ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

11.07.2023 Справа № 917/452/23

Господарський суд Полтавської області у складі судді Безрук Т. М., розглянувши

заяву (вхід. № 8303 від 05.07.2023) Товариства з обмеженою відповідальністю "Агровіка"

про розстрочення виконання рішення суду від 08.06.2023 у справі № 917/452/23, порушеної

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Петролеум плюс

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агровіка"

про стягнення 225 171,11 грн

представники сторін не з"явилися

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агровіка" звернулося до Господарського суду Полтавської області з заявою про розстрочення виконання судового рішення у справі на один календарний рік зі сплатою коштів по графіку кожного місяця.

В обґрунтування клопотання заявник (відповідач) посилається на те, що наявні обставини, які утруднюють виконання судового рішення.

Позивач подав заперечення від 10.07.2023 (вхід. № 8523 від 10.07.2023) проти розстрочення виконання рішення суду.

Про час та місце розгляду заяви сторони повідомлені належним чином.

Ухвала від 06.07.2023 про призначення зави до розгляду та ухвала від 07.07.2023 про виправлення описки були надіслані на офіційну електронну адресу позивача та представника відповідача у системі «Електронний суд» та отримані ними відповідно 06.07.2023 та 07.07.2023, що підтверджується довідками про доставку електронного листа від 06.07.2023 та від 07.07.2023 (а.с.83, 84, 87, 88).

Відповідно до п. 2 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи. Якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

В ч. 7 ст. 242 ГПК України вказано, якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.

Відповідно до пункту 2 § 2 розділу 4 Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII окремі підсистеми (модулі) ЄСІТС починають функціонувати після опублікування оголошення про створення та забезпечення функціонування відповідної підсистеми (модуля) ЄСІТС, яке має містити інформацію про підпункти, пункти цього розділу, які вводяться в дію у зв`язку з початком функціонування відповідної підсистеми (модуля) ЄСІТС.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 № 1845/0/15-21 затверджено Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - ЄСІТС).

Оголошення надруковане у газеті "Голос України" № 168 (7668) від 04 вересня 2021 року та на сайті Судова влада України, підсистеми "Електронний кабінет", "Електронний суд" та підсистема відеоконференцзв`язку офіційно починають функціонувати з 05 жовтня 2021 року.

З початком функціонування підсистем (модулів) ЄСІТС відповідно до вимог процесуального законодавства адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в ЄСІТС в обов`язковому порядку.

Враховуючи викладене, з початком функціонування підсистем «Електронний кабінет», «Електронний суд», зазнав змін, зокрема, порядок вчинення процесуальних (або інших) дій, особливості вчинення яких передбачені підпунктами 17.1, 17.5, 17.6, 17.14, 17.16 підпункту 17 пункту 1 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Зазначені дії вчиняються з використанням підсистем (модулів) ЄСІТС у порядку, визначеному Положенням про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженим рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, та нормами процесуального законодавства, що регулюють порядок вчинення таких дій після початку функціонування відповідних підсистем (модулів) ЄСІТС.

Офіційна електронна адреса відповідно до підпункту 5.8 розділу І Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 № 1845/0/15-21 (далі - Положення), це: сервіс Електронного кабінету ЄСІТС, адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, або адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів.

Відповідно до пункту 17 підрозділу 1 розділу III Положення особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд насилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством.

Інформація про надходження до Електронного кабінету відомостей та документів про результати розгляду справ додатково може надсилатися користувачу у вигляді повідомлення на електронну пошту. Дані про електронну пошту зазначаються користувачем у профілі його Електронного кабінету (пункт 38 підрозділу 2 розділу III Положення).

Отже, ухвали від 06.07.2023 та від 07.07.2023 доставлені позивачу та відповідачу в установленому порядку, що підтверджено довідками із системи Електронний суд.

Позивач у запереченні від 10.07.2023 прохає проводити розгляд заяви без його участі. Це клопотання суд задовольнив.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази та письмові пояснення, суд встановив наступне.

Господарський суд Полтавської області у справі № 917/452/23 прийняв рішення від 08.06.2023 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агровіка" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Петролеум Плюс" 200000,00 грн основного боргу, 4616,08 грн - 3% річних, 20549,48 грн інфляційних, 3377,49 грн - відшкодування витрат з оплати судового збору, 4752,00 грн - відшкодування витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 40-46).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агровіка" подало до суду заяву про відстрочення виконання вказаного судового рішення на 1 рік (а.с.49-52).

Ухвалою від 22.06.2023 суд відмовив у відстроченні виконання вказаного судового рішення (а.с.67-73).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агровіка" звернулося до Господарського суду Полтавської області з заявою про розстрочення виконання вказаного судового рішення на один календарний рік зі сплатою коштів по графіку кожного місяця по 19441,25 грн. (а.с.77-79).

В обґрунтування заяви відповідач посилається на те, що:

- відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0- 7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24 лютого 2022 року;

- більша частина працівників ТОВ «Агровіка» мобілізовані та перебувають у складі Збройних Сил України, тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з воєнними діями; частина майна підприємства задіяні під час тих чи інших мобілізаційних заходів, що перешкоджає суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану;

- суд має врахувати принцип збалансованості майнових інтересів обох сторін; воєнний стан на території України зокрема означає, що відповідач не може здійснювати підприємницьку діяльність та набувати кошти. Позивач перебуває в кращому становищі порівняно з відповідачем з огляду не задіяння його у сезонних роботах у сільському господарстві;

- відповідач значно обмежений в веденні своєї господарської діяльності з виробництва сільськогосподарської продукції, що є його основним видом діяльності, та отриманні коштів від контрагентів, оскільки частина з них опинились на окупованій території;

- відповідач в межах наявних сум 10.01.2023 перерахував позивачу 67650,00 грн;

- контрагенти та споживачі послуг відповідача опинилися на окупованій території, що обмежує отримання коштів за надані послуги.

Стягувач подав заперечення проти розстрочення виконання рішення суду, у яких вказує:

-виконання рішення суду не є мірою відповідальності за порушення зобов"язання, тому посилання на форс-мажорні обставини необгрунтовані;

- доводи і аргументи, викладені у клопотанні ТОВ Агровіка, не містять обставин, які істотно ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, у зв`язку з чим заява про розстрочення виконання судового рішення не може бути задоволена;

- відповідач у заяві посилається на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, згідно якого військова агресія Російської Федерації проти України визнано форс-мажорною обставиною. Проте, вказані обставини можуть бути підставою для звільнення від відповідальності за невиконання зобов"язання, а виконання судового рішення не є мірою відповідальності за порушення зобов`язання;

- відповідач не надав жодного доказу, який би підтверджував обставини, на які посилається відповідач як на підставу для розстрочення виконання судового рішення;

- жодного доказу існування зазначених у заяві обставин та жодного взаємозв`язку між ними та обставинами, що могли б свідчити про існування обставин, що істотно ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, відповідач не надав.

При розгляді заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Частиною 3 статті 331 ГПК України визначено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч. 5 ст. 331 ГПК України).

В силу наведених приписів процесуального законодавства, підставою для розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що істотно ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення у визначений строк. Тобто розстрочення виконання судового рішення пов`язано з об`єктивними, непереборними - виключними обставинами, котрі ускладнюють його вчасне виконання.

Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв`язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 86 вказаного Кодексу, і за наявності обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, господарський суд має право розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, господарський суд враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 4 ст. 331 ГПК України).

В рішенні Конституційного Суду України від 13.12.2012 у справі № 18-рп/2012 зазначено, що виконання судового рішення с невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.06.2013 № 5-рп/2013 вказав, що підставою для застосування відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є наявність обставин, які ускладнюють або роблять неможливим застосування загального порядку примусового виконання рішень. Розстрочка або відстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувана і боржника.

У постанові Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 917/138/16 зазначено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи. При цьому, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувана при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України» зазначено, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).

У зв`язку з тим, що відстрочка та розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувана при їх наданні суди, в цілях вирішення питання про можливість їх надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суди повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Отже, питання щодо надання розстрочки виконання рішення суд повинен вирішувати із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання відстрочки виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.

Особа, яка подала заяву про розстрочення виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у даній справі.

Так, в силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Подані сторонами докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми (ст. ст. 76-79 ГПК України).

Згідно із ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду із клопотанням про розстрочення виконання рішення суду, заявник не довів жодними доказами існування виняткових обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідач не надав жодного доказу в підтвердження відсутності чи недостатності у нього коштів чи майна, за рахунок яких можливе виконання рішення суду.

Відповідач не надав жодного доказу в підтвердження його тяжкого фінансового становища.

Лист ТПП України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, на який посилається відповідач, підтверджує наявність форс-мажорних обставин.

Проте, виконання судового рішення не є мірою відповідальності за порушення зобов`язання.

Суд враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 01.06.2021 у справі № 910/9258/20, про те, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона повинна довести, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного випадку виконання зобов`язання.

Суд враховує правовий висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладений у постанові від 31 серпня 2022 року у cправі № 910/15264/21, де вказано:

- відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК, ч. 2 ст. 218 ГК та ст. 14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством.

- надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

- невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (п.38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.

- між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.

- Верховний Суд неодноразово зазначав, що одне лише передбачене законом віднесення введеного карантину до форс-мажорних обставин не свідчить про існування форс-мажору у конкретних правовідносинах сторін, де така обставина може стати форс-мажорною лише у випадку, якщо особа доведе, що конкретний обмежувальний захід, запроваджений в рамках карантину (надзвичайного стану, надзвичайної ситуації тощо), унеможливлює виконання конкретного договору (постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20 (п.40), від 03.08.2022 у справі №914/374/21 (п.99).

- для застосування форс-мажору (обставин непереборної сили) як умови звільнення від відповідальності судам необхідно встановити, які саме зобов`язання за Договором були порушені / невиконані та причину такого невиконання.

Відповідно до ст.13, 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами як письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків

Відповідач не надав до суду жодного доказу в підтвердження того, яким чином вказані форс-мажорні обставини перешкодили йому перерахувати на рахунок позивача суму боргу чи можуть утруднити виконання рішення суду.

Отже, відповідач не довів причинно-наслідковий зв`язок між наявними форс- мажорними обставинами та неможливістю виконання зобов`язань саме за цим рішенням суду.

Наявність обставин, передбачених ч. 3 ст. 331 ГПК України, не доведена заявником документальними доказами.

Посилання відповідача на часткову оплату боргу 10.01.2023 не може бути визнано судом як часткове виконання судового рішення, оскільки ці платежі були враховані під час розгляду справи по суті та при винесенні рішення суду.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 326 ГПК України.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Сулу України від 13.12.2012 № 18-рп/20121); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № П-рп/2012). Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-11); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 ст. 6 Конвенції права (рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

З огляду на встановлені судом обставини, з урахуванням принципів розумності та справедливості, враховуючи інтереси як позивача, так і відповідача, а також те, що рішення суду є обов`язковим до виконання та має бути виконане, суд не вбачає правових підстав для задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду у цій справі.

Керуючись статтями 234, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ухвалив:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Агровіка" про розстрочення виконання рішення суду відхилити.

2. Відмовити у розстроченні виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 08.06.2023 у справі № 917/452/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Ухвала може бути оскаржена протягом десяти днів шляхом подання апеляційної скарги до Східного апеляційного господарського суду.

Дата підписання ухвали: 11.07.2023.

Суддя Т. М. Безрук