ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2023м. ДніпроСправа № 904/2525/23

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) представників сторін, справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (м. Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Арт-Пром" (м. Дніпро)

про стягнення штрафних санкцій за договором поставки № 01-233412-21 від 26.08.2021 у загальному розмірі 281 880 грн. 00 коп.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Арт-Пром" (далі - відповідач) штрафні санкції за договором поставки № 01-233412-21 від 26.08.2021 у загальному розмірі 281 880 грн. 00 коп.

Ціна позову складається з наступних сум:

- 236 520 грн. 00 коп. - пеня;

- 45 360 грн. 00 коп. - штраф.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором поставки № 01-233412-21 від 26.08.2021 в частині повної та своєчасної поставки товару, внаслідок чого, на підставі пункту 8.3. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 01.01.2022 по 31.12.2022 в сумі 236 520 грн. 00 коп., а також, штраф у розмірі 7% від вартості товару, строк поставки якого порушений, в загальній сумі 45 360 грн. 00 коп.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 228 грн. 20 коп.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 22.05.2023 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Від відповідача надійшли заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (вх. суду № 27277/23 від 05.06.2023), в яких він просить суд здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, посилаючись на таке:

- відповідач планує в строк для подачі відзиву на позовну заяву, окрім відзиву на позовну заяву, подати зустрічну позовну заяву, оскільки позивач тривалий час безпідставно відмовлявся отримувати товар та послуги, не допускав відповідача на територію для виконання зобов`язань по послугам взятим на себе за договірними зобов`язаннями, частина об`єкту, в яких необхідно було поставляти товар та монтувати товар не відповідала умовам розміщення товару, оскільки була частково пошкоджена покрівля, відсутнє скло, а також відсутнє покриття;

- вказані обставини унеможливили виконання робіт в строк з вини позивача, а відповідно позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню;

- у зв`язку з обставинами непереборної сили, діями держави-агресора, а також, намагання позивача стягнути неправомірні штрафні санкції, справу необхідно розглядати в порядку загального позовного провадження.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. суду № 29870/23 від 19.06.2023), в якому він просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на таке:

- додатком № 1 до договору, були визначені не тільки вартість та терміни поставки, а й найголовніше для будь-якого виробника товару - це технічні та якісні характеристики товару, проте позивач під час складання вимог щодо товару не врахував ряд істотних моментів, які в подальшому довелось окремо погоджувати та змінювати - зокрема конструктив майбутнього товару та матеріали з яких буде виготовлюватись товар. При цьому, остаточне погодження було виконано лише 02.12.2021, що унеможливлювало виконання договору в строки, передбачені договором через причини, що не залежали від ТОВ "Арт-Пром". Проте, остаточне погодження щодо внесення змін технічних та якісні характеристики товару було здійснено позивачем значно пізніше, аніж підписання договору, що підтверджується листом від позивача від 02.12.2021 за підписом ОСОБА_1 ;

24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, було видано Указ Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", яким було введено воєнний стан на території України;

- місце поставки товару було визначено сторонами - місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 25, на якому розташовується об`єкт критичної інфраструктури, оскільки позивач є одним із основних суб`єктів в галузі енергетики, що корелюється із метою та предметом діяльності позивача, затвердженого в його Статуті. Об`єкти критичної інфраструктури, на рівні із органами місцевого самоврядування, державними органами, банківською системою складають вважливе значення для організації діяльності будь-якої держави, у зв`язку із чим Російською Федерацією проводились операції із спробами захопити місто Київ, у зв`язку із чим було унеможливлено провадження нормальної господарської діяльності в умовах військового стану, воєнних дій, проведення активних бойових дій, ракетних обстрілів, наявності диверсійно-розвідувальних груп в місті Києві та Київській області, а також безпосереднім оточенням Києва силами збройних сил Російської федерації. Зазначені події тривали з 24.02.2023 по 03.04.2023, а відповідно, на думку відповідача, за час, під час якого неможливо було виконувати господарські зобов`язання, на які відповідач фактично не міг впливати, нарахування штрафних санкцій є неприпустимим. Відповідач також неодноразово інформував позивача про неможливість своєчасно виконати поставку за договором через об`єктивні обставини, які є загальновідомими;

- враховуючи, що мобілізація була необхідна для захисту суверенних територій нашої держави, то співробітники ТОВ "Арт-Пром", виконуючі свій громадянський обов`язок, вступили до лав Збройних Сил України, щоб дати відсіч Російській агресії. Проте через зазначені обставини, ТОВ "Арт-Пром" був вимушений шукати інших спеціалістів, проводити додаткове навчання нових співробітників на обладнанні для виготовлення товарів за договором, що в свою чергу потребувало часу, а відповідно сповільнювало темпи виконання взятих на себе зобов`язань. Проте, не зважаючи на це, продовжувало виконувати свої зобов`язання за договором, та виготовляти товар, який було необхідно поставити позивачу;

- з початку повномасштабного вторгнення територія нашої держави знаходиться під постійною повітряною загрозою з боку Російської Федерації, а саме повітряні атаки, що спрямовуються на військові об`єкти, об`єкти критичної інфраструктури, зокрема об`єкти енергетики, цивільну інфраструктуру та інші об`єкти, що в свою чергу породжує ризик життю і здоров`ю кожної людини. За період з 24.02.2022 по 14.06.2023 на території Дніпропетровської області було оголошено 1 771 повітряну тривогу, які тривали 1 404 годин, що підтверджується інформацією розміщеною на сайті https://air-alarms.in.ua/region/dnipro. В свою чергу з 24.02.2022 по 14.06.2023 на території Київщини було оголошено 62 повітряні тривоги, які сукупно тривали 755 годину, що підтверджується інформацією розміщеною на сайті https://air-alarms.in.ua/region/kyiv#statistic. На території Дніпропетровської області, де виготовлявся товар повітряні тривоги тривали 1 404 годин, що відповідає 175 робочим дням, а на Київщині куди товар доставлявся та монтувався повітряні тривоги тривали 755 годину, що в свою чергу відповідає 94 робочим дням;

- 10.10.2022 на об`єкт критичної інфраструктури, що розташований за адресою: місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 25, було вчинено повітряну атаку з боку Російської Федерації, у зв`язку із чим об`єкт на якому відповідачем виконувались монтажні роботи по збиранню товару для передачі позивачу, був частково пошкоджений, зокрема було пошкоджено покрівлю будівлі, внаслідок чого було спричинено затікання вологи в приміщення будівлі, а також пошкоджено вікна, внаслідок чого повітря в середині будівлі відповідало вологості та температурі, що було ззовні будівлі В період з 10.10.2022 по 06.12.2022 відповідача не допускали на територію позивача, для продовження виконання своїх зобов`язань за договором. Оскільки позивачем вчинялись дії, які унеможливлювали виконання відповідачем своїх зобов`язань, то останній не має нести відповідальність перед позивачем, оскільки це порушує принцип законності та розумності;

- враховуючи, що пошкодження будівлі відбулось восени та не було відновлено протягом зими, то виконання робіт відповідачем сповільнювалось через погодні умови (вуличній температурі та вологості в середині будівлі), а подекуди було неможливе через протікання покрівлі, та неможливості встановлення товару за договором без його подальшого пошкодження, що суперечило інтересам позивача та відповідача. Оскільки погодні умови не залежать від обох сторін, а позивач своєчасно не усунув пошкодження, які заважали виконання умов договору, то відповідач не зобов`язаний нести відповідальність перед позивачем за час, під час якого позивач приводив приміщення до стану, яке існувало до 10.10.2022;

- позивач не зазначив у позовній заяві про той факт, що станом на день подання позовної заяви приміщення на 1-му та 8-му поверхах будівлі не готові до експлуатації, зокрема відсутнє підлогове покриття, що унеможливлює монтаж товару відповідачем для його передачі позивачу. В той же час, позивач не надає відповідачу конкретних строків готовності приміщення для монтажу товару, проте відповідач неодноразово звертався до позивача із необхідністю облаштування підлогового покриття, а також повідомлення про готовність приміщення для монтажу товару відповідачем;

- враховуючи, що в період з моменту укладання договору по день подання позовної заяви частина будівлі, поверхів, приміщень не готова до експлуатації (відсутнє підлогове покриття), що є виключною компетенцію позивача, та залежить лише від нього, а приймання товару на вимогу позивача відбувається виключно після монтажу товару на місці, призначеному для його розташування, то відповідач позбавлений можливості виконувати свої зобов`язання за договором через бездіяльність позивача;

- товар за договором на суму 402 000 грн. 00 коп. був поставлений позивачу, а залишок товару на загальну суму 126 000 грн. 00 коп., був завезений та змонтований на території позивача, та очікує прийняття з боку позивача, проте останній відмовляється приймати товар, щоразу надаючи різні обставини, які на думку відповідача лише призводять до штучного затягування процесу, та збільшення штрафних санкцій;

- відповідач вважає, що застосування штрафних санкцій до відповідача порушувало б загальні засади права, оскільки строки виконання договірних зобов`язань були невід`ємно пов`язані із діями позивача, а також враховуючи загальновідомі обставини, які впливали на життя кожного українця і безпосередньо на здійснення господарської діяльності підприємствами - то застосування штрафних санкцій в такому випадку, було б несправедливим по відношенню до позивача, який вчиняв всі необхідні та залежні від нього дії для повного та якісного виконання своїх зобов`язань за договором;

- відповідач позбавлений можливості самостійно подати докази, які мають істотне значення для повного та всебічного розгляду судової справи, у зв`язку із чим відповідач вважає за необхідне надати до суду клопотання про витребування доказів в порядку передбаченому статтями 80-81 Господарського процесуального кодексу України.

Разом з відзивом на позовну заяву відповідач подав клопотання про витребування доказів, в якому просить суд витребувати у Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" наступні докази:

1) інформацію про заборону допуску третіх осіб на територію ПрАТ "НЕК "Укренерго" за адресою: місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 25 в період з 24.02.2022 по 31.12.2022;

2) в якості підтвердження інформації надати належним чином засвідчені копії документів, а саме:

- роздруківки з системи доступу на територію ПрАТ "НЕК "Укренерго" за адресою: місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 25 за період з 24.02.2023 по 31.12.2022 ;

- витяги із книг обліку/журналів обліку/ відомостей про доступ осіб на територію ПрАТ "НЕК "Укренерго" за адресою: місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 25 за період з 24.02.2023 по 31.12.2022 (за наявності);

- внутрішні накази, розпорядження, листи, та/чи інші внутрішні документи, які регламентували порядок доступу та/чи обмеження в доступі третіх осіб на територію ПрАТ "НЕК "Укренерго", зокрема на об`єкт, розташований за адресою: місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 25 за період з 24.02.2023 по 31.12.2022.

В обґрунтування поданого клопотання відповідач зазначає, що представник відповідача звертався до позивача із адвокатським запитом, про надання інформації про заборону допуску третіх осіб на територію ПрАТ "НЕК "Укренерго" за адресою: місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 25, проте, станом на день подання цього клопотання відповідь не надійшла, запитувачу інформації (у випадку самостійного отримання запитуваних доказів, відповідач зобов`язується надати їх до суду), проте вказана інформація має істотне значення для повного та всебічного розгляду судової справи, а також винесення справедливого та об`єктивного судового рішення. Вказана інформація та докази можуть підтвердити факт того, що територія, на якій здійснювались монтажні роботи за договором, відноситься до об`єкту критичної інфраструктури , та, відповідно, був присутній недопуск співробітників відповідача на територію ПрАТ "НЕК "Укренерго" за адресою: місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 25, у зв`язку із чим відповідач не мав можливості виконувати свої зобов`язання за договором з причин, що залежали виключно від позивача, а відповідно штрафні санкції не можуть бути застосовані за цей період.

Від позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшли заперечення на клопотання про витребування доказів (вх. суду № 30788/23 від 23.06.2023), в яких він просить суд у задоволенні клопотання відповідача відмовити, посилаючись на те, що для витребування доказів не достатньо самого лише бажання учасника справи та його суб`єктивного уявлення про можливу наявність певних, у тому числі не ідентифікованих документів, оскільки до клопотання про витребування доказів відповідно до частини 2 статті 81 Господарського процесуального кодексу України застосовуються вимоги, які мають бути обов`язково усі дотримані заявником із зазначенням про це у такому клопотанні. За таких обставин, враховуючи викладене, а також недотримання відповідачем процесуального алгоритму для витребування доказів, у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Арт-Пром" про витребування доказів необхідно відмовити.

Від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (вх. суду № 32301/23 від 30.06.2023), в якій він просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на таке:

- специфікацією до договору було визначено не тільки вартість терміни поставки, а й технічні та якісні характеристики товару, які довелось погоджувати та змінювати вже після спливу строку на його поставку (30.11.2022), що й відбулось лише 02.12.2021. Однак як вбачається з долученої до позовної заяви копії додаткової угоди № 1 до договору від 26.08.2021 № 01-233412-21 (далі - додаткова угода № 1), сторони погодили продовжити, зокрема, строк поставки до 31.12.2021;

- посилання відповідача на те, що остаточне погодження позивачем внесення технічних та якісних характеристик товару здійснено значно пізніше, аніж підписання договору поставки, не витримує жодної критики, з огляду на те, що покупцем заявлено вимогу про стягнення штрафних санкцій за період з 01.01.2022 по 31.12.2022, тобто після спливу строку поставки, передбаченого таким договором з урахуванням додаткової угоди № 1;

- відповідачем не доведено існування форс-мажорних обставин у взаємовідносинах із позивачем за договором, як і не доведено наявність обґрунтованих причинно-наслідкових зв`язків між введенням 24.02.2022 в Україні воєнного стану та неможливістю виконання ТОВ "Арт-пром" своїх зобов`язань за договором стосовно поставки товару, а також повідомлення позивача про наявність відповідних обставин у передбаченому договором порядку, з обов`язковим наданням документу, що засвідчує вказані обставини. При цьому, що строк поставки товару за договором сплив до 24.02.2022;

- щодо посилання відповідача на часткове пошкодження офісної будівлі НЕК "Укренерго", то у відзиві на позовну заяву ТОВ "Арт-пром" зазначено, що в період з 10.10.2022 по 06.12.2022 представників останнього не допускали на територію позивача для продовження свої зобов`язань за договором. Однак, жодних доказів на підтвердження вказаних обставин стосовно відмови працівників НЕК "Укренерго" у доступі до території позивача для розвантаження, збирання та установки товару відповідачем не надано. Своєю чергою, позивачем неодноразово зверталася увага на необхідність поставки товару, а також здійсненні всіх дій, покладених на ТОВ "Арт-пром" згідно з положеннями договору;

- стосовно ж звернення уваги відповідача на пошкодження будівлі та зміни погодних умов, то позивач наголошує, що пунктом 6.1.2. договору поставки передбачено, що повідомляти покупця про обставини, що не залежать від постачальника, та які загрожують виконанню постачальником зобов`язань за договором, а також про заходи необхідні для їх усунення є обов`язком постачальника. Водночас про такі обставини відповідачем було повідомлено НЕК "Укренерго" лише 12.12.2022, що підтверджується долученою копією листа останнього до відзиву на позов. Також, позивач звертає увагу на долучені до відзиву ТОВ "Арт-пром" на позовну заяву фотокопії приміщень в будівлі 25-А по вулиці Симона Петлюри (неготовність приміщень та наслідки повітряного удару з боку РФ);

- докази, подані відповідачем на підтвердження неможливості виконання своїх договірних обов`язків, не містять дати їх складання, тому встановити, коли саме були зроблені означені фото неможливо. Окрім того, з вказаних фото неможливо встановити, що саме у цій будівлі та на цих поверхах мав би бути змонтовано товар "Меблі для дому Меблі для їдальні";

- повідомлення позивачем інформації щодо готовності/неготовності будівлі до експлуатації станом на дату подання позову, не вбачалось за необхідне, позаяк до стягнення заявлено штрафні санкції, які обмежено періодом нарахування з 01.01.2022 по 31.12.2022;

- також позивач просить суд не брати до уваги твердження відповідача щодо "штучного затягування процесу та збільшення штрафних санкцій", оскільки відповідно до умов договору сторони домовились, що за прострочення виконання постачальником зобов`язань за договором, нарахування штрафних санкцій припиняється через рік від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів (вх. суду № 32642/23 від 03.07.2023), а якому він просить суд долучити до матеріалів справи копію відповіді ПрАТ "НЕК "Укренерго" № 01/30583 від 22.06.2023 про відмову у наданні інформації та документів, запитуваних за адвокатським запитом № 15/06-3 від 15.06.2023.

Від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву (вх. суду № 34312/23 від 11.07.2023), в яких він просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на таке:

- позивач зазначає, що строк поставки був змінений та сторони погодили продовжити строк поставки до 31.12.2021, та з огляду на позицію відповідача вважає, що строк з 02.12.2021 по 31.12.2021 був достатній для виготовлення товару та поставки товару, проте з цим неможливо погодитись, оскільки в специфікації до договору було визначений термін поставки - протягом 90 календарних днів після підписання договору, але не пізніше 30.11.2021 (включно) в залежності від того, яка дата наступить раніше. Такі строки були достатніми на момент укладання договору, при зовнішніх обставинах наявних на день укладання договору, та за умовою, що покупцем не будуть вноситись зміни в технічні та якісні характеристики товару;

- враховуючи, що покупцем було погоджено технічні та якісні характеристики товару лише 02.12.2021, а до цього моменту відповідач не мав фактичної можливості почати виготовляти товар, оскільки не було зрозуміло, які саме розміри, матеріали та кольори будуть використовуватись під час виготовлення товару, відповідач вважає, що строк на виготовлення та поставку товару має розпочинатись саме з 02.12.2021, а відповідно, застосування штрафних санкцій до відповідача за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 , є незаконним, а відповідно позовні вимоги в цій частині не можуть бути задоволені;

- стосовно прохання позивача про залишення поза увагою посилання відповідача на військову агресію Російської Федерації, постійні повітряні тривоги, відсутність працівників, вважаємо за необхідне зазначити, що всі обставини, які виникли після 24.02.2022, безпосередньо впливають на факт виконання договору відповідачем, та на прийнятті рішення після їх виникнення, в тому числі стосовно неможливості продовження виготовлення товару на території Дніпропетровської області протягом 1 404 годин лід час повітряної тривоги, та неможливості монтажу товару на протязі 755 годин на території Київщини. В той же час, відповідач вказує, що позивач не наводить та не долучає жодних доказів на спростування існуючих обставин та позиції відповідача, що в свою чергу дай підстави дійти до висновку про прийняття обставин, які існували у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України;

- щодо доказів долучених до відзиву, то відповідач зазначає, що приміщення, які відображені на світлинах долучених до відзиву на позовну заяву, були відзняті монтажниками відповідача після того, як їх допустили на територію об`єкта критичної інфраструктури, що розташований за адресою: місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 25. Відповідач не готувався до судового розгляду взаємовідносин сторін по договору поставки № 01-233412-21 від 26.08.2021, а також не мав можливості провести на об`єкт критичної інфраструктури експерта, який би провів оцінку неготовності приміщень для підтвердження в суді. Проте, неприйняття доказів, які відображають дійсні обставини справи, лише через посилання позивача про незазначення на доказах місця зняття фотокарток - було б неприпустимим та не привело б до всебічного розгляду справи та винесення законного рішення;

- відповідач зазначає, що позивач, не надає жодних доказів того, що приміщення розташоване за адресою: місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 25, було готово для монтажу меблів, та надання можливості відповідачу виконати свої зобов`язання, щодо їх монтажу;

- стосовно недопущення відповідача до виконання зобов`язань, то в період з 24.02.2022 по 25.05.2022 та в період з 10.10.2022 по 06.12.2022 відповідача не допускали на територію, у зв`язку із останній просив суд витребувати інформацію у позивача стосовно пропуску третіх осіб на територію позивача, а саме: витребувати у Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" інформацію про заборону допуску третіх осіб на територію ПрАТ "НЕК "УКРЕНЕРГО" за адресою: місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 25 в період з 24.02.2022 по 25.05.2022 та в період з 10.10.2022 по 06.12.2022. У якості підтвердження інформації надати належним чином засвідчені копії документів, а саме: роздруківки з системи доступу на територію ПрАТ "НЕК "Укренерго" за адресою: місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 25 за період з 24.02.2022 по 25.05.2022 та в період з 10.10.2022 по 06.12.2022; витяги із книг обліку/журналів обліку/ відомостей про доступ осіб на територію ПрАТ "НЕК "Укренерго" за адресою: місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 25 за період з 24.02.2022 по 25.05.2022 та в період з 10.10.2022 по 06.12.2022 (за наявності); внутрішні накази, розпорядження, листи, та/чи інші внутрішні документи, які регламентували порядок доступу та/чи обмеження в доступі третіх осіб на територію ПрАТ "НЕК "Укренерго", зокрема на об`єкт, розташований за адресою: місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 25 за період з 24.02.2022 по 25.05.2022 та в період з 10.10.2022 по 06.12.2022.

Судом враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі.

Судом враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі; матеріали справи містять всі заяви по суті справи, передбачені статтею 161 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи предмет та підстави позову у даній справи, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення.

З приводу клопотання відповідача щодо необхідності розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження суд зазначає, що у якості підстав для зміни порядку розгляду даної справи відповідач зазначав про свій намір у строк для подання відзиву на позовну заяву подати зустрічну позовну заяву, однак у подальшому таким правом не скористався. У даному випадку, подання зустрічної позовної заяви було б безумовною підставою для переходу до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, що передбачено Господарським процесуальним кодексом України. В процесі розгляду справи суд не вбачав підстав для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, отже у задоволенні вказаного вище клопотання слід відмовити.

З приводу клопотання відповідача щодо витребування доказів суд зазначає, що відповідно до вимог частин 1 та 2 статті 81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів);

2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;

4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу;

5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Суд відзначає, що на момент звернення із вказаним клопотанням відповідачем не було доведено неможливість самостійного отримання перелічених у клопотанні доказів, оскільки адвокатський запит в інтересах відповідача датований 15.06.2023 та направлений на адресу позивача в цей же день - 15.06.2023; при цьому, клопотання про витребування доказів, направлене до суду, також датоване 15.06.2023.

Враховуючи вказане, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно із частинами 2, 3 статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Слід відзначити, що розгляд даної справи по суті розпочався 22.06.2023, а строк розгляду даної справи закінчується 21.07.2023, отже у даному випадку судому було надано сторонам максимально можливий строк для висловлення їх правових позицій та подання доказів по справі.

Відповідно до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору поставки, строк дії договору, умови поставки, факт поставки, загальна вартість поставленого товару, наявність прострочення поставки та/або нелопоставки товару, правомірність заявлених до стягнення пені та штрафу.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, 26.08.2021 між Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Арт-Пром" (далі - постачальник, відповідач) було укладено договір поставки № 01-233412-21 (далі - договір, а.с.11-23), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити товар в асортименті, кількості і за цінами, визначеними у додатку № 1 до договору (далі - товар), а покупець зобов`язується прийняти належними чином поставлений товар та оплатити його на умовах договору. Предмет закупівлі (за ДК 021:2015): "39140000-5 Меблі для дому Меблі для їдальні" (пункт 1.1. договору).

У пункті 13.1. договору сторони визначили, що договір набуває чинності з дати його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2021, а в частині виконання гарантійних зобов`язань - до повного виконання.

В подальшому, між сторонами була укладена Додаткова угода № 1 від 18.11.2021, в якій сторони дійшли згоди пункт 13.1. договору викласти в такій редакції: "Договір набуває чинності з дати його підписання обома сторонами, та діє до 31.01.2022, а в частині виконання гарантійних зобов`язань - до повного виконання." (а.с.41).

Судом також встановлено, що у вказаному договорі сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, встановлених законом для даного виду договорів, договір підписаний уповноваженими представниками сторін, їх підписи скріплено печатками підприємств, отже, з урахуванням презумпції правомірності правочину, такий договір є правомірним, укладеним та таким, що породжує у сторін права та обов`язки щодо його виконання.

Доказів визнання недійсним, зміни або розірвання вказаного договору сторонами суду не надано.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм § 3 глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно з пунктом 1.2. договору найменування, асортимент, одиниця вимірювання, характеристики товару, інші вимоги до товару, документів щодо товару визначаються згідно з додатком № 1 до договору та іншими умовами договору відповідно.

У відповідності до вказаних умов договору сторонами було підписано додаток № 1 до договору - Специфікацію, в якій сторони узгодили умови поставки товару на загальну суму 648 000 грн. 00 коп., а саме:

- предмет закупівлі: 39140000-5 Меблі для дому Меблі для їдальні;

- місце поставки товару: доставка товару за адресою: м. Київ, вулиця Симона Петлюри, 25, за рахунок постачальника;

- умови поставки: на умовах DDP в редакції "Інкотермс 2010";

- термін поставки: протягом 90 календарних днів після підписання договору, але не пізніше 30.11.2021 (включно) в залежності від того, яка дата наступить раніше (а.с.24).

У розділі 2 договору сторонами були визначені умови щодо ціни договору, зокрема:

- валютою договору є українська національна валюта - гривня (UAH 980) (пункт 2.2. договору);

- ціна за одиницю товару (з урахуванням вартості тари та усіма витратами, пов`язаними з поставкою) (пункт 2.3. договору);

- ціна договору відповідно до специфікації становить 540 000 грн. 00 коп. без ПДВ, ПДВ 20% - 108 000 грн. 00 коп., разом з ПДВ - 648 000 грн. 00 коп. (пункт 2.4. договору).

В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Відповідно до пункту 5.1. договору постачальник здійснює поставку товару на умовах DDP, згідно з Міжнародними Правилами Інкотермс 2010, згідно з заявкою за адресою: м.Київ, вулиця Симона Петлюри, 25 до 30.11.2021 (включно). Одержувач: Відокремлений підрозділ "Укренергосервіс" Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго".

У подальшому сторонами була підписана Додаткова угода № 1 до договору, за умовами якої сторони погодили наступне:

- абзац перший пункту 5.1. договору викласти в такій редакції: "Постачальник здійснює поставку товару на умовах DDP згідно з Міжнародними Правилами Інкотермс 2010, згідно з заявкою покупця за адресою: м. Київ, вулиця Симона Петлюри, 25 до 30.12.2021" (пункт 1 додаткової угоди) (а.с. 41).

У пункті 5.5. договору визначено, що датою поставки товарів за договором є прийняття покупцем товарів за кількістю та якістю відповідно до пункту 5.4. договору, передача постачальником покупцю в повному обсязі документів, зазначених у пункті 5.2. договору, та підписання покупцем видаткової накладної.

Таким чином, судом встановлено, що граничним строком поставки товару, узгодженого у специфікації № 1, на загальну суму 648 000 грн. 00 коп., є 31.12.2021.

Відповідно до пункту 3.1. договору оплата постачальнику здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування покупцем на зазначений у розділі 16 договору рахунок постачальника грошових коштів на умовах, визначених договором.

У пункті 3.2. договору сторони визначили форми та порядок оплати:

- часткова попередня оплата (аванс) у розмірі не більше 20% від ціни договору сплачується постачальнику протягом 25-ти банківських днів з дати надання ним (після набрання договором чинності) рахунку;

- подальша оплата здійснюється за умови прийняття покупцем товару на всю суму авансового платежу.

Подальша оплата здійснюється покупцем протягом 25-ти банківських днів та за наданим постачальником (після підписання покупцем видаткової накладної рахунком-фактурою, а також з урахуванням, що така оплата здійснюється після реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до вимог статті 201 Податкового кодексу України).

На виконання вказаних умов, позивачем 05.10.2021 була здійснена попередня оплата в сумі 129 600 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 123 від 05.10.2021 на суму 129 600 грн. 00 коп. (а.с.49), що складає 20% від вартості товару, визначеного у Специфікації № 1.

Отже, на виконання пунктів 3.2., 5.1. договору поставки позивач 09.12.2021 направив заявку № 01/57975 на електронну пошту ТОВ "Арт-пром" - та сплатив аванс у розмірі 129 600 грн. 00 коп.

Як убачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, відповідачем 16.01.2023 та 20.02.2023 було частково поставлено позивачу товар, узгоджений у специфікації № 1, відповідно до наступних документів:

- видаткової накладної № ДКМ00000003 від 16.01.2023 на суму 402 000 грн. 00 коп. (а.с.50);

- видаткової накладної № ДКМ00000007 від 20.02.2023 на суму 126 000 грн. 00 коп. (а.с.51).

Всього 16.01.2023 та 20.02.2023 було поставлено товар на суму 528 000 грн. 00 коп.

Суд зауважує, що товар, визначений умовами договору (специфікації № 1), відповідає товару, що було поставлено згідно з вказаними накладними, а отже судом визначено, що сторонами в цій частині були дотримані умови договору.

При цьому, відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Так, підписання покупцем накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і відповідає вимогам статті 9 вказаного Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Товар, зазначений у вище вказаних видаткових накладних, прийнято у відповідача без будь-яких зауважень до їх оформлення.

Протягом розгляду справи судом жодних заперечень з приводу обсягу та факту отримання товару за зазначеними накладними позивачем також не заявлено.

У той же час, як вбачається з матеріалів справи, за специфікацією № 1 відповідачем товар було поставлено лише частково - на суму 528 000 грн. 00 коп.; обсяг недопоставленого товару складає 120 000 грн. 00 коп. Крім того, товар на суму 528 000 грн. 00 коп. поставлений 16.01.2023 та 20.02.2023 відповідачем із простроченням, оскільки, як було вказано вище, граничним строком поставки товару було 31.12.2021.

Отже, позовні вимоги у даній справі обґрунтовані порушенням відповідачем (постачальником) зобов`язань за договором поставки № 01-233412-21 від 26.08.2021 в частині повної та своєчасної поставки товару в строки, узгоджені сторонами в договорі (специфікації), внаслідок чого у позивача виникло право нарахування та стягнення штрафних санкції за таке порушення. Відповідач із наявність прострочення не погоджується, що і стало причиною звернення із даним позовом до суду.

Так, під час розгляду даної справи, відповідач посилався на те, що причиною прострочення поставки товару були: 1) несвоєчасно затверджені позивачем технічні та якісні характеристики товару; 2) воєнні дії, через які відповідач був позбавлений можливості належним чином виконати свої зобов`язання за договором, а саме: активні бойові дії в м.Києві в період з 24.02.2023 по 03.04.2023, обстріли м. Києва та м. Дніпра та часті повітряні тривоги; 3) недопуск самим позивачем до його приміщень працівників відповідача для монтування та належної передачі товару; 4) неналежний стан приміщень позивача.

З приводу вказаних заперечень відповідача суд зазначає наступне.

З огляду на норми статті 525 Цивільного кодексу України та умови договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Слід відзначити, що у розділі 14 договору сторонами були визначені умови щодо внесення змін у договір. Так, у пункті 14.3. договору сторони передбачили такий порядок змін у договір: сторона-ініціатор внесення змін до договору надсилає в порядку, передбаченому актами чинного законодавства України та договором іншій стороні зміни (проект додаткової угоди) до договору.

У той же час, доказів внесення змін до умов договору щодо строку поставки товару (31.12.2021) або ініціювання відповідачем питання щодо внесення змін до договору в цій частині матеріали справи не містять.

Слід також відзначити, що листи відповідача (а.с.106-116, 119-143, 151) не можуть прийматися до уваги судом та породжувати правові наслідки для позивача, без наявності відповідної згоди на це іншої сторони договору (позивача).

Більше того, суд звертає увагу, що до жодного із вказаних вище листів відповідачем не було долучено належних доказів їх направлення позивачу.

Враховуючи вказане, судом відхиляються заперечення відповідача.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з нормами статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Слід також зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказів на підтвердження повної поставки товару за специфікацією № 1 на суму 648 000 грн. 00 коп., а саме: залишку на суму 120 000 грн. 60 коп. відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності прострочення, шляхом надання належних доказів, не спростував. Також відповідачем під час розгляду справи судом не заперечувався факт поставки товару 16.01.2023 та 20.02.2023. Так, судом було встановлено, що товар на суму 528 000 грн. 00 коп. поставлено відповідачем із простроченням.

При цьому, з метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні різноманітних правочинів та договорів законодавство передбачає ряд способів, які сприяють виконанню зобов`язань - способи або види забезпечення виконання зобов`язань.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Так, пунктом 8.3. договору передбачено, що за порушення строків поставки, строків усунення недоліків товару, постачальник сплачує покупцю, згідно з частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України, пеню у розмірі 0,1% вартості товару, строк поставки усунення недоліків якого порушений, за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів - постачальник повинен додатково сплатити покупцю штраф у розмірі 7% від вказаної вартості.

За умовами пунктів 8.7., 8.8. договору сторони домовилися, що для вимог про стягнення з постачальника штрафних санкцій у вигляді штрафу та пені застосовується строк позовної давності 3 роки; за прострочення виконання постачальником зобов`язань за договором, нарахування штрафних санкцій припиняється через рік від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Враховуючи вказане, за прострочення виконання зобов`язання щодо поставки товару, на підставі пункту 8.3. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 01.01.2022 по 31.12.2022 в сумі 236 520 грн. 00 коп., а також, штраф у розмірі 7% від вартості товару, строк поставки якого порушений, в загальній сумі 45 360 грн. 00 коп.

Судом встановлено, що товар на суму 120 000 грн. 00 коп. поставлено відповідачем не було, у зв`язку з чим правомірним є нарахування пені у період з 01.01.2022 по 31.12.2022 на суму 120 000 грн. 00 коп., яка в цей період складає 43 800 грн. 00 коп., а також штрафу 7% від вказаної суми, який складає 8 400 грн. 00 коп. (120 000,00 х 7%).

Крім того, за несвоєчасну поставку товару на суму 528 000 грн. 00 коп. штраф та пеня підлягають нарахуванню в такому порядку:

- за прострочення поставки товару на суму 402 000 грн. 00 коп. - пеня підлягає нарахуванню в період з 01.01.2022 по 31.12.2022 на суму 402 000 грн. 00 коп. та в цей період складає 146 730 грн. 00 коп.; штраф 7% від вказаної суми складає 28 140 грн. 00 коп. (402 000,00 х 7%);

- за прострочення поставки товару на суму 126 000 грн. 00 коп. - пеня підлягає нарахуванню в період з 01.01.2022 по 31.12.2022 на суму 126 000 грн. 00 коп. та в цей період складає 45 990 грн. 00 коп.; штраф 7% від вказаної суми складає 8 820 грн. 00 коп. (126 000,00 х 7%).

Таким чином, господарським судом здійснено перевірку розрахунків пені та штрафу, зроблених позивачем (а.с.4-5), та встановлено, що під час їх проведення позивачем були вірно визначені суми недопоставленого та несвоєчасно поставленого товару та періоди прострочення, арифметично розрахунки проведено також вірно.

Отже, розрахунки пені та штрафу, наведені у позовній заяві (а.с.4-5) визнаються судом обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам законодавства, умовам договору та фактичним обставинам справи.

Судом враховано, що одним із видів господарських санкцій згідно з частиною 2 статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України .

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Судом також враховано, що одночасне стягнення штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно із статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності, а у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 12.12.2019 у справі № 910/10939/18, від 27.09.2019 у справі № 923/760/16, від 19.09.2019 у справі №904/5770/18, від 28.08.2019 у справі № 910/11944/18, від 02.04.2019 у справі № 910/7398/18.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 236 520 грн. 00 коп. та штрафу в сумі 45 360 грн. 00 коп. визнаються судом обґрунтованими.

В той же час, згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, неустойка, виходячи з приписів статей 546, 549 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Згідно із частиною 3 статті 13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України одними із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Крім того, господарський суд вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідно до частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

При цьому, у рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 зазначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зокрема, з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Суд виходить із того, що у принципі добросовісності, а саме: при реалізації прав і повноважень, закладений принцип неприпустимості зловживання правом, згідно з якими здійснення прав та свобод однієї особи не повинне порушувати права та свободи інших осіб. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

Сторони є вільними у виборі контрагента, у визначенні умов договору, тощо, що відповідає нормам закону. Добросовісність, розумність та справедливість є засадами зобов`язальних правовідносин і зміст даних принципів полягає у тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права з дотриманням прав і інтересів інших осіб. В свою чергу, добросовісність є внутрішнім критерієм, в той час як справедливість і розумність - зовнішнім або об`єктивним, і зазначені принципи у сукупності є оціночними категоріями цивільного права.

Суд враховує і те, що цивільне законодавство не дає визначення даних принципів, віддаючи це на розсуд сторін зобов`язання, тобто укладаючи угоду сторони повинні керуватись внутрішнім критерієм - добросовісністю по відношенню до контрагента (вчиняти дії таким чином, щоб при цьому не завдавалася шкода, неможливість укладення зобов`язання на засадах обману, насильства, зловживання довірою, дотримуватись правової поведінки суб`єктів зобов`язання, вчиняти всі залежні від сторони зобов`язання дії щодо належного виконання зобов`язання та непорушення прав інших осіб), і виходити з зовнішнього критерію - справедливості та розумності, що виражається в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню, тобто кожна сторона у виконанні цивільно-правових зобов`язань повинна дотримуватись такої поведінки по відношенню до своїх прав і обов`язків, яка б виключала необ`єктивні (неупереджені, несправедливі) дії сторін зобов`язання стосовно одна одної.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Отже, цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності. Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18.

Згідно з частиною 1 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити майновий стан сторін, співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, а також чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Суд відзначає, що вказане питання вирішується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 22.04.2019 у справі № 925/1549/17, від 30.05.2019 у справі № 916/2268/18, від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18.

В аспекті права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд звертає увагу на наступні обставини та вважає за необхідне використати надане національним законодавством України право суду на зменшення розміру штрафних санкцій.

Суд об`єктивно оцінивши даний випадок, приймає до уваги причини неналежного виконання зобов`язання відповідачем, надаючи оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, враховуючи інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, приймаючи до уваги, що:

- з 24.02.2022 на території України запроваджено воєнний стан, який істотним чином вплинув на можливість ведення господарської діяльності; у даному випадку сторони при всій своїх турботливості та обачності на момент укладення договору не могли передбачити виникнення у подальшому таких обставин, як: запровадження воєнного стану, активні бойові дії, зокрема, у Київській області (в якій було передбачено поставку та монтування товару), аварійні та планові відключення електроенергії, довготривалі повітряні тривоги і т.ін. Отже, вказані обставини у своїх сукупності враховуються судом під час вирішення питання щодо доцільності зменшення штрафних санкцій у даній справі, оскільки періодом прострочення є 01.01.2022 по 31.02.2022;

- вартість недопоставленого товару складає 120 000 грн. 00 коп., а штрафні санкції за непоставку складають 52 200 грн. 00 коп., що становить майже 50% та є явно неспівмірним із допущеним порушенням;

- відповідач, маючи на меті добросовісну поведінку у спірних правовідносинах, повідомляв позивача про неможливість виконання своїх зобов`язань за договором у повному обсязі, а також пояснив причини, які це зумовили (листи а.с.106-116, 119-143, 151); позивач факт отримання вказаних листів під час розгляду справи не заперечував;

- у даному випадку порушеним є негрошове зобов`язання, але судом також враховано, що у договорі передбачений розмір пені (0,1 %), який є більший, ніж визначений законодавством за порушення грошових зобов`язань, що може додатково свідчити про необхідність оцінки судом адекватності розрахованої пені за таким договором;

- загальна сума штрафних санкцій складає 281 880 грн. 00 коп. (що є ціною позову у даній справі) та становить 43,5% від загальної вартості товару по специфікації (648 000 грн. 00 коп.), при цьому, зобов`язання в поставки товару частково відповідачем було виконано, а саме: на 81,5%, що свідчить про загальну неспівмірність штрафних санкцій у спірних правовідносинах;

- судом також враховано, що пеня та штраф є лише санкціями за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може. Тому при зменшенні розміру пені та штрафу позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані.

В той же час, судом також було враховано інтереси позивача та прийнято до уваги, що позивач мав правомірні очікування поставки товару у повному обсязі та у строки, узгоджені сторонами.

Отже, беручи до уваги правове призначення штрафних санкцій, надаючи оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, суд вважає за необхідне зменшити визнаний судом обґрунтованим розмір пені та штрафу на 50%, а саме:

- пені до 118 260 грн. 00 коп. (236 520,00 - 50%);

- штрафу до 22 680 грн. 00 коп. (45 360,00 - 50%).

Таке зменшення розміру пені та штрафу суд вважає розумним та оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків як для позивача, так і для відповідача.

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги щодо стягнення пені підлягають частковому задоволенню в сумі 118 260 грн. 00 коп.; позовні вимоги щодо стягнення штрафу підлягають частковому задоволенню в сумі 22 680 грн. 00 коп.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

З приводу обставин, наведених відповідачем у відзиві на позовну заяву, щодо наявності форс-мажорних обставин, суд зазначає таке.

У розділі 10 договору сторонами були визначені умови щодо форс-мажорних обставин.

Доказів виконання відповідачем, визначених у пункті 10.1. договору, вимог щодо повідомлення іншої сторони в 5-тиденний термін про такі обставини матеріали справи не містять.

Слід також відзначити, що відповідно до статті 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом.

Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.

Відповідно до частини 1 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Стаття 218 Господарського кодексу України унормовує, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Статтею 617 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (частина 1 статті 617 Цивільного кодексу України).

Тобто, можливе звільнення від відповідальності за невиконання, а не від виконання в цілому. В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 по справі № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд і у постанові від 16.07.2019 по справі №917/1053/18, зазначивши, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Відповідачем не надано належних та допустимих, у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, доказів існування форс-мажорних обставин у взаємовідносинах із позивачем по договору поставки № 01-233412-21 від 26.08.2021, як і не надано обґрунтованих причинно-наслідкових зв`язків між введенням 24.02.2022 в Україні воєнного стану та неможливістю виконання відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором.

Більше того, граничний строк поставки товару у даному випадку є 31.12.2021, а воєнний стан було запроваджено лише 24.02.2022.

Слід відзначити, що введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати господарську діяльність та набувати кошти, адже протилежного відповідачем не доведено відповідними доказами. Більше того, держава на даний час заохочує розвиток підприємницької діяльності з метою позитивного впливу на економіку країни (зменшення податків, митних платежів тощо). Відповідач не надав доказів того, що підприємство повністю зупинило роботу у зв`язку з воєнним станом, що всі працівники (чи їх частина), керівник підприємства, інші посадові особи мобілізовані та перебувають у складі Збройних Сил України, тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з воєнними діями, все, або частина складу рухомого майна підприємства задіяні під час тих чи інших заходів, що б перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану.

В даному випадку сторона не надала доказів, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання конкретних зобов`язань за договором.

З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань, стороною договору має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання, тому суд відхиляє заперечення відповідача як недоведені документально і такі, що ґрунтуються на бажанні уникнути виконання грошового зобов`язання.

Відтак, аргументи відповідача судом відхиляються.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

При цьому, оскільки суд зменшує розмір пені, витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено, у зв`язку з чим відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача; стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 4 228 грн. 20 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Арт-Пром" про стягнення штрафних санкцій за договором поставки № 01-233412-21 від 26.08.2021 у загальному розмірі 281 880 грн. 00 коп. - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Арт-Пром" (проспект Івана Мазепи, будинок 34, м. Дніпро, 49000; ідентифікаційний код 36989671) на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (вулиця Симона Петлюри, будинок 25, м. Київ, 01032; ідентифікаційний код 00100227) - 118 260 грн. 00 коп. - пені, 22 680 грн. 00 коп. - штрафу та 4 228 грн. 20 коп. - витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений та підписаний 18.07.2023.

Суддя Ю.В. Фещенко