ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2023 р. Справа№ 910/1313/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

секретар судового засідання Місюк О.П.

за участю представників:

позивача - Рабченко Л.П.;

відповідача - Дзюбенко С.М.

розглянувши матеріали апеляційних скарг Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.05.2023

у справі №910/1313/23 (суддя - Спичак О.М.)

за позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа"

про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа" про стягнення заборгованості в загальному розмірі 2835145,71 грн, з яких: 1499000,00 грн - основний борг, 639856,02 грн - пеня, 226272,00 грн - штраф, 54761,36 грн - 3% річних та 415256,33 грн - інфляційні втрати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що він у 4 кварталі 2021 року забезпечив можливість відповідачу надавати на території аеропорту "Бориспіль" послуги з наземного обслуговування з використанням інфраструктури аеропорту відповідно до умов генеральної угоди №02.1-14/4-02 від 01.04.2019 на суму 9925440,00 грн. Однак, відповідач не у повному обсязі оплатив надані позивачем послуги, у зв`язку з чим у Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа" виникла заборгованість в сумі 1499000,00 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 639856,02 грн пені, 226272,00 грн штрафу, 54761,36 грн 3% річних та 415256,33 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.02.2023 відкрито провадження у справі №910/1313/23, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.05.2023 (повне рішення складено 15.05.2023) у справі №910/1313/23 позов Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа" на користь позивача суму основного боргу у розмірі 1499000,00 грн, пеню у розмірі 507533,94 грн, штраф у розмірі 181017,60 грн, 3% річних у розмірі 53945,57 грн та інфляційні втрати у розмірі 415256,33 грн, в іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 126883,49 грн пені та 45254,40 грн штрафу та ухвалити в зазначеній частині нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга позивача мотивована тим, що оскаржуване рішення прийнято за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, при неправильному застосуванні норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" послалося на відсутність підстав для зменшення штрафних санкцій, зважаючи на наступне:

- у спірному періоді на господарську діяльність відповідача не мали впливу обставини повномасштабного вторгнення російської федерації на території України, оскільки заборгованість стягується за 4 квартал 2021 року;

- відповідачем не доведено існування виняткових обставин, які б вказували на наявність підстав для зменшення розміру неустойки.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.05.2023 апеляційну скаргу Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" у справі №910/1313/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.05.2023 у справі №910/1313/23, справу призначено до розгляду на 04.07.2023, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Також не погоджуючись з зазначеним рішенням Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа", згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення пені у розмірі 507533,94 грн та штрафу у розмірі 181017,60 грн, та ухвалити в зазначеній частині нове рішення про відмову в позові.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення місцевого господарського суду ухвалено з порушенням норм процесуального права та за неправильного застосування норм матеріального права, при неповному встановленні обставин, що мають значення для справи.

На думку скаржника, нарахування пені за спірною угодою є відкладальною обставиною в розумінні ч. 1 ст. 212 ЦК України, а тому враховуючи, що до звернення з позовом у даній справі позивачем не нарахована пеня за угодою, зобов`язання зі сплати штрафу не настало.

В той же час відповідач стверджує про наявність підстав для зменшення розміру неустойки на більший відсоток, оскільки:

- позивачем не понесено жодних збитків;

- сума заявленого до стягнення розміру неустойки є неспівмірною з сумою заборгованості за спірним договором;

- провадження господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа" з 24.02.2022 унеможливлене із введенням військового стану та закриття повітряного простору в Україні.

В підтвердження викладеного скаржник покликається на висновки наведені в постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 06.11.2018 у справі №913/89/18, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) Північного апеляційного господарського суду від 05.06.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа" у справі №910/1313/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.06.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа" у справі №910/1313/23 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано заявникові строк на усунення недоліків.

Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.05.2023 у справі №910/1313/23, справу призначено до розгляду на 04.07.2023, встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, об`єднано апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа" та Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.05.2023 у справі №910/1313/23 в одне апеляційне провадження для спільного розгляду.

21.06.2023 через підсистему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа" надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, згідно якого відповідач просить суд залишити без задоволення апеляційну скаргу Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль".

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги відповідач зауважує, що немає змоги виконувати свої зобов`язання за договором, враховуючи той факт, що провадження господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа" унеможливлене із введенням військового стану та закриття повітряного простору в Україні. Як наслідок, фінансове становище відповідача є скрутним, та в силу вимог ч. 1 ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України наявні підстави для зменшення розміру неустойки.

26.06.2023 через підсистему «Електронний суд» від Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, згідно якого позивач просить суд залишити без задоволення апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа".

Позивач відмічає, що зобов`язання відповідача сплатити пеню за прострочення оплати за угодою прямо встановлене ст. ст. 230, 231 ГК України, ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та п. 3.7 угоди, а твердження відповідача про те, що нарахування пені є відкладальною умовою є довільним трактуванням норм чинного законодавства.

Заперечуючи проти доводів відповідача щодо наявності підстав для зменшення розміру неустойки позивач зауважує, що Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" є суб`єктом цивільної авіації, який також зазнав і продовжує зазнавати фінансових втрат із початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України. Також позивач наголошує, що спірним періодом є 4 квартал 2021 року, тобто період до початку повномасштабного вторгнення.

30.06.2023 до суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа" Дзюбенка С.М. надійшла заява про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2023 задоволено заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа" Дзюбенка С.М. про участь у судовому засіданні 04.07.2023 у справі №910/1313/23 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Враховуючи, що представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа" не вийшов на зв`язок з судом 04.07.2023 в режимі відеоконференції, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.07.2023 відкладено розгляд справи №910/1313/23 до 17.07.2023.

У призначене засідання суду 17.07.2023 з`явилися представники сторін та надали пояснення по суті апеляційних скарг.

Представник позивача підтримав доводи поданої апеляційної скарги, просив суд скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафу та ухвалити в зазначеній частині нове рішення про задоволення позову. Заперечував проти вимог апеляційної скарги відповідача.

Представник відповідача підтримав вимоги поданої апеляційної скарги, просив суд скасувати оскаржуване рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення пені та штрафу, та ухвалити в зазначеній частині нове рішення про відмову в позові. Заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Як убачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 01.04.2019 між Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (аеропорт) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа" (компанія) укладено генеральну угоду №02.1-14/4-02 про умови здійснення комерційної діяльності з надання послуг з наземного обслуговування (далі - угода), відповідно до умов якої аеропорт забезпечує компанії можливість надавати на території аеропорту "Бориспіль" послуги з наземного обслуговування з використанням інфраструктури аеропорту, а компанія зобов`язується сплачувати аеропорту плату за це.

Відповідно до п. 3.1 угоди розмір плати, яку має сплачувати компанія за створення та підтримання аеропортом необхідних правових, технічних, майнових, організаційних, безпекових та інших передумов для здійснення компанією господарської діяльності в Державному підприємстві "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" з надання послуг з наземного обслуговування з використанням інфраструктури аеропорту у відповідності з Правилами та на умовах цієї угоди, встановлюється у відсотках від квартального чистого доходу, отриманого компанією від здійснення такої діяльності на території аеропорту та становить 10% без ПДВ.

Згідно з п. 3.2 угоди інформацію про розмір чистого доходу компанія щоквартально надає бухгалтерії аеропорту до 12 числа місяця, що слідує за звітним кварталом, у вигляді довідки про розмір чистого доходу. Дана довідка має містити в собі інформацію про розмір чистого доходу, отриманого від надання послуг з наземного обслуговування на території аеропорту, має бути підписана керівником та головним бухгалтером компанії.

Представник компанії самостійно отримує в бухгалтерії аеропорту рахунок на здійснення плати та акт в строк до 15 числа місяця, що слідує за звітним кварталом. Сторони домовились, що датою отримання рахунку та акту буде вважатись фактична дата видачі цих документів представнику компанії. У разі неотримання представником компанії рахунків у строки, що вказані вище, аеропорт направляє рахунки та акти компанії на адресу e-mail: . В такому випадку датою отримання рахунків та актів буде вважатися дата відправлення цих документів по e-mail. Оплата рахунків аеропорту здійснюється компанією протягом 5 календарних днів з дати їх отримання (п. п. 3.4, 3.5 угоди).

Відповідно до п. 3.6 угоди разом з рахунками представник компанії отримує складені аеропортом акти. Підписані акти або письмову мотивовану відмову від підписання компанія зобов`язана повернути аеропорту протягом 5-ти робочих днів з дати отримання.

Угода набуває чинності з 01.04.2019 та діє до 01.04.2026 (включно) (п. 4.1 генеральної угоди).

В подальшому між сторонами було укладено додаткову угоду №1 від 06.06.2019, додаткову угоду №2 від 25.02.2020, додаткову угоду №3 від 08.07.2020 та додаткову угоду №4 від 24.06.2021 до генеральної угоди.

На виконання умов угоди, позивач забезпечив відповідачу в 4 кварталі 2021 року можливість надавати на території аеропорту «Бориспіль» послуги з наземного обслуговування з використанням інфраструктури аеропорту.

13.01.2022 відповідач надав позивачу довідку №679 про розмір чистого доходу, отриманого Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа" від надання послуг з наземного обслуговування на території аеропорту, зазначивши, що за 4 квартал 2021 року його чистий дохід становить 82712 тис грн.

З урахуванням довідки відповідача про його чистий дохід, позивачем було виставлено відповідачу рахунок-фактуру від 13.01.2022 №171/15 на суму 9925440,00 грн та складено і підписано акт приймання-здачі виконаних послуг від 31.12.2021.

Однак, відповідач не в повному обсязі оплатив надані позивачем послуги, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у сумі 1499000,00 грн, що стало причиною для звернення позивача до суду з даним позовом.

Крім того, згідно п. 3.7 угоди позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 639856,02 грн пені, 226272,00 грн штрафу, а також 54761,36 грн 3% річних та 415256,33 грн інфляційних втрат.

Відповідач заперечував проти задоволення позову та просив суд зменшити розмір штрафних санкцій.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджено факт неналежного виконання відповідачем умов угоди в частині оплати наданих послуг, з огляду на що позивач має право на стягнення нарахованих на суму несвоєчасно виконаного зобов`язання пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат. Проте, здійснивши перерахунок заявлених до стягнення сум, врахувавши ступінь, характер та правові наслідки правопорушення, співмірність між ними, відсутність доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушень відповідачем строків оплати за надані послуги, обставини, які вказані відповідачем у обґрунтування клопотання про зменшення розміру неустойки, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру пені та штрафу на 20%.

Із змісту апеляційних скарг вбачається, що скаржниками оскаржується рішення суду першої інстанції лише в частині позовних вимог про стягнення пені у розмірі 507533,94 грн та штрафу у розмірі 181017,60 грн (відмови в стягненні пені у розмірі 126883,49 грн та штрафу в розмірі 45254,40 грн). А відтак, з огляду на положення ст. 269 ГПК України, предметом даного апеляційного дослідження є позовні вимоги Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" лише в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа" пені та штрафу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру штрафних санкцій та часткового задоволення позову в наведеній частині, з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.

За ст. ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі ст. ст. 193, 202 ГК України та ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до ст. 202 ГК України, ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Господарським судом міста Києва встановлено, що позивач в 4 кварталі 2021 року надав відповідачу послуги на суму 9925440,00 грн. 13.01.2022 позивачем було сформовано рахунок-фактуру №171/15 від 13.01.2022 на суму 9925440,00 грн (разом з ПДВ) та складено акт приймання-здачі виконаних послуг від 31.12.2021 на суму 9925440,00 грн (разом з ПДВ).

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Пунктом 3.5 генеральної угоди №02.1-14/4-02 від 01.04.2019 унормовано, що оплата рахунків здійснюється протягом 5-ти календарних днів з дати їх отримання.

Згідно реєстру виданих/отриманих Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа" оригіналів документів за період надання послуг наведені рахунок-фактуру та акт приймання-здачі виконаних послуг відповідач отримав 18.01.2022.

Таким чином, з урахуванням умов угоди, відповідач повинен був оплатити надані позивачем послуги на суму 9925440,00 грн до 24.01.2022 включно, з урахуванням ст. 254 ЦК України.

Разом з тим, згідно картки рахунку позивача, станом на 13.01.2022 відповідачем були сплачені грошові кошти у загальному розмірі 8426440,00 грн, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у сумі 1499000,00 грн.

Відповідно до п. 3.7 угоди, у разі наявності простроченої заборгованості компанії аеропорт нараховує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу. Пеня нараховується у порядку, встановленому чинним законодавством України, та до повного погашення заборгованості за цією Угодою. При відсутності оплати з урахуванням пені більше як 25 календарних днів з моменту отримання рахунку аеропорт додатково стягує штраф у розмірі 5% від суми несвоєчасно оплаченого рахунку.

З огляду на наявність у відповідача простроченої заборгованості позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 639856,02 грн за період з 24.01.2022 по 12.01.2023 з урахуванням здійснених відповідачем часткових оплат. Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача штраф у розмірі 226272,00 грн нарахований на суму боргу в розмірі 4525440,00 грн, яка існувала у період з 31.01.2022 по 13.02.2022.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За визначенням ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Отже, зобов`язання відповідача сплатити пеню за прострочення оплати за угодою передбачено нормами законодавства, ст. ст. 230, 231 ГК України та ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», а також положеннями спірної угоди (п. 3.7), у зв`язку з чим є помилковими доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа" про те, що нарахування пені є відкладальною умовою в розумінні положень ст. 212 ЦК України.

Поряд з цим підставою для нарахування штрафу, за умовами угоди, є відсутність оплати відповідачем заборгованості з урахуванням пені більш як на 25 календарних днів з моменту отримання рахунку, а не як помилково стверджує відповідач, нарахування пені позивачем. А тому, є помилковими аргументи відповідача щодо відсутності підстав для стягнення штрафу за угодою.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як було зазначено, п. 3.7 угоди сторонами узгоджено, що пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, нараховується до повного погашення заборгованості за угодою. Тобто, сторони встановили інший період нарахування пені, ніж той, що визначений у ч. 6 ст. 232 ГК України.

Перевіривши правильність нарахування пені, що здійснена в межах позовних вимог, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про його невірність, позаяк позивач в порушення вимог ст. 254 ЦК України здійснив нарахування пені в тому числі і на останній день строку (24.01.2022). Відтак місцевий господарський суд вірно зазначив, що обґрунтованим розміром пені є 634417,43 грн.

Північний апеляційний господарський суд здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку штрафу в розмірі 226272,00 грн, здійсненого позивачем на суму боргу в розмірі 4525440,00 грн, яка існувала у період з 31.01.2022 по 13.02.2022, встановив, що він є арифметично та методологічно вірним, здійсненим на підставі умов п. 3.7 угоди.

Разом з тим, як вже було зазначено, відповідач у відзиві на позовну заяву, на підставі норм ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України, просив місцевий господарський суд зменшити розмір заявленої позивачем до стягнення неустойки.

Так, ч. 3 ст. 551 ЦК України дозволяє зменшити розмір неустойки за рішенням суду за наявності кількох умов: якщо розмір неустойки значно перевищує розмір заподіяних невиконанням зобов`язання збитків; за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

При чому законодавцем не визначено переліку таких обставин. Це питання вирішується на підставі аналізу конкретної ситуації. Зокрема, істотне значення можуть мати обставини, які стосуються ступеня виконання зобов`язання, причин невиконання або неналежного виконання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків, тощо.

У свою чергу норми ст. 233 ГК України визначають як обставини, що беруться до уваги у випадку зменшення неустойки, ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть учать у зобов`язанні, не лише майнові, але і інші інтереси сторін, які заслуговують на увагу.

Правила ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін.

Водночас зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.

Отже, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.09.2020 у справі №915/2095/19, від 26.05.2020 у справі №918/289/19, від 19.02.2020 у справі №910/1199/19, від 04.02.2020 у справі №918/116/19.

При цьому ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Колегія суддів звертає увагу, що цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 та у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі №913/89/18, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 25.02.2020 у справі №903/322/19, від 07.04.2020 у справі №904/1936/19, від 12.05.2020 у справі №910/9767/19, від 29.04.2020 у справі №917/693/19 та від 26.05.2020 у справі №916/2586/19.

У той же час, відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, зменшення заявлених штрафних санкцій, які нараховуються за неналежне виконання стороною свої зобов`язань, кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно зі ст. 74 ГПК України, ст. 233 ГК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Як вбачається з матеріалів справи та змісту апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа", в обґрунтування підстав для зменшення розміру неустойки відповідач покликається на наступні обставини:

- провадження господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа" з 24.02.2022 унеможливлене із введенням військового стану та закриття повітряного простору в Україні;

- наказом від 24.02.2022 №19 у роботі всіх підрозділів Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа" встановлено простій, а з 01.04.2022 та на період дії воєнного стану дію трудових договорів з усіма працівниками відповідача було призупинено;

- сума заявленого до стягнення розміру неустойки є неспівмірною з сумою заборгованості за спірним договором;

- позивачем не понесено жодних збитків у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань.

Відповідно до змісту оскаржуваного рішення, розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, суд першої інстанції врахував ступінь виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа" своїх договірних зобов`язань, а також прийняв до уваги поважність причин неналежного їх виконання відповідачем, дійшов висновку про винятковість зазначених обставин та можливість у зв`язку з цим зменшити належну до стягнення суму пені та штрафу на 20%.

Судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо наявності підстав для зменшення суми заявленої до стягнення пені та штрафу та додатково відзначає, що розмір штрафних санкцій, який обґрунтовано заявлений позивачем до стягнення, становить 860689,43 грн (634417,43 грн пені та 226272,00 грн штраф). В той же час матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння позивачу збитків в розмірі, співмірному із сумою заявлених до стягнення штрафних санкцій. До того ж, судом апеляційної інстанції враховано, що розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій (860689,43 грн) складає 57,42% розміру основного боргу за спірною угодою (1499000 грн), що призводить до порушення балансу інтересів сторін, позаяк наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Разом з тим колегія суддів зауважує, що відповідач не міг вплинути на події, які зумовили порушення товариством зобов`язань за угодою, як-то введення військового стану та закриття повітряного простору в Україні, що в свою чергу призвело до припинення господарської діяльності підприємства відповідача, про що свідчать долучені до матеріалів справи докази.

Враховуючи всі викладені вище обставини та, перш за все, беручи до уваги те, що в матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем свого зобов`язання з оплати наданих послуг, позаяк іншого матеріали справи не містять, а також те, що штраф та пеня є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні їх розміру позивач не зазнає значних негативних наслідків в своєму фінансовому становищі, приймаючи до уваги ступінь виконання зобов`язання за угодою (сплата 8426440,00 грн), суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у даному випадку можливо зменшити розмір нарахованого позивачем штрафу та пені на 20 % від обґрунтованої до стягнення суми та стягнути з відповідача 507533,94 грн пені та 181017,60 грн штрафу. Крім того слід зауважити, що призначена до стягнення з відповідача судом першої інстанції сума компенсує негативні наслідки, пов`язані з порушенням останнім зобов`язання. Стягнення ж з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа" неустойки у повному обсязі не є співмірним з можливими негативними наслідками від такого порушення.

Водночас слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 ГПК України, тобто, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржників викладені в апеляційних скаргах про неправильне застосування судом першої інстанції положень ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, а також про необґрунтоване зменшення розміру неустойки лише на 20%, оскільки, як зазначалося вище, місцевий господарський суд врахувавши інтереси обох сторін, в повній мірі дослідив відповідні обставини, передбачені зазначеними статтями та правильно застосував їх положення.

Окрім того колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що норми права, закріплені у ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, не пов`язують можливість зменшення розміру штрафних санкцій із одночасним існуванням у часі моменту, в який боржником допущено порушення зобов`язання, та обставин, якими боржник обґрунтовує застосування зазначених норм права.

Таким чином, твердження Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" наведені в апеляційній скарзі щодо неможливості зменшення розміру штрафних санкцій у зв`язку з тим, що порушення відповідачем зобов`язання мало місце до початку воєнної агресії, не відповідає зазначеним вище приписам законодавства.

Посилання позивача на те, що відповідачем не доведено існування виняткових обставин, які б вказували на наявність підстав для зменшення розміру неустойки, не приймаються колегією суддів до уваги, адже суд при розгляді справи у кожному конкретному випадку оцінює можливість зменшити штрафних санкцій і розмір такого зменшення відноситься виключно до компетенції суду.

Водночас, доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа" про те, що судом першої інстанції було застосовано норми права без врахування висновків наведених в постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 06.11.2018 у справі №913/89/18, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Так, у наведених постановах Верховний Суд, зокрема, зазначив, що відповідно до положень ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій (неустойки) є саме правом, а не обов`язком суду.

Дане право реалізується судом з огляду на конкретні обставини справи та з урахуванням наявних у ній доказів. При цьому довести наявність обставин, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, має заінтересована особа, яка заявила пов`язане з цим клопотання.

Отже, як зазначалося вище, зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що Господарським судом міста Києва враховано висновки суду касаційної інстанції щодо застосування норм права, викладені у наведених постановах.

Інші доводи апеляційних скарг також жодним чином не спростовують висновків, до яких дійшов місцевий господарський суд при стягненні штрафних санкцій та не доводять неправильність чи незаконність рішення, прийнятого судом першої інстанції в оскаржуваній частині.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

За приписами статей 74, 76, 77 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що відсутні підстави для скасування чи зміни рішення Господарського суду міста Києва від 03.05.2023 у справі №910/1313/23 в частині позовних вимог про стягнення пені та штрафу, у зв`язку з чим апеляційні скарги Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа" не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційних скарг, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за їх подання покладаються на скаржників.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.05.2023 у справі №910/1313/23 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг покласти на скаржників.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 18.07.2023.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов