підписання сторонами Специфікації.

Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2022. В разі, якщо за тридцять днів до закінчення строку дії договору жодна сторона не виявить бажання розірвати його, то дія договору автоматично продовжується на один рік на тих же умовах. Закінчення строку дії даного договору не звільняє сторони від виконання своїх обов`язків (п.10.11. Договору).

Позивачем здійснено перерахування на розрахунковий рахунок відповідача грошових коштів в розмірі 300 000 грн, що підтверджується платіжним дорученням №786 від 11.05.2022. Згідно вказаного доручення в графі призначення платежу позивачем зазначено - оплата згідно договору №2276 від 10.05.2022.

26.11.2022 позивач направив відповідачу вимогу №б/н від 18.11.2022 про повернення у семиденний строк коштів у розмірі 300 000 грн. Товариство відповіді на вимогу не надало, кошти не повернуло.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

У відповідності із ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Як встановлено судом 10.05.2022 між ТОВ "ЮСП ПАНЕЛЬ" (Постачальник, Відповідач) та ТОВ "Галіція-Трейд" (Покупець, Позивач) було підписано договір поставки №2276, згідно із п.1.1. якого Постачальник зобов`язується за замовленням (специфікацією) Покупця передати останньому у власність певний товар, а Покупець зобов`язується прийняти й оплатити цей товар у повному розмірі на умовах та в порядку, визначених цим договором

Статею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до положень частини 1 статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частинами 2, 3 статті 180 ГК України встановлено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

При укладенні договору поставки сторони зобов`язані узгодити його істотні умови (ч. 3 ст. 180 ГК), а саме: предмет договору; ціну договору; строки та порядок поставки; якість товару (ст. 268 ГК).

Відповідно до ст. 266 ГК України предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 2 статті 267 ГК України передбачено, що строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством.

Сторони у договорі поставки визначили, що предметом постачання є: панелі "сандвіч" (тришарова панель, що складається з металічних обшивок (холоднокатаної гарячеоцинкованої сталі з полімерним або іншим покриттям) і наповнювача (мінеральної вати та/або пінополістиролу) та фасонні елементи, технічні характеристики яких кількість та ціна викладені у Специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору.

Сторонами не надано суду підписаних Специфікацій з яких можна встановити, що між сторонами досягнуто згоди, щодо всіх істотних умов спірного договору.

Долучена до матеріалів справи електронна переписка (том 1 а.с. 41-43) та заява свідка ОСОБА_1 від 21.03.2023, в якій вказано, що не отримавши відповіді на електронну пошту на лист щодо підтвердження замовлення з оновленими параметрами, представник відповідача додатково в телефонному режимі із представником позивача погодив замовлення оцінюються судом критично, оскільки додатки до договору, зокрема Специфікації мали бути остаточно узгоджені та підписані у письмовій формі уповноваженими представниками сторін.

Відтак, судом встановлено, що договір поставки №2276 від 10.05.2022 між учасниками цього спору є неукладеним, оскільки сторонами не було погоджено всіх істотних умов, що законодавцем визначені для такого виду угод як обов`язкові. Зокрема, учасниками договірних відносин не складалися та не підписувалися ні Специфікації, ані будь-які інші додатки до договору, якими було б погоджено найменування, технічна характеристика товару, його кількість та ціна.

Разом з тим, судом першої інстанції вірно встановлено те, що із доданої до матеріалів справи електронної переписки слідує, що останній електронний лист був надісланий саме представником відповідача 10 травня 2022 року об 12:37. У цьому електронному повідомленні представник ТОВ "ЮСП ПАНЕЛЬ", зокрема, просив відповідну посадову особу позивача "... підтвердити замовлення, шляхом проставлення підпису та /або печатки на замовленні; надіслати лист-відповідь на електронну пошту, вказавши № та дату замовлення". При цьому відповідач обумовив, що без дотримання перелічених вище умов, замовлення у роботу віддаватися не буде.

Щодо посилання апелянта на те, що 11.05.2022 на підтвердження реальності господарської операції відповідачем було складено та зареєстровано в ЄРПН податкову накладну №40, колегія суддів вказує наступне.

Пунктом 201.10 статті 201 ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна №40 від 11.05.2022 може свідчити про існування між сторонами договірних відносин лише в сукупності із іншими письмовими доказами. У спірних правовідносинах податкова накладна №40 від 11.05.2022 фактично виписана лише на суму попередньої оплати, а відтак не може бути доказом погодження контрагентами усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 192.1. ПК України якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відтак, суми податкових зобов`язань, що визначені у податковій накладній №40 від 11.05.2022, за результатами розгляду справи можуть бути скориговані за правилами статті 192.1 ПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у ТОВ "ЮСП ПАНЕЛЬ" не було жодних правових підстав отримувати спірні кошти від позивача на власний рахунок.

В свою чергу, відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права є предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Тобто, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зокрема, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України). Тобто, зобов`язання з безпідставного набуття та збереження майна можуть бути наслідком таких юридичних фактів: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали. При цьому за змістом статті 1212 Цивільного кодексу України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень статті 1212 Цивільного кодексу України.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд, зокрема, у постановах від 25.04.2019 у справі № 904/2342/18 та від 12.02.2019 у справі № 910/20926/16.

Верховний Суд в постанові від 25.01.2018 у справі № 910/11210/16 зробив правовий висновок про те, що конструкція статті 1212 Цивільного кодексу України, як і загалом норм глави 83 Цивільного кодексу України, свідчать про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини справи, колегія суддів вказує, що перераховані відповідачу спірні грошові кошти, за відсутності договірних відносин, не можуть вважатися такими, що перебувають у відповідача на законних підставах.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ст. 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 276 ГПК України).

На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Тернопільської області від 12.04.2023 у справі №921/10/23 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.

Оскільки суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно з ст.129 ГПК України сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 86,129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮСП Панель" б/н від 03.05.2023 (вх. № 01-05/1526/23 від 11.05.2023) залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Тернопільської області від 12.04.2023 у справі № 921/10/23 залишити без змін.

3.Судовий збір сплачений за апеляційну скаргу покласти на апелянта.

4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в параграфі 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Головуючий суддя О.С. Скрипчук

Суддя О.І. Матущак

Суддя Г.В.Орищин