ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2023м. ХарківСправа № 922/880/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Махлай Б.В.

за участю представників учасників процесу:

позивача: Бенденжук Л.О., самопредставництво,

відповідача: не з`явився,

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Харківської міської ради, місто Харків,
до Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕНЕДЖМЕНТ БІЗНЕС СУППОРТ Л.П» (Management business support L.P.), Сполучене Королівство Великобританії та Північної Ірландії, Шотландія,
простягнення 1 019 229,71 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Харківська міська рада, звернувся із позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕНЕДЖМЕНТ БІЗНЕС СУППОРТ Л.П.» (Management business support L.P.), про стягнення безпідставно збережених коштів за період з 01 березня 2017 року по 30 листопада 2019 року у розмірі орендної плати у сумі 1 019 229,71 грн.

30 червня 2020 року, ухвалою господарського суду Харківської області, прийнято позовну заяву Харківської міської ради до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Почато у справі № 922/880/20 підготовче провадження і призначено підготовче засідання. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк, з дня вручення даної ухвали, для подання відзиву на позовну заяву. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Менеджмент Бізнес Суппорт Л.П." протягом десяти днів з моменту отримання цієї ухвали, надати суду документ, який підтверджує правосуб`єктність юридичної особи (державну реєстрацію суб`єкта господарювання) відповідно до національного законодавства Сполученого королівства Великобританії та Північної Ірландії. Позивачу встановлено в строк до 09 липня 2020 року, на виконання вимог статей 3, 5 Конвенції про вручення за кордоном судових і позасудових документів у цивільних або комерційних справах, надати суду 3 (три) примірники нотаріально засвідченого перекладу на англійську мову цієї ухвали про порушення провадження у справі № 922/880/20 та 2 (два) примірники нотаріально засвідченого перекладу на англійську мову копії позовної заяви із усіма додатками, для подальшого спрямування до компетентного органу Сполученого королівства Великобританії та Північної Ірландії. 13 липня 2020 року, ухвалою господарського суду Харківської області, продовжено позивачу процесуальний строк для надання до суду 3 (трьох) примірників нотаріально засвідченого перекладу на англійську мову ухвали суду про порушення провадження у справі № 922/880/20 та 2 (двох) примірників нотаріально засвідченого перекладу на англійську мову позовної заяви із усіма додатками, для подальшого спрямування до компетентного органу Сполученого королівства Великобританії та Північної Ірландії, до 16 липня 2020 року. 27 липня 2020 року, ухвалою господарського суду Харківської області, продовжено позивачеві процесуальний строк для надання суду 3 (трьох) примірників нотаріально засвідченого перекладу на англійську мову ухвали суду про порушення провадження у справі № 922/880/20 та 2 (двох) примірників нотаріально засвідченого перекладу на англійську мову позовної заяви із усіма додатками, для подальшого спрямування до компетентного органу Сполученого королівства Великобританії та Північної Ірландії до 03 серпня 2020 року. 03 серпня 2020 року, ухвалою господарського суду Харківської області, зупинено провадження у справі № 922/880/20 до виконання судового доручення про вручення судових документів Товариству з обмеженою відповідальністю «Менеджмент Бізнес Суппорт Л.П.» (Management business support L.P.) або повідомлення про неможливість такого виконання. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Менеджмент Бізнес Суппорт Л.П.» протягом десяти днів з моменту отримання цієї ухвали надати суду документ, який підтверджує правосуб`єктність юридичної особи (державну реєстрацію суб`єкта господарювання) відповідно до національного законодавства Сполученого королівства Великобританії та Північної Ірландії. 29 травня 2023 року, ухвалою господарського суду Харківської області, поновлено провадження у справі № 922/880/20 з визначенням дати підготовчого судового засідання.

Від відповідача по справі не надходило жодного документа, в тому числі відзиву на позовну заяву. Водночас, судом були вчинені всі передбачені Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах дії з метою повідомлення відповідача по цій справі. 08 вересня 2020 року до суду було повернуто повідомлення про вручення кореспонденції уповноваженому органу Шотландії, а саме Royal Courts of Justice в особі The Senior Master (For the attention of the Foreign Process Section), зокрема нотаріально посвідченого перекладу на англійську мову позовної заяви із усіма додатками та ухвали господарського суду Харківської області від 30 червня 2020 року про відкриття провадження у справі № 922/880/20. Відповідно до ст. 15 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах кожна Договірна Держава може заявити, що суддя, незалежно від положень частини першої цієї статті, може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови: a) документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією, b) з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців, c) не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави. Відповідно до Закону України «Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах» Верховна Рада України постановляє: до статті 15 Конвенції: якщо виконано всі умови, зазначені у частині другій статті 15 Конвенції, суддя незалежно від положень частини першої статті 15 Конвенції може винести рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку документів.

Отже, Україна надала додаткове застереження, що суддя може винести рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку документів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка ратифікована Україною 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.

У пунктах 2, 4 частини 3 статті 129 Конституції України закріплені такі основні засади судочинства як: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зазначені принципи знайшли своє відображення у статтях 7, 13 ГПК України, а тому господарські суди зобов`язані реалізовувати їх під час здійснення господарського судочинства. Закон України "Про судоустрій та статус суддів" (пункт 3 статті 7) також гарантує право кожного на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку. Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Конвенція покликана гарантувати не теоретичні або примарні права, а права, які є практичними і ефективними. Це особливо стосується права на доступ до суду, зважаючи на помітне місце, відведене у демократичному суспільстві праву на справедливий суд (див. рішення у справах "Ейрі проти Ірландії", від 09 жовтня 1979 року, пункт 24, Series A N 32, та "Гарсія Манібардо проти Іспанії", заява №38695/97, пункт 43, ECHR 2000-II).

Суд констатує про те, що сторонам були створені належні умови для реалізації своїх прав, що передбачені ГПК України.

ОПИС ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА, ЩО ВИКЛАДЕНА У ПОЗОВНІЙ ЗАЯВІ.

Як зазначено у позовній заяві, позивачем відповідно до ст. 189 ЗК України, здійснено заходи самоврядного контролю з питань використання та охорони земель територіальної громади міста Харкова, додержання вимог земельного законодавства. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 30.10.2019 № 186803107 право власності на нежитлові будівлі: літ. «К-2» загальною площею 886,4 кв. м, літ. «Л-3» загальною площею 1932,5 кв. м., які розташовані по вул. Серповій, 4 у м. Харкові та зареєстровані з 07.04.2015 за ТОВ «МЕНЕДЖМЕНТ БІЗНЕС СУППОРТ Л.П» на підставі договору купівлі-продажу від 07.04.2015 № 123. Крім того, відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 13.09.2019 № НВ-019 земельна ділянка площею 0,2862 га за кадастровим номером :07:006:0130 по вул. Серповій, 4 у м. Харкові знаходиться у комунальній власності. Категорія земель - землі житлової та громадської забудови; вид використання для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель літ. «К-2» та літ. «Л-3» (адміністративні). Датою державної реєстрації вказаної земельної ділянки є 12.03.2015 року. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 17.03.2019 № 204520573 права користування або власності на вищевказану земельну ділянку за будь-якою юридичною/фізичною особою не зареєстроване. Враховуючи відсутність зареєстрованих за будь-якими юридичними або фізичними особами прав на земельну ділянку (у період з 01.03.2017 по 30.11.2019) по вул. Серповій, 4 у м. Харкові та з урахуванням ст. ст. 12, 80, 83 ЗК України та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 13.09.2019 № НВ-019 земельна ділянка площею 0,2862 га з кадастровим номером :07:006:0130 по вул. Серповій, 4 у м. Харкові перебуває у власності територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради. Рішенням 25 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 03.07.2013 року № 1209/13 була затверджена Технічна документація з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013, яка застосовується з 01.01.2014 року і по теперішній час. Базова вартість одного квадратного метра земель міста Харкова становить 291,18 грн. Згідно листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 04.01.2019 № 22-28-0.22-125/2-19 нормативну грошову оцінку земель міста Харкова станом на 01.01.2019 року необхідно індексувати на коефіцієнт 1,8920602, який визначається виходячи з добутку коефіцієнтів індексації за 2014 рік 1,249, 2015 1,433, 2016 1,06, 2017 1,0 та 2018 рік 1,0. Як зазначає позивач, департаментом територіального контролю Харківської міської ради 06.02.2020 здійснено обстеження земельної ділянки з урахуванням звіту з геодезичної зйомки земельної ділянки по вул. Серповій, 4 у м. Харкові, розробленого ТОВ «Геодезично-вишукувальний центр» та витязі з Державного земельного кадастру від 13.09.2019 № НВ-019. Згідно із витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 13.09.2019 № НВ-019, площа вказаної земельної ділянки з кадастровим номером :07:006:0130 складає 0,2862 га. Обстеженням на місцевості встановлено, що на сформованій земельній ділянці площею 0,2862 га (кадастровий номер :07:006:0130 по вул. Серповій, 4 у м. Харкові) розташовані: дві нежитлові будівлі, право власності на які у період з 07.04.2015 по 16.12.2019 зареєстроване за ТОВ «МЕНЕДЖМЕНТ БІЗНЕС СУППОРТ Л.П». За результатами обстеження складено акт обстеження земельної ділянки по вул. Серповій, 4 у м. Харкові від 06.02.2020 року. Відповідно до розрахунку, на думку позивача, ТОВ «МЕНЕДЖМЕНТ БІЗНЕС СУППОРТ Л.П» зберегло кошти за використання спірної земельної ділянки комунальної форми власності з 01.03.2017 по 31.12.2017 у розмірі 308 857,50 грн., з 01.01.2018 по 31.12.2018 у розмірі 370 628,96 грн. та з 01.01.2019 по 30.11.2019 у розмірі 339 743,25 грн. Підсумовуючи, позивач зазначає про те, що ТОВ «МЕНЕДЖМЕНТ БІЗНЕС СУППОРТ Л.П» у період з 01.03.2017 по 30.11.2019 не сплачувало за користування земельною ділянкою по вул. Серповій, 4 у м. Харкові плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберегло за рахунок Харківської міської ради як власника земельної ділянки за вказаною адресою майно грошові кошти у розмірі орендної плати на суму 1 019 229,71 грн., про стягнення яких і прохає позивач.

ВІДНОСНО АНАЛІЗУ НАЯВНОСТІ/ВІДСУТНОСТІ ПІДСТАВ ДЛЯ СТЯГНЕННЯ КОШТІВ.

Згідно частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 186803107 від 30.10.2019 нежитлові будівлі: літ. «К-2» загальною площею 886,4 кв.м., літ. «Л-3» загальною площею 1932,5 кв.м. належать Товариству з обмеженою відповідальністю «МЕНЕДЖМЕНТ БІЗНЕС СУППОРТ Л.П». Як вбачається з Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-019 власником земельної ділянки за адресою: місто Харків, вулиця Серпова, 4, кадастровий номер :07:006:0130 є Харківська міська рада (комунальна власність).

З акта обстеження земельної ділянки за адресою: м. Харків, вул. Серпова, 4 (кадастровий номер :07:006:0130), що складений Головним спеціалістом відділу самоврядного контролю за використанням земель Департаменту територіального контролю Харківської міської ради Марковим А.Ю., вбачається що ТОВ «МЕНЕДЖЕМЕНТ БІЗНЕС СУППОРТ Л.П» з 07.04.2015 по 16.12.2019 використовувало земельну ділянку площею 0,2862 га (кадастровий номер :07:006:0130) для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель по вул. Серпова, 4 у м. Харкові без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст. ст. 125, 126 ЗК України. Обстеженням на місцевості встановлено, що на сформованій земельній ділянці площею 0,2862 га (кадастровий номер :07:006:0130) по вул. Серпова, 4 у м. Харкові розташовані нежитлові будівлі літ. «К-2», літ «Л-3», право власності на які було зареєстровано з 07.04.2015 по 16.12.2019 за ТОВ «МЕНЕДЖЕМЕНТ БІЗНЕС СУППОРТ Л.П.». Вказана земельна ділянка використовувалась ТОВ «МЕНЕДЖЕМЕНТ БІЗНЕС СУППОРТ Л.П.» для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель літ. «К-2», літ. «Л-3».

До матеріалів справи представлені розрахунки сум безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки комунальної форми власності на території м. Харкова з порушенням вимог законодавства за адресою: м. Харків, вул. Серпова, 4 площею 2862 м2. З цих розрахунків вбачається, що розмір орендної плати за період з 01.03.2017 року по 31.12.2017 року складає 308 857,50 грн., з 01.01.2018 по 31.12.2018 складає 370 628,96 грн., з 01.01.2019 по 30.11.2019 складає 339 743,25 грн.

Отже, відповідачем за період з 01.03.2017 року по 30.11.2019 не сплачено за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі у сумі 1 019 229,71 грн., внаслідок чого він зберіг у себе майно-грошові кошти.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Згідно зі ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Частиною 3 ст. 1212 ЦК України встановлено, що положення глави 83 «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави» ЦК України застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України (висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 жовтня 2013 року у справі № 6-88ц-13, постанова ВПВС у справі №587/430/16-у, 629/4628/16-ц від 23.05.2018, №922/3412/17 від 20.11.2018, №917/1739/17 від 04.12.2019). За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювана шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Під безпідставно збереженим майном мається на увазі грошові кошти в розумінні ст.ст. 179,190 ЦК України, оскільки відповідно до ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України (близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 922/207/15, постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, постанова Великої Палата Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, постановах Великої Палата Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 13.02.2019 року у справі №320/5877/17, постанов Верховного Суду від 30.11.2016 у справі №922/1008/15, від 07.12.2016 у справі №922/1009/15, від 12.04.2017 у справі №922/207/15, від 21.01.2019 у справі №902/794/17).

Відповідно до п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» від 17.05.2011 № 6, за відсутності рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність або в користування юридична особа або фізична особа не має права використовувати земельну ділянку державної або комунальної форми власності.

Таким чином, відповідач безпідставно використовував спірну земельну ділянку та зберіг кошти, не сплачуючи орендну плату у встановленому законодавчими актами розмірі, за відсутності укладеного договору, а Харківська міська рада втратила належне їй майно (кошти від орендної плати). Тобто відбувається факт безпідставного збереження саме коштів у розмірі орендної плати за рахунок Харківської міської ради.

Таким чином, суд прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог.

Здійснюючи розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги статті 129 ГПК України, а також висновки суду про повне задоволення позову, судові витрати, понесені позивачем, покладаються на відповідача.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя має ґрунтуватись на повному з`ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у справі, якими доказами вони підтверджуються та чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин. У пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року "Справа "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04) Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, пункт 36, від 01 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, пункт 30, від 27 вересня 2001 року). Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

З огляду на вищевикладене, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1-5, 10-13, 20, 41-46, 49, 73-80, 86, 123, 129, 194-196, 201, 208-210, 217-220, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Харківської міської ради задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕНЕДЖМЕНТ БІЗНЕС СУППОРТ Л.П» (Сполучене Королівство Великобританії та Північної Ірландії, вулиця Мейн Стріт, 44, дуглас, Південний Ланаркшир, ML11 0QW, Шотландія) на користь Харківської міської ради (61003, місто Харків, майдан Конституції, будинок 7, ) безпідставно збережені кошти за період з 01.03.2017 по 30.11.2019 у розмірі орендної плати у сумі 1 019 229,71 грн. за реквізитами: код класифікації доходів бюджету 24062200, номер рахунку (IBAN) UA0020002, МФО: 899998, код отримувача (ЄДРПОУ) 37999649, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), отримувач УК м. Харкова).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕНЕДЖМЕНТ БІЗНЕС СУППОРТ Л.П» (Сполучене Королівство Великобританії та Північної Ірландії, вулиця Мейн Стріт, 44, дуглас, Південний Ланаркшир, ML11 0QW, Шотландія) на користь Харківської міської ради (61003, місто Харків, майдан Конституції, будинок 7, ) судові витрати (сплачений судовий збір) у розмірі 15 288,45 грн. за реквізитами: реєстраційний рахунок UA0032986, банк отримувача Державна казначейська служба України м. Київ, МФО банку: 820172).

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "11" липня 2023 р.

Суддя Н.В. Калініченко