ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2023 р. Справа№ 910/11008/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Чорногуза М.Г.

Коробенка Г.П.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "СЗХНО"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2023

у справі №910/11008/22 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "НІСА"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "СЗХНО"

про стягнення 160 182,47 грн,

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "НІСА" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "СЗХНО" (далі - відповідач) та, з врахуванням заяви про зміну предмету позову, просило стягнути 160 182,47 грн, у тому числі: 99999,89 грн заборгованості за товар, поставлений згідно договору поставки №23/11 від 23.12.2021 року, 18690,12 грн пені, 1579,59 грн 3% річних та 12 638,65 грн інфляційних втрат коштів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14 березня 2023 року позов задоволено.

З Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "СЗХНО" стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "НІСА" заборгованість у розмірі 99 999,89 грн, 3% річних у розмірі 1 579,59 грн, інфляційні у розмірі 12 638,65 грн, пеню у розмірі 18 690,12 грн, судовий збір у розмірі 2 481,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "СЗХНО" через систему "Електронний суд" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що умовами Специфікації №3 до договору передбачені умови постачання EXW (Київ, Україна), які полягали в обов`язку позивача передати товар у місті Києві за місцезнаходженням товару та не передбачали надання товару перевізнику або організації поштового зв`язку; видаткова накладна №276 від 18.02.2022 є неналежною в якості доказу проведення господарської операції в частині постачання товару, оскільки не підписана відповідачем; також є неналежним доказом експрес-накладна ТОВ "Нова пошта", оскільки неможливо встановити який товар відправлявся, ким і коли отриманий; сплата відповідачем коштів платіжними дорученнями від 21.10.2022 та 25.10.2022 не свідчить про визнання заборгованості, оскільки вони сплачені в якості попередньої оплати за товар; підписання позивачем податкової накладної не свідчить про відвантаження товару і не є доказом отримання товару відповідачем; 30-денний строк виконання зобов`язання, про який вказано у Специфікації, не прив`язаний до конкретної події, тому строк має обраховуватись від дати пред`явлення вимоги і матеріали справи не містять доказів її направлення відповідачу; внаслідок відсутності основного зобов`язання відсутні підстави для задоволення вимоги про стягнення основного боргу, а також похідних вимог.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11 травня 2023 року відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 01 червня 2023 року, відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи з викликом учасників справи.

22.05.2023 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що позивач на виконання умов договору та специфікації №3 поставив товар на загальну суму 127 274,11 грн, який відповідач прийняв, однак оплатив його не у повному розмірі; в апеляційній скарзі відповідач описує неналежне оформлення документів, які надані на підтвердження передачі товару, але жодним чином не зазначає про відсутність фактичної передачі товару і не заперечує його отримання; розрахунок мав відбутися протягом 30 календарних днів з моменту прийняття товару відповідачем, тобто до 21.03.2022 (включно); видаткова накладна №276 від 18.02.2022 не підписана відповідачем, оскільки товар був направлений за допомогою перевізника відповідачу у місто Сєверодонецьк, а 24.02.2022 почалось ведення бойових дій і первинні документи не були повернуті, і в подальшому неодноразово повторно надсилались відповідачу, у тому числі за новою адресою у місті Києві, однак в порушення принципу добросовісності не були підписані; у жовтні 2022 року (після подання позовної заяви) відповідач здійснив часткову оплату в сумі 27274,11 грн, у зв`язку із чим позивач зменшив розмір позовних вимог, а в подальшому (07.02.2023, 15.02.2023, 16.03.2023) сплатив ще 54999,89 грн; відповідач, описуючи аргументи щодо податкової накладної, не спростовує факт отримання податкового кредиту та не надає декларацій щодо безпідставного нарахування податкового кредиту за видатковою накладеною №276 від 18.02.2022. Також вказує орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу - 20000,00 грн, докази понесення яких подасть в порядку ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Частиною 2 ст. 270 ГПК України встановлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.07.2023, у зв`язку із перебуванням судді Кравчука Г.А. у відрядженні, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Козир Т.П., суддів Коробенка Г.П., Чорногуза М.Г.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 23.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "НІСА", як постачальником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "СЗХНО", як покупцем, було укладено договір поставки №23/11 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити зварювальні матеріали - далі за текстом "Товар", а покупець зобов`язується прийняти та оплатити поставлений Товар.

Найменування, асортимент, комплектність, кількість, ціна одиниці і загальна вартість Товару узгоджується сторонами в специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору. (п.1.2 договору)

Згідно п.2.1 договору ціна товару, вартість конкретної партії і порядок оплати погоджуються сторонами в Специфікації та вказуються у видаткових наклладних.

Поставка Товару проводиться транспортними компаніями за домовленістю сторін з урахуванням умов ІНКОТЕРМС 2010 (п.3.1 договору).

Пунктом 3.2 договору визначено, що постачальник зобов`язється поставити товар покупцю протягом 15 календарних днів з моменту внесення переоплати на поточний рахунок постачальника, якщо інше не передбачено специфікацією до договору.

Згідно з п.3.8 договору, право власності на товар переходить після підписання видаткової накладної.

Пунктом 6.6 договору передбачено, що у разі порушення термінів оплати Товару, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Специфікацією №3 до договору поставки №23/11 від 23.12.2021 сторони узгодили найменування товару, кількість, ціну, загальну суму в розмірі 127274,11 грн. Умови оплати: 100% оплата протягом 30 календарних днів. Умови поставки: EXW Київ Україна, згідно правил ІНКОТЕРМС 2010. Товаром за Специфікацією є "Дріт ОК PRO 51C 1.2 мм 18 kg " в кількості 2016,00 кг.

Позивач вказує, що на виконання умов договору поставки №23/11 від 23.12.2021 він передав, а відповідач в свою чергу прийняв товар згідно специфікації №3, що підтверджується видатковою накладною №276 від 18.02.2022 на суму 127 274 грн 11 коп., експрес-накладною ТОВ "Нова пошта" №5048 від 18.02.2022, інформацією за сайту ТОВ "Нова пошта" про отримання відправлення вагою 2000 кг за накладною №5048, рахунком №358 від 16.02.2022, довіреністю №101 від 18.02.2022, виданою відповідачем начальнику матеріально-технічного забезпечення Лебідь О.О. на отримання цінностей за рахунком №358 від 16.02.2022 - дріт в кількості 2016 кг, податковою накладною від 18.02.2022 №124, яка зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних.

28.03.2022 позивач направив відповідачу у місто Сєверодонецьк лист, в якому просив погасити заборгованість в сумі 127274,09 грн, до якого також додав акт звірки. Вказаний лист повернутий без вручення.

01.08.2022 позивачем було складено вимогу про сплату заборгованості, в якій просив відповідача погасити існуючу заборгованість в сумі 127274,09 грн. Проте, у матеріалах справи відсутні докази направлення вимоги відповідачу.

29.08.2022 позивач надіслав на адресу відповідача у місті Києві, після зміни адреси місцезнаходження, лист №1 від 26.08.2022 з вимогою підписати та повернути видаткову накладну №276 від 18.02.2022, що підтверджується копіями фіскального чеку, опису вкладення у цінний лист. Вказаний лист отриманий відповідачем 09.09.2022, що підтверджується інформацією з офіційного веб-сайту АТ "Укрпошта" та поштовим повідомленням про вручення, однак залишений без відповіді та реагування.

У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача 127 274,11 грн основного боргу за поставлений товар, а також 1 579,59 грн 3% річних, 12 638,65 грн інфляційних втрат коштів та 18 690,12 грн пені.

Справа розглядалась судом першої інстанції у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, відповідач був повідомлений про розгляд справи належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення 19.11.2022 ухвали суду про відкриття провадження.

Відповідач не скористався правом подати відзив на позовну заяви, натомість здійснив часткову оплату за отриманий товар у загальному розмірі 27274,22 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №1568 від 21.10.2022, №1573 від 25.10.2022 підставою платежу в яких зазначено "Дріт рах.№358 від 16.02.22 у т.ч.ПДВ 20.00%", у зв`язку із чим позивачем було подано заяву про зміну предмету позову, в якій він зменшив розмір позовних вимог в частині суми основного боргу та просив стягнути 99999,89 грн заборгованості за товар.

Крім цього, в процесі апеляційного розгляду справи позивач вказав, що відповідач продовжує частково сплачувати вартість отриманого товару та додатково сплатив 54999,89 грн, що підтверджується платіжними інструкціями №1856 від 07.02.2023 на суму 20000,00 грн, №87 від 15.02.2023 на суму 10000,00 грн та №2028 від 16.03.2023 на суму 24999,89 грн, в призначенні платежу яких вказано "Дріт рах.№358 від 16.02.2022 у т.ч. ПДВ 20,00%".

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із цим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Права та обов`язки сторін у даній справі виникли на підставі договору поставки №23/11 від 23.12.2021 року, який за своєю правовою природою є господарським договором поставки.

Договір укладений належним чином, підписаний повноважними особами, у встановленому порядку не визнаний недійсним, отже, є обов`язковим для сторін.

Предметом розгляду у даній справі є матеріально-правова вимога про стягнення боргу за поставлений товар та застосування наслідків прострочення виконання грошових зобов`язань.

Статтею 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України), яка кореспондується з положеннями ст. 712 ЦК України, встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно частини 1 статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Статтею 664 ЦК України встановлено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

У Специфікації №3 до договору сторони визначили умови поставки: EXW Київ Україна, згідно правил ІНКОТЕРМС 2010, однак не зазначили конкретне місце (склад) для отримання товару.

Проте, згідно пункту 3.1 договору поставка Товару проводиться транспортними компаніями за домовленістю сторін з урахуванням умов ІНКОТЕРМС 2010.

Тому, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що передача товару перевізнику - ТОВ "Нова пошта" для доставки на відділення у місто Сєверодонецьк, де знаходився покупець, відповідає умовам договору, тому обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові для доставки покупцеві, тобто 18.02.2022.

Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар, однак з матеріалів справи вбачається, що відповідач не підписав видаткову накладну №276 від 18.02.2022.

Проте, згідно сталих правових позицій Верховного Суду, у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Такий факт повинен оцінюватися у сукупності з іншими доказами у справі, оскільки вибіркова оцінка доказів не відповідає вимогам процесуального законодавства.

У зв`язку з цим необхідно враховувати, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справ, у яких необхідно досліджувати обставини поставки товару, слід з`ясовувати, крім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару. Зокрема, обставини здійснення перевезення товару поставленого за спірними видатковими накладними, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця, інші обставини, які будуть переконливо підтверджувати реальний рух активів, свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару та які давали б змогу встановити реальність здійснених господарських операцій.

Аналогічні висновки Верховного Суду викладені у постановах від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18, від 29.01.2020 у справі № 916/922/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Сукупністю поданих позивачем доказів, зокрема експрес-накладною ТОВ "Нова пошта" №5048 від 18.02.2022, інформацією за сайту ТОВ "Нова пошта" про отримання відправлення вагою 2000 кг за накладною №5048, рахунком №358 від 16.02.2022, довіреністю №101 від 18.02.2022, виданою відповідачем начальнику матеріально-технічного забезпечення Лебідь О.О. на отримання цінностей за рахунком №358 від 16.02.2022 - дріт в кількості 2016 кг, податковою накладною від 18.02.2022 №124, яка зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних, листами позивача тощо, підтверджується факт поставки позивачем відповідачу товару на суму 127 274,11 грн.

Натомість відповідач не надав жодних доказів, які б спростовували факт поставки товару на вказану суму і його отримання відповідачем.

При цьому, як вірно встановлено судом першої інстанції, зі спірної господарської операції позивачем виписано відповідачу податкову накладну та сплачено податок на додану вартість в доход Державного бюджету України, а відповідачем сформовано податковий кредит, і відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що ним подавались уточнюючі декларації щодо безпідставного нарахування податкового кредиту продавцем (позивачем) за оспорюваною накладною.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено постанові Верховного Суду від 9.11.2018 у справі №911/3685/17.

Наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями (інструкціями) також підтверджується, що відповідачем вчиняються дії по часткові сплаті заборгованості, з посиланням на рахунок №358 від 16.02.2022, що свідчить про визнання ним спірної заборгованості.

Частиною 1 ст. 691 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Зі змісту Специфікації №3 вбачається, що сторони встановили строки оплати, зазначивши, що 100% оплата протягом 30 календарних днів.

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Апеляційний господарський суд погоджується з тлумаченням вказаної умови Специфікації, зробленої судом першої інстанції, що початок перебігу строку оплати починається з наступного дня, після передачі товару перевізнику та, відповідно, відповідач повинен був оплатити товар у строк до 21.03.2022 (включно), однак порушив ці зобов`язання, внаслідок чого станом на день подання позову заборгованість становила 127 274,11 грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу приписів ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Матеріалами справи підтверджується, що станом на час прийняття судом рішення позивач вказав, що заборгованість відповідача перед позивачем була частково сплачена та становила 99999,89 грн, а тому є вірним висновок місцевого господарського суду, роблений на підставі наявних у справі доказів, про обґрунтованість і доведеність позовних вимог в частині стягнення основного боргу.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 6.6 договору передбачено, що у разі порушення термінів оплати товару, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Позивачем були нараховані 18690,12 грн пені за період прострочення з 22.03.2022 по 19.08.2022 від суми заборгованості 127 274,11 грн. Перевіривши розрахунок, апеляційний господарський суд вважає його методологічно та арифметично правильним, а тому є вірним висновок суду першої інстанції про задоволення цих вимог.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просив стягнути 1579,59 грн 3% річних та 12 638,65 грн інфляційних втрат коштів за період з 22.09.2022 по 19.08.2022. Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат коштів, апеляційний господарський суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що вказані вимоги підлягають задоволенню у заявлених сумах.

За таких обставин доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані позивачем докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване і апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню.

Однак, як в процесу розгляду справи у суді першої інстанції (07.02.2023 та 15.02.2023), так після прийняття оскаржуваного рішення (16.03.2023), відповідачем було додатково сплачено 54999,89 грн заборгованості за поставлений позивачем товар, отже на час прийняття даної постанови основний борг за договором становить 45000,00 грн.

При цьому, ні позивач ні відповідач не повідомили суду першої інстанції про сплату частини заборгованості, а копії вказаних платіжних інструкцій позивач додав лише під час апеляційного перегляду справи.

Відповідно до статті 241 ГПК України рішення суду першої інстанції, у разі подання апеляційної скарги, набирає законної сили після прийняття постанови апеляційним господарським судом за наслідками апеляційного перегляду, а відтак залишення без змін рішення суду першої інстанції про стягнення боргу, якого не існувало на момент прийняття такого рішення, свідчить про невиправдане втручання у право особи на мирне володіння його майном. Незважаючи на те, що суд першої інстанції в межах наданих доказів прийняв законне і обґрунтоване рішення про задоволення позову в частині стягнення основного боргу, зайвий формалізм не повинен створювати надмірний тягар для сторін.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.03.2021 у справі №914/1034/18, від 25.07.2019 у справі №916/144/18.

Враховуючи те, що внаслідок сплати відповідачем коштів у розмірі 54999,89 грн основна заборгованість по договору за спірний період зменшилась на відповідну суму, тобто має місце відсутність предмета спору, апеляційний господарський суд, враховуючи вказані правові позиції Верховного Суду, та керуючись положеннями п.2 ч.1 ст.231 ГПК України та ч.1 ст.278 ГПК України, дійшов висновку про скасування оскаржуваного рішення в цій частині та закриття провадження у справі щодо вимог про стягнення з відповідача суми заборгованості в розмірі 54999,89 грн.

Відповідно до ч.14 ст.129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 9 зазначеної статті, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки позивачем було сплачено мінімальну суму судового збору та така ж сума підлягає сплаті і за задоволені позовні вимоги, враховуючи закриття провадження у справі в частині вимог, та враховуючи, що спір виник з вини відповідача і у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "СЗХНО" залишити без задоволення.

2. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14 березня 2023 року в частині стягнення 54999,89 грн заборгованості та ухвалити в цій частині нове рішення про закриття провадження.

3. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 14 березня 2023 року залишити без змін.

4. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12.07.2023.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді М.Г. Чорногуз

Г.П. Коробенко