РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.07.2023Справа № 910/4410/23

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Ломаки В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Приватного підприємства "Арміра"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фомальгаут-Полімін"

про стягнення 515 018,56 грн.,

Без виклику (повідомлення) представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "Арміра" (далі - позивач, Підприємство) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фомальгаут-Полімін" (далі - відповідач, Товариство) про стягнення грошових коштів у загальному розмірі 515 018,56 грн., з яких: 370 333,34 грн. - основний борг, 64 948,11 грн. - пеня, 68 947,87 грн. - інфляційні втрати, 10 789,24 грн. - 3 % річних.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами 01.06.2020 року договору про надання охоронних послуг № 45 в частині повної та своєчасної оплати наданих позивачем протягом жовтня 2021 року - липня 2022 року охоронних послуг, у зв`язку з чим, за Товариством утворилась заборгованість та виникли підстави для нарахування штрафних санкцій та компенсаційних виплат.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.03.2023 року вказану позовну заяву залишено без руху та надано Підприємству строк для усунення її недоліків.

19.04.2023 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла заява позивача від 05.04.2023 року № 426 про усунення недоліків позовної заяви.

Враховуючи наведені обставини, ухвалою господарського суду міста Києва від 24.04.2023 року відкрито провадження у справі № 910/4410/23, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

30.05.2023 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшов відзив Товариства на позовну заяву від 26.05.2023 року (направлений на адресу суду засобами поштового зв`язку 26.05.2023 року), в якому відповідач заперечив проти задоволення позову, зважаючи на те, що 22.07.2022 року о 22:55 год. на об`єкті охорони за адресою: Рівненська область, Радивилівський район, село Пустоіванне, вулиця Першотравнева, будинок 50, виникла пожежа. У ході перевірки обставин означеної події працівниками поліції та ДСНС було зафіксовано, що охоронці (працівники Підприємства) перебували на посту в стані алкогольного сп`яніння і в момент виникнення пожежі спали. Оскільки в результаті неналежного виконання працівниками позивача своїх обов`язків та порушення правил пожежної безпеки Товариство зазнало значних матеріальних збитків, відповідач застосував до Підприємства заходи захисту його порушених прав у вигляді притримання оплати наданих позивачем за спірними актами послуг до повного відшкодування позивачем збитків, завданих відповідачу внаслідок виникнення пожежі.

Крім того, Товариство вказало, що воно не отримувало від позивача акт від 31.07.2022 року № 319 на суму 59 166,67 грн., а відтак не мало змоги розглянути та підписати такий акт чи надати, у разі наявності зауважень, мотивовану відмову від його підписання. Враховуючи наведене, Товариство посилалося на те, що у нього не виникло обов`язку розглядати, підписувати вищенаведений акт, а також і оплачувати надані за ним послуги з охорони.

Також відповідач наголосив на необґрунтованості здійснених позивачем розрахунків заявлених до стягнення компенсаційних виплат та пені, оскільки Підприємство помилково обраховувало прострочення відповідачем виконання його грошових зобов`язань з шостого дня від дати складення відповідних актів наданих послуг, тоді як умовами укладеного між сторонами договору передбачено обов`язок Товариства оплачувати послуги з охорони протягом 5 календарних днів саме з дня отримання (а не підписання) від Підприємства вищевказаних актів наданих послуг. Разом із тим, позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження конкретних дат отримання відповідачем відповідних актів наданих послуг протягом спірного у даній справі періоду.

12.06.2023 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла відповідь Підприємства від 31.05.2023 року № 431 на відзив на позовну заяву, в якій позивач наголосив на тому, що представник позивача щомісяця фізично надавав рахунки та акти виконаних робіт у відділ бухгалтерії Товариства. Крім того, Підприємство додатково направило такі документи на адресу Товариства засобами поштового зв`язку, на підтвердження чого позивач надав суду відповідний фіскальний чек від 27.12.2022 року.

Позивач також зазначив, що послуги за актами від 31.10.2021 року № 484, від 30.11.2021 року № 538, від 31.12.2021 року № 590, від 31.01.2022 року № 18, від 31.05.2022 року № 220 та від 30.06.2022 року № 272 були надані відповідачу задовго до виникнення пожежі на його об`єкті, а їх неоплата свідчить про умисне ухилення Товариства від виконання взятих на себе грошових зобов`язань за договором. Більше того, відповідач не тільки не вжив всіх необхідних заходів для запобігання виникненню пожежі, а навпаки використовував саморобне з`єднання електромережі методом скрутки, чим спричинив виникнення пожежі на підприємстві та завдав збитків його майну.

Також, у відповіді на відзив Підприємство вказало про те, що дійсною ціною пред`явленого ним у даній справі позову є 515 018,56 грн.

Інших клопотань чи заяв, у тому числі по суті справи, від сторін до суду не надходило.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.06.2020 року між позивачем (Охорона) та відповідачем (Замовник) був укладений договір про надання охоронних послуг № 45 (далі - Договір), за умовами якого Товариство замовило, а Підприємство зобов`язалося надавати охоронні послуги (далі - послуги), а саме: прийняти під охорону об`єкт, вказаний у дислокації (Додаток № 1 до даного Договору). Вид охорони визначено за згодою сторін як інспекторсько-сторожова служба охорони. Система охорони об`єкту та дислокація постів визначаються Охороною та узгоджуються із Замовником.

Вказаний правочин, а також Додаток № 1 та Додаткова угода від 01.04.2022 року № 2 до нього, підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками цих суб`єктів господарювання.

За умовами Додатку № 1 до Договору (Дислокація об`єктів, які охороняються Підприємством) пости дислокуються на об`єктах відповідача за адресами: Рівненська область, Радивилівський район, село Пустоіванне, вулиця Першотравнева, будинок 50 (пост № 1 та пост № 2), а також місто Житомир, вулиця Покровська, будинок 48 (пост № 1 та пост № 2).

За умовами пункту 3.1 Договору Охорона надає послуги з першого дня чинності даного Договору, здійснюючи функцію нагляду за об`єктом, що охороняється.

У пункті 4.1 цього правочину сторони погодили, що ціна Договору становить 71 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 20 % - 11 833,33 грн. щомісяця.

Разом із тим, 01.04.2022 року між сторонами була укладена Додаткова угода № 2 до Договору, в якій позивач та відповідач, у зв`язку зі зміною системи оподаткування Охорони (виконавця) на період дії воєнного стану, що запроваджено на території України, а саме перехід на спрощену систему - 3 група за ставкою 2 %, погодили, що вартість наданих охоронних послуг буде надаватись без суми податку на додану вартість. У цій Додатковій угоді № 2 Товариство та Підприємство дійшли згоди про те, що ціна послуг охорони за Договором з 01.04.2022 року складатиме 59 166,67 грн.

Відповідно до пункту 4.2 Договору оплата замовником вартості наданих послуг здійснюється щомісячно на підставі рахунку-фактури, який виставляється Охороною, та підписаного сторонами акту приймання наданих послуг, шляхом перерахування коштів Замовником на розрахунковий рахунок Охорони.

Акт приймання наданих послуг надається Охороною Замовнику не пізніше 1-го числа місяця, наступного за місяцем, в якому надавались послуги (пункт 4.3 цієї угоди).

Згідно з пунктом 4.4 Договору Замовник сплачує 100 % оплату за надані послуги протягом 5 (п`яти) календарних днів з дня отримання від Охорони акту приймання наданих послуг.

Розділом 7 Договору передбачено таке.

Факт надання Замовнику послуг підтверджується чинністю даного Договору (пункт 7.1).

Щомісяця 1 числа наступного за звітним Охорона складає та надає акт виконаних робіт на адресу Замовника. Замовник повинен підписати акт виконаних робіт відповідно до умов даного Договору не пізніше 5 (п`ятого) числа місяця, наступного за звітним (пункт 7.2).

У разі обґрунтованих зауважень до Охорони, які можуть потягнути за собою питання вартості наданих послуг, Замовник зобов`язаний не пізніше 3 (трьох) календарних днів з дня виявлення названих зауважень, письмово заявити про них Охороні. Якщо Замовник не зробить такої письмової заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці зауваження, як порушення умов Договору (пункт 7.3).

У разі надання Замовником письмової заяви із зауваженнями, Охорона розглядає її, і в триденний термін з дня надходження приймає рішення, яке надсилає на адресу Замовника (пункт 7.4).

Не підписання акту виконаних робіт Замовником не підтверджує факту не надання послуг за звітний період (пункт 7.5).

За умовами пунктів 11.1, 11.2 Договору останній набуває чинності з 01.06.2020 року і діє до 30.04.2021 року включно. Після закінчення терміну дії Договору, якщо сторони продовжують виконувати його умови, Договір вважається поновленим на один наступний календарний рік, але кожна із сторін має право припинити його дію на умовах даного Договору.

Пунктом 10.2 цієї угоди передбачено, що дія Договору може бути припинена достроково, причому сторона-ініціатор припинення Договору інформує про це іншу сторону у письмовій формі не менш, ніж за 10 календарних днів.

Позовна давність за прострочення виконання грошового зобов`язання щодо здійснення обов`язкової і повної оплати послуг згідно даного Договору встановлюється у 5 років (пункт 10.5 Договору).

З матеріалів справи вбачається, що протягом, зокрема, жовтня 2021 року - червня 2022 року Підприємство надало Товариству передбачені Договором охоронні послуги на загальну суму 402 333,34 грн. Означені обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи копіями підписаних між сторонами без жодних зауважень чи заперечень актів надання послуг від 31.10.2021 року № 484 на суму 71 000,00 грн., від 30.11.2021 року № 538 на суму 71 000,00 грн., від 31.12.2021 року № 590 на суму 71 000,00 грн., від 31.01.2022 року № 18 на суму 71 000,00 грн., від 31.05.2022 року № 220 на суму 59 166,67 грн. та від 30.06.2022 року № 272 на суму 59 166,67 грн.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань з надання послуг з охорони за Договором протягом, зокрема, жовтня 2021 року - червня 2022 року, свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення Підприємством своїх зобов`язань за цією угодою.

Крім того, у позовній заяві Підприємство вказувало на те, що воно належним чином виконало покладені на нього зобов`язання з охорони об`єктів Товариства протягом липня 2022 року та надало замовнику на підпис і погодження відповідний акт надання послуг від 31.07.2022 року № 319 на суму 59 166,67 грн. Проте всупереч умовам Договору такий акт був залишений Товариством без підпису. Водночас замовник не надав позивачу ні будь-яких заяв про відмову від підписання наведеного акту із зазначенням причин такої відмови, ні письмових зауважень до Охорони, які можуть потягнути за собою питання вартості наданих послуг.

Враховуючи наведене, Підприємство вказувало, що акт надання послуг від 31.07.2022 року № 319 на суму 59 166,67 грн. в силу положень пунктів 7.3, 7.5 Договору вважається підписаним між сторонами, а послуги за цим актом - прийнятими замовником у повному обсязі.

Разом із тим, у порушення взятих на себе за Договором зобов`язань відповідач оплату вартості наданих йому протягом жовтня 2021 року - липня 2022 року послуг здійснив лише частково, заборгувавши таким чином Підприємству 370 333,34 грн.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань з оплати вартості наданих йому за Договором послуг, позивач звернувся до Товариства із претензією від 27.12.2022 року № 406 про погашення наявної в останнього заборгованості у розмірі 370 333,34 грн. Проте така претензія була залишена відповідачем без задоволення.

Зважаючи на те, що спірна сума боргу погашена відповідачем у добровільному порядку не була, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на правову природу укладеного між сторонами договору про надання послуг, який у розумінні статей 173, 174 Господарського кодексу України та статей 11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків, спірні правовідносини регламентуються положеннями глави 63 Цивільного кодексу України.

Частиною першою статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 903 Цивільного кодексу України).

За умовами статті 978 Цивільного кодексу України за договором охорони охоронець, який є суб`єктом підприємницької діяльності, зобов`язується забезпечити недоторканність особи чи майна, які охороняються. Володілець такого майна або особа, яку охороняють, зобов`язані виконувати передбачені договором правила особистої та майнової безпеки і щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.

Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Заперечуючи проти задоволення вимог позивача, Товариство посилалося на те, що воно не отримувало акт надання послуг від 31.07.2022 року № 319 на суму 59 166,67 грн., а відтак не мало змоги розглянути та підписати такий акт чи надати, у разі наявності зауважень, мотивовану відмову від його підписання. Враховуючи наведене, Товариство вказувало на те, що у нього не виникло обов`язку розглядати, підписувати вищенаведений акт, а також і оплачувати надані за ним послуги з охорони.

Як було зазначено вище, за умовами пункту 7.2 Договору щомісяця 1 числа наступного за звітним Охорона складає та надає акт виконаних робіт на адресу Замовника. Замовник повинен підписати акт виконаних робіт відповідно до умов даного Договору не пізніше 5 (п`ятого) числа місяця, наступного за звітним.

Згідно з пунктом 4.2 Договору оплата замовником вартості наданих послуг здійснюється щомісячно на підставі рахунку-фактури, який виставляється Охороною, та підписаного сторонами акту приймання наданих послуг, шляхом перерахування коштів Замовником на розрахунковий рахунок Охорони.

За умовами пункту 4.4 цієї угоди Замовник сплачує 100 % оплату за надані послуги протягом 5 (п`яти) календарних днів з дня отримання від Охорони акту приймання наданих послуг.

Проте матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження складення позивачем та надання Товариству (чи направлення на його адресу) акту надання послуг від 31.07.2022 року № 319 на суму 59 166,67 грн.

Твердження позивача про те, що рахунки-фактури та акти надання послуг (у тому числі від 31.07.2022 року № 319), раніше подані до бухгалтерії відповідача, були продубльовані та додатково направлені на адресу Товариства поштовою кореспонденцією рекомендованим листом, що підтверджується долученим до відповіді на відзив фіскальним чеком від 27.12.2022 року, не беруться судом до уваги з огляду на те, що за наявними у матеріалах справи доказами означений фіскальний чек 436), копія якого також була долучена до позовної заяви, підтверджує лише направлення на адресу замовника претензії від 27.12.2022 року № 406.

Однак, наведена претензія не містить інформації про надсилання разом з нею в якості додатків будь-яких інших документів (рахунків на оплату, актів надання послуг тощо), а також не містить й посилань на реквізити таких актів чи суму заборгованості відповідача за кожним із них.

Більше того, позивачем не було надано суду опису вкладення у поштове відправлення № 436, зміст якого дозволяв би встановити конкретний перелік направлених Товариству документів та їх реквізитів.

Отже, Підприємством у встановленому законом порядку не було доведено того, що строк виконання грошового зобов`язання відповідача з оплати наданих за актом від 31.07.2022 року № 319 послуг на час звернення позивача до суду з даним позовом є таким, що настав.

Суд звертає увагу на те, що ненадання позивачем (та відсутність у матеріалах справи) належних доказів на підтвердження направлення (надання) і дати отримання замовником вищенаведеного акту надання послуг за липень 2022 року фактично свідчить про позбавлення Товариства можливості надати мотивовану відмову від підписання такого акту чи письмових зауважень щодо наданих у липні 2022 року послуг з охорони, тоді як за наявними у матеріалах справи доказами та доводами відповідача останній мав такі зауваження та заперечення, зумовлені виникненням у липні 2022 року пожежі на одному з об`єктів охорони за Договором, що сталася, за твердженням відповідача, в результаті неналежного виконання працівниками позивача своїх обов`язків за Договором та порушення ними правил пожежної безпеки.

Посилання позивача на умови пунктів 7.3 та 7.5 Договору (за якими якщо Замовник не зробить письмової заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на відповідні зауваження, як порушення умов Договору, тоді як не підписання акту виконаних робіт Замовником не підтверджує факту не надання послуг за звітний період) не свідчать про наявність правових підстав для стягнення з Товариства суми боргу за надані йому протягом липня 2022 року охоронні послуги, оскільки зміст наведених пунктів фактично покладає на відповідача відповідальність за пасивну поведінку під час розгляду наданого йому на підпис акту наданих послуг. Однак, матеріалами справи факт надання позивачем Товариству такого акту надання послуг за липень 2022 року не підтверджено.

Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимоги Підприємства про стягнення з відповідача вартості послуг з охорони за актом від 31.07.2022 року № 319 у розмірі 59 166,67 грн.

Разом із тим, заперечуючи проти позову, відповідач наголошував, що 22.07.2022 року о 22:55 год. на об`єкті охорони за адресою: Рівненська область, Радивилівський район, село Пустоіванне, вулиця Першотравнева, будинок 50, виникла пожежа. У ході перевірки обставин означеної події працівниками поліції та ДСНС було зафіксовано, що охоронці (працівники Підприємства) перебували на посту в стані алкогольного сп`яніння і в момент виникнення пожежі спали. Оскільки в результаті неналежного виконання працівниками позивача своїх обов`язків та порушення правил пожежної безпеки Товариство зазнало значних матеріальних збитків, відповідач застосував до Підприємства заходи захисту його порушених прав у вигляді притримання оплати наданих позивачем за спірними актами послуг до повного відшкодування позивачем збитків, завданих відповідачу внаслідок виникнення пожежі.

Проте, означені заперечення не свідчать про наявність підстав для звільнення відповідача від обов`язку оплати послуг з охорони, наданих за рештою актів надання послуг (від 31.10.2021 року № 484 на суму 71 000,00 грн., від 30.11.2021 року № 538 на суму 71 000,00 грн., від 31.12.2021 року № 590 на суму 71 000,00 грн., від 31.01.2022 року № 18 на суму 71 000,00 грн., від 31.05.2022 року № 220 на суму 59 166,67 грн. та від 30.06.2022 року № 272 на суму 59 166,67 грн.), підписаних між сторонами без жодних зауважень чи заперечень.

Так, відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, притриманням.

Загальний правовий зміст такого способу забезпечення зобов`язань як притримання визначається статтями 594-597 Цивільного кодексу України.

Частинами 1 та 2 статті 594 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов`язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов`язаних з нею витрат та інших збитків має право притримати її у себе до виконання боржником зобов`язання. Притриманням речі можуть забезпечуватись інші вимоги кредитора, якщо інше не встановлено договором або законом.

Умовами статті 594 Цивільного кодексу України встановлено, що об`єктом притримання є речі.

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (стаття 179 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об`єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага (стаття 177 Цивільного кодексу України).

Згідно з нормами статті 192 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Водночас статтею 597 Цивільного кодексу України визначено, що сторона, яка належним чином виконала свої зобов`язання за договором може задовольнити свої потреби за рахунок вартості притримуваної речі. Так, кредитор має право: а) притримати річ, здійснювати усі не заборонені законом дії щодо володіння нею; б) на отримання задоволення своїх вимог за рахунок притриманої речі.

Таким чином, приписи статей 594-597 Цивільного кодексу України визначають право притримання речі, однак виходячи з системного аналізу норм Цивільного кодексу України, грошові кошти не можуть бути притримані, оскільки є засобом платежу за виконані роботи відповідно до умов договорів.

Крім того, за приписами статті 595 Цивільного кодексу України кредитор, який притримує річ у себе, зобов`язаний негайно повідомити про це боржника.

У той же час, матеріали справи не містять доказів про належне повідомлення Товариством позивача про застосування положень статті 594 Цивільного кодексу України та притримання оплати наданих протягом жовтня 2021 року - червня 2022 року послуг за спірними актами (строк оплати яких на час виникнення пожежі на об`єкті Товариства настав).

Таким чином, відповідачем під час розгляду справи не було надано належних доказів прийняття останнім відповідного рішення про застосування до позивача притримання в якості забезпечення виконання зобов`язань з відшкодування збитків, яке б мало для сторін юридичні наслідки.

Враховуючи вищевикладене, а також зважаючи на те, що загальна сума основного боргу відповідача за Договором, яка на момент вирішення даного спору складає 311 166,67 грн. (що становить різницю між заявленою до стягнення сумою боргу в розмірі 370 333,34 грн. та сумою вартості послуг за актом надання послуг від 31.07.2022 року № 319 у розмірі 59 166,67 грн.), підтверджена доказами, наявними у матеріалах справи, і Товариство на момент прийняття рішення не надало документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем та не навело обґрунтованих заперечень проти стягнення цієї суми, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог Підприємства до відповідача про стягнення вказаної суми основного боргу, у зв`язку з чим даний позов у цій частині підлягає задоволенню.

Беручи до уваги неналежне виконання Товариством своїх зобов`язань за Договором, позивач просив суд стягнути із замовника 64 948,11 грн. пені, нарахованої на прострочені суми несвоєчасно оплачених відповідачем послуг з охорони, наданих у протягом жовтня 2021 року - липня 2022 року, згідно з наданим позивачем розрахунком.

Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Положеннями статті 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Одним із різновидів господарських санкцій, які застосовуються до правопорушника у сфері господарювання, є штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (стаття 230 Господарського кодексу України).

За змістом частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 552 Цивільного кодексу України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно зі статтями 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За умовами пункту 4.6 Договору у разі, якщо Замовник прострочив виконання грошового зобов`язання щодо здійснення обов`язкової і повної оплати послуг в строки, передбачені пунктом 4.2 даного Договору, Замовнику нараховується пеня у розмірі 0,5 % від простроченої суми оплати за кожний день прострочення.

Пунктом 4.7 Договору передбачено, що у разі, якщо Замовник прострочив виконання грошового зобов`язання щодо здійснення обов`язкової і повної оплати послуг більше ніж за 2 місяці, Охорона має право нарахувати Замовнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення виконання грошового зобов`язання, від суми простроченої заборгованості за весь період прострочення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені у розмірі 64 948,11 грн., суд вважає його таким, що не повністю відповідає приписам чинного законодавства в силу, зокрема, допущених методологічних помилок при визначенні початкових дат періодів прострочення та кількості днів за відповідні періоди прострочення оплати послуг за актами від 30.11.2021 року № 538, від 31.01.2022 року № 18 та від 31.05.2022 року № 220, що призвело до заявлення суми вказаної штрафної санкції, нарахованої за цими актами, у завищеному розмірі.

Так, згідно з частиною 2 статті 252 Цивільного кодексу України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з частиною 5 статті 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відповідно до частини 1 статті 255 Цивільного кодексу України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Враховуючи вищенаведене, обґрунтованою сумою пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за прострочення оплати Товариством наданих протягом жовтня 2021 року - червня 2022 року послуг з охорони, є пеня в сумі 49 882,89 грн., з яких: 846,73 грн. - пеня, нарахована за прострочення оплати вартості охоронних послуг на суму 9 000,00 грн. за актом від 31.10.2021 року № 484 у період з 06.11.2021 року по 05.05.2022 року; 7 035,80 грн. - пеня, нарахована за прострочення оплати вартості охоронних послуг на суму 71 000,00 грн. за актом від 30.11.2021 року № 538 у період з 07.12.2021 року по 05.06.2022 року; 8 909,04 грн. - пеня, нарахована за прострочення оплати вартості охоронних послуг на суму 71 000,00 грн. за актом від 31.12.2021 року № 590 у період з 06.01.2022 року по 05.07.2022 року; 10 698,63 грн. - пеня, нарахована за прострочення оплати вартості охоронних послуг на суму 71 000,00 грн. за актом від 31.01.2022 року № 18 у період з 08.02.2022 року по 05.08.2022 року; 7 479,45 грн. - пеня, нарахована за прострочення оплати вартості охоронних послуг на суму 30 000,00 грн. за актом від 31.05.2022 року № 220 у період з 07.06.2022 року по 05.12.2022 року; 14 913,24 грн. - пеня, нарахована за прострочення оплати вартості охоронних послуг на суму 59 166,67 грн. за актом від 30.06.2022 року № 272 у період з 06.07.2022 року по 05.01.2023 року.

Разом із тим, зважаючи на встановлену під час розгляду справи відсутність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за надані протягом липня 2022 року послуги з охорони, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні похідних вимог Підприємства про стягнення із замовника пені у розмірі 14 913,25 грн., нарахованої за прострочення оплати послуг за актом від 31.07.2022 року № 319.

За таких обставин, стягненню з відповідача на користь Підприємства підлягає пеня у розмірі 49 882,89 грн., тоді як у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача 15 065,22 грн. пені слід відмовити.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної оплати наданих за Договором послуг, позивач також просив суд стягнути з Товариства 10 789,24 грн. 3 % річних, нарахованих на прострочені суми несвоєчасно оплачених відповідачем послуг з охорони, наданих у протягом жовтня 2021 року - липня 2022 року. Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 68 947,87 грн. інфляційних втрат, нарахованих на відповідні суми заборгованості замовника протягом вказаних періодів згідно з наданим Підприємством розрахунком.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних у розмірі 10 789,24 грн. та інфляційних втрат у сумі 68 947,87 грн., суд вважає його таким, що не повністю відповідає приписам чинного законодавства в силу, зокрема, допущених аналогічних методологічних помилок при визначенні початкових дат періодів прострочення та кількості днів за відповідні періоди прострочення оплати послуг за актами від 30.11.2021 року № 538, від 31.01.2022 року № 18 та від 31.05.2022 року № 220, що призвело до заявлення суми вказаних компенсаційних виплат, нарахованих за спірними актами, у завищеному розмірі.

Враховуючи вищенаведене, обґрунтованою сумою 3 % річних, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за прострочення оплати Товариством наданих протягом жовтня 2021 року - червня 2022 року послуг з охорони, є 3 % річних у сумі 9 718,86 грн., з яких: 361,73 грн. - 3 % річних, нараховані за прострочення оплати вартості охоронних послуг на суму 9 000,00 грн. за актом від 31.10.2021 року № 484 у період з 06.11.2021 року по 09.03.2023 року; 2 672,71 грн. - 3 % річних, нараховані за прострочення оплати вартості охоронних послуг на суму 71 000,00 грн. за актом від 30.11.2021 року № 538 у період з 07.12.2021 року по 09.03.2023 року; 2 497,64 грн. - 3 % річних, нараховані за прострочення оплати вартості охоронних послуг на суму 71 000,00 грн. за актом від 31.12.2021 року № 590 у період з 06.01.2022 року по 09.03.2023 року; 2 305,07 грн. - 3 % річних, нараховані за прострочення оплати вартості охоронних послуг на суму 71 000,00 грн. за актом від 31.01.2022 року № 18 у період з 08.02.2022 року по 09.03.2023 року; 680,55 грн. - 3 % річних, нараховані за прострочення оплати вартості охоронних послуг на суму 30 000,00 грн. за актом від 31.05.2022 року № 220 у період з 07.06.2022 року по 09.03.2023 року; 1 201,16 грн. - 3 % річних, нараховані за прострочення оплати вартості охоронних послуг на суму 59 166,67 грн. за актом від 30.06.2022 року № 272 у період з 06.07.2022 року по 09.03.2023 року.

Крім того, обґрунтованою сумою інфляційних втрат, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за прострочення оплати відповідачем наданих протягом жовтня 2021 року - червня 2022 року послуг з охорони, є 64 946,90 грн.

Водночас, беручи до уваги встановлену під час розгляду справи відсутність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за надані протягом липня 2022 року послуги з охорони, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні похідних вимог Підприємства про стягнення із замовника 3 % річних у розмірі 1 050,41 грн. та інфляційних втрат в сумі 4 000,97 грн., нарахованих за прострочення оплати послуг за актом від 31.07.2022 року № 319.

За таких обставин, стягненню з відповідача на користь Підприємства підлягає 9 718,86 грн. 3 % річних та 64 946,90 грн. інфляційних втрат, тоді як у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача 1 070,38 грн. 3 % річних та 4 000,97 грн. інфляційних втрат слід відмовити.

Заперечення Товариства проти позову, які зводяться до помилкового обрахунку Підприємством прострочення відповідачем виконання його грошових зобов`язань з шостого дня від дати складення відповідних актів наданих послуг, тоді як умовами укладеного між сторонами договору передбачено обов`язок Товариства оплачувати послуги з охорони протягом 5 календарних днів саме з дня отримання (а не підписання) від Підприємства вищевказаних актів наданих послуг, не беруться судом до уваги, оскільки не свідчать про необґрунтоване збільшення позивачем періодів нарахування заявлених до стягнення сум пені та компенсаційних виплат, тоді як підписання сторонами протягом жовтня 2021 року - червня 2022 року спірних актів безумовно свідчить про отримання таких актів Товариством на дату їх фактичного підписання, з якої у даному випадку слід обраховувати встановлений Договором строк оплати охоронних послуг.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження відсутності боргу чи прострочення ним виконання своїх грошових обов`язків зі своєчасної оплати наданих послуг.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе обов`язки за Договором, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з урахуванням наведеного.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

При цьому, суд зазначає, що інші доводи учасників справи не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фомальгаут-Полімін" (03134, місто Київ, вулиця Пшенична (Святошинський район), будинок 2-А; ) на користь Приватного підприємства "Арміра" (25009, Кіровоградська область, місто Кропивницький, вулиця Садова, будинок 61; ) 311 166 (триста одинадцять тисяч сто шістдесят шість) грн. 67 коп. основного боргу, 49 882 (сорок дев`ять тисяч вісімсот вісімдесят дві) грн. 89 коп. пені, 64 946 (шістдесят чотири тисячі дев`ятсот сорок шість) грн. 90 коп. інфляційних втрат, 9 718 (дев`ять тисяч сімсот вісімнадцять) грн. 86 коп. 3 % річних, а також 6 535 (шість тисяч п`ятсот тридцять п`ять) грн. 73 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

5. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 11.07.2023 року.

Суддя В.С. Ломака