ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року

м. Київ

cправа № 905/1223/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючий), Бенедисюка І.М., Колос І.Б.,

розглянув у порядку письмового провадження

касаційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури (далі - скаржник, Прокурор)

на рішення Господарського суду Донецької області від 07.02.2022 (суддя - Чернова О.В.) та

постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.01.2023 (колегія суддів: Гетьман Р.А. (головуючий), судді: Гребенюк Н.В., Склярук О.І.)

у справі № 905/1223/21

за позовом керівника Слов`янської окружної прокуратури в інтересах держави в особі:

1. Східного офісу Держаудитслужби (далі - Держаудитслужба, позивач 1);

2. Слов`янської міської ради (далі - Рада, позивач 2);

3. Комунального підприємства Слов`янської міської ради "Словміськводоканал" (далі - КП "Словміськводоканал", позивач 3)

до Приватного підприємства "Адора" (далі - ПП «Адора», відповідач)

про стягнення коштів у розмірі 174 520, 50 грн.

ВСТУП

Спір виник щодо наявності/відсутності підстав для стягнення безпідставно надмірно сплачених бюджетних коштів.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Керівник Слов`янської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Держаудитслужби, Ради та КП «Словміськводоканал» звернувся до суду з позовом до ПП «Адора» про стягнення безпідставно сплачених коштів у розмірі 174 520, 50 грн.

1.2. В обґрунтування позовних вимог Прокурор посилається на укладення між позивачем 3 та відповідачем нікчемних додаткових угод від 11.04.2019 №1 та від 05.11.2019 №3 до договору від 11.03.2019 №1/1, у зв`язку з чим виникли підстави для стягнення з відповідача безпідставно отриманих коштів за відповідними угодами.

1.2.1. При цьому Прокурор посилається на те, що виконання зобов`язань за додатковими угодами до договору, укладених з порушенням чинного законодавства у сфері публічних закупівель, не відповідає меті Закону України «Про публічні закупівлі» та призвело до порушення економічних інтересів держави у вигляді незаконних витрат коштів комунального закладу, яке фінансується за рахунок бюджетних коштів. Звернення до суду з відповідним позовом спрямовано на задоволення суспільної потреби у відновленні законності.

1.2.2. Прокурор нормативно обґрунтовує свої позовні вимоги посиланням на статті 131-1, 142, 143 Конституції України, статтю 23 Закону України «Про прокуратуру», статті 4, 27, 29, 53, 55, 162, 163, 173 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), статті 11, 15, 16, 202, 203, 215, 216, 236, 257, 37, 509, 629, 632, 651, 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 20, 78, 173, 174, 180, 188, 208 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

2. Короткий зміст рішень господарських судів, ухвалених за результатами розгляду цієї справи

2.1. Рішенням Господарського суду Донецької області від 07.02.2022, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 11.01.2023, у задоволенні позовних вимог керівника Слов`янської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Держаудитслужби, Ради та КП «Словміськводоканал» до ПП «Адора» про стягнення коштів у розмірі 174 520,50 грн, відмовлено у повному обсязі.

3. Короткий зміст вимог касаційних скарг

3.1. У касаційній скарзі до Верховного Суду Прокурор просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 07.02.2022 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.01.2023 у справі №905/1223/21, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. На обґрунтування своєї правової позиції Прокурор із посиланням на підпункти "а", "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для позивача та Прокурора, оскільки вирішення питання щодо укладення договорів за кошти місцевого або державного бюджетів та відповідальності за допущені порушення становить не тільки державний, але й суспільний інтерес.

4.2. Крім того, Прокурор у касаційній скарзі зазначає, що є підстави для перегляду в касаційному порядку оскаржуваних судових рішень на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, оскільки судами попередніх інстанцій порушено норми процесуального права, а саме норми статей 13, 73, 75, 76, 77, 78, 79, 86, 236 ГПК України, та не враховано висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №924/233/18.

5. Позиція інших учасників справи, викладена у відзивах на касаційну скаргу

5.1. ПП «Адора» через «Електронний суд» 24.03.2023 подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. Між КП «Словміськводоканал» (далі - Замовник) та ПП «Адора» (далі - Постачальник) 11.03.2019 укладено договір 1/1 (далі - Договір), відповідно до пункту 1.1 якого Замовник замовляє необхідні для потреб підприємства дизельне паливо, код: Дк 04200-9, та зобов`язується прийняти від Постачальника товари та оплатити їх вартість в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором. Вказаний Договір укладений за результатами проведення відкритих торгів за №UA-2019-02-11-001251-b на виконання вимог Закону України «Про публічні закупівлі».

6.1.1. Кількість товару, асортимент та ціни зазначені у Специфікації (Додаток №1), що додається до цього Договору і є невід`ємною його частиною (пункт 1.2 Договору).

6.1.2. Обсяги закупівлі товарів можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків (пункт 1.3 Договору).

6.1.3. Ціна Договору в цілому визначається в гривнях України і становить 2 200 500,00 грн (пункт 2.1 Договору)

6.1.4. Ціна Договору може бути зменшена або збільшена за взаємною згодою сторін, при цьому Постачальник зобов`язується ініціювати таку зміну в залежності від фактичних цін на паливному ринку (пункт 2.2 Договору).

6.1.5. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадків, зазначених у пункті 8.8 Договору (пункт 2.4 Договору).

6.1.6. Даний договір набуває чинності з дати підписання і діє по 31 грудня 2019 року, але в будь-якому випадку до моменту виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором (пункт 7.1 Договору).

6.1.7. Умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту пропозиції за результатами аукціону (у тому числі за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадків: 1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; 2) зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10% відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі; 3) покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі; 5) узгодженої зміни ціни в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг); 6) зміни ціни у зв`язку із зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок; 7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміну біржових котирувань або показників Platts, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються і договорі про закуплю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни; 8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини п`ятої статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» (пункт 8.8 Договору).

6.2. Сторонами підписано Специфікацію (додаток №1 до Договору), відповідно до якої визначено, що товар - дизельне паливо у кількості 90 000 л на загальну суму 2 200 500,00 грн, ціна за 1 л становить 24,45 грн з ПДВ.

6.3. Сторонами 11.04.2019 підписано Додаткову угоду №1, відповідно до пункту 1 якої сторони дійшли згоди збільшити ціну товару за одиницю згідно з Довідкою Донецької торгово-промислової палати від 08.04.2019 №121/01.07-16-5 та внести відповідні зміни у Додаток №1 «Специфікація» шляхом викладення його у новій редакції, а саме, товар дизельне паливо у кількості 86 800 л на загальну суму 2 485 952, 00 грн, ціна за 1 л становить 28, 64 грн з ПДВ.

6.3.1. Згідно з пунктом 2 Додаткової угоди №1 сторони погодили читати пункт 2.1 Договору в такій редакції: «Ціна Договору в цілому визначається в гривнях України і становить 2 485 952, 00 гривень».

6.4. У Довідці Донецької торгово-промислової палати від 08.04.2019 №121/01.07-16-5 вказано середньоринкова ціна на роздрібні партії в Донецькій області на дизельне пальне станом на 08.04.2019. Довідка носить консультативний характер.

6.5. Сторонами 05.11.2019 підписано Додаткову угоду №3 до Договору, відповідно до якої ціна договору становить 1 400 000,00 грн (пункт 2), та внесені зміни до Специфікації, а саме ціна за 1 л становить 28, 00 грн з ПДВ.

6.5.1. Додаткова угода від 05.11.2019 №3 укладена на підставі листа Головного управління статистики у Донецькій області від 15.10.2019 №01-03/3357-19, відповідно до якої середня споживча ціна за 1 літр дизельного пального становить 28,00 грн. У листі міститься застереження, що наведені середні ціни є первинною базою для розрахунків індексів споживчих цін і відповідно до мети спостереження не призначені для інших цілей, зокрема, для оцінки тендерних пропозицій та визначення переможців під час проведення торгів згідно з процедурами, встановленими Законом України «Про публічні закупівлі».

6.6. На виконання умов Договору відповідачем поставлено дизельне паливо за видатковими накладними у кількості 44 450, 00 л на загальну суму 1 267 608,00 грн, а саме:

- від 11.04.2019 №РН-0000605 у кількості 1 150,00 л на загальну суму 32 936,00грн з ПДВ, ціна за 1 л - 23,87 грн без ПДВ;

- від 15.04.2019 №РН-0000616 у кількості 500,00 л на загальну суму 14 320,00 грн з ПДВ, ціна за 1 л - 23,87 грн без ПДВ;

- від 18.04.2019 №РН-0000617 у кількості 700,00 л на загальну суму 20 048,00 грн з ПДВ, ціна за 1 л - 23,87 грн без ПДВ;

- від 24.04.2019 №РН-0000659 у кількості 500,00 л на загальну суму 14320,00 грн з ПДВ, ціна за 1 л - 23,87 грн без ПДВ;

- від 02.05.2019 №РН-0000680 у кількості 1 000,00 л на загальну суму 28 640,00 грн з ПДВ, ціна за 1 л - 23,87 грн без ПДВ;

- від 07.05.2019 №РН-0000719 у кількості 1150,00 л на загальну суму 32936,00 грн з ПДВ, ціна за 1 л - 23,87 грн без ПДВ;

- від 13.05.2019 №РН-0000741 у кількості 2 000,00 л на загальну суму 57 280,00 грн з ПДВ, ціна за 1 л - 23,87 грн без ПДВ;

- від 24.05.2019 №РН-0000812 у кількості 1 500,00 л на загальну суму 42 960,00 грн з ПДВ, ціна за 1 л - 23,87 грн без ПДВ;

- від 03.06.2019 №РН-0000844 у кількості 1 500,00 л на загальну суму 42 960,00 грн з ПДВ, ціна за 1 л - 23,87 грн без ПДВ;

- від 18.06.2019 №РН-0000941 у кількості 1 500,00 л на загальну суму 42 960,00 грн з ПДВ, ціна за 1 л - 23,87 грн без ПДВ;

- від 10.06.2019 №РН-0000902 у кількості 1 500,00 л на загальну суму 42 960,00 грн з ПДВ, ціна за 1 л - 23,87 грн без ПДВ;

- від 25.06.2019 №РН-0000989 у кількості 1 000,00 л на загальну суму 28 640,00 грн з ПДВ, ціна за 1 л - 23,87 грн без ПДВ;

- від 27.06.2019 №РН-0001020 у кількості 100,00 л на загальну суму 2 864,00 грн з ПДВ, ціна за 1 л - 23,87 грн без ПДВ;

- від 01.07.2019 №РН-0001036 у кількості 1 500,00 л на загальну суму 42 960,00 грн з ПДВ, ціна за 1 л - 23,87 грн без ПДВ;

- від 15.07.2019 №РН-0001135 у кількості 1 500,00 л на загальну суму 42 960,00 грн з ПДВ, ціна за 1 л - 23,87 грн без ПДВ;

- від 08.07.2019 №РН-0001096 у кількості 1 500,00 л на загальну суму 42 960,00 грн з ПДВ, ціна за 1 л - 23,87 грн без ПДВ;

- від 19.07.2019 №РН-0001167 у кількості 2 500,00 л на загальну суму 716 000,00 грн з ПДВ, ціна за 1 л - 23,87 грн без ПДВ;

- від 05.08.2019 №РН-0001287 у кількості 1 000,00 л на загальну суму 28 640,00 грн з ПДВ, ціна за 1 л - 23,87 грн без ПДВ;

- від 12.08.2019 №РН-0001330 у кількості 8 00,00 л на загальну суму 22 912,00 грн з ПДВ, ціна за 1 л - 23,87 грн без ПДВ;

- від 13.08.2019 №РН-0001338 у кількості 200,00 л на загальну суму 5 728,00 грн з ПДВ, ціна за 1 л - 23,87 грн без ПДВ;

- від 20.08.2019 №РН-0001368 у кількості 1 000,00 л на загальну суму 28 640,00 грн з ПДВ, ціна за 1 л - 23,87 грн без ПДВ;

- від 27.08.2019 №РН-0001397 у кількості 1 000,00 л на загальну суму 28 640,00 грн з ПДВ, ціна за 1 л - 23,87 грн без ПДВ;

- від 03.09.2019 №РН-0001443 у кількості 2 000,00 л на загальну суму 57 280,00 грн з ПДВ, ціна за 1 л - 23,87 грн без ПДВ;

- від 16.09.2019 №РН-0001519 у кількості 2 000,00 л на загальну суму 57 280,00 грн з ПДВ, ціна за 1 л - 23,87 грн без ПДВ;

- від 26.09.2019 №РН-0001585 у кількості 1 000,00 л на загальну суму 28 640,00 грн з ПДВ, ціна за 1 л - 23,87 грн без ПДВ;

- від 22.10.2019 №РН-0001749 у кількості 1 500,00 л на загальну суму 42 960,00 грн з ПДВ, ціна за 1 л - 23,87 грн без ПДВ;

- від 02.10.2019 №РН-0001627 у кількості 1 500,00 л на загальну суму 42 960,00 грн з ПДВ, ціна за 1 л - 23,87 грн без ПДВ;

- від 11.10.2019 №РН-0001702 у кількості 1 500,00 л на загальну суму 42 960,00 грн з ПДВ, ціна за 1 л - 23,87 грн без ПДВ;

- від 29.10.2019 №РН-0001791 у кількості 1 500,00 л на загальну суму 42 960,00 грн з ПДВ, ціна за 1 л - 23,87 грн без ПДВ;

- від 05.11.2019 №РН-0001866 у кількості 2 000,00л на загальну суму 56 000,00 грн з ПДВ, ціна за 1 л - 23,33 грн без ПДВ;

- від 18.11.2019 №РН-0001931 у кількості 1 500,00 л на загальну суму 42 000,00 грн з ПДВ, ціна за 1 л - 23,33 грн без ПДВ;

- від 29.11.2019 №РН-0001991 у кількості 1 500,00 л на загальну суму 42 000,00 грн з ПДВ, ціна за 1 л - 23,33 грн без ПДВ;

- від 13.12.2019 №РН-0002093 у кількості 1 500,00 л на загальну суму 42 000,00 грн з ПДВ, ціна за 1 л - 23,33 грн без ПДВ;

- від 23.12.2019 №РН-0002145 у кількості 2 000,00 л на загальну суму 56 000,00 грн з ПДВ, ціна за 1 л - 23,33 грн без ПДВ.

6.6.1. Вказані накладні підписані сторонами без зауважень.

6.7. У січні 2020 року Слов`янська місцева прокуратура звернулася до Східного офісу Держаудитслужби та Управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області з проханням розпочати моніторинг закупівлі №UA-2019-02-11-001251-b.

6.8. Як вбачається з листа Управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області від 23.01.2020 №04-05-31-17-03/836 прийнято рішення про початок проведення моніторингу закупівлі №UA-2019-02-11-001251-b.

6.9. Держаудитслужбою 11.02.2020 опубліковано висновок про результати моніторингу закупівлі №UA-2019-02-11-001251-b, відповідно до якого встановлено порушення пункту 2 частини четвертої статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» та зобов`язано замовника здійснити заходи щодо усунення виявлених порушень.

6.10. Інформація щодо усунення замовником виявлених порушень відсутня.

6.11. Відповідно до листів Східного офісу Держаудитслужби від 17.03.2020 №04-25-17/1836 та Управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області від 12.03.2020 №04-05-31-17-03/1404, останні вказали про відсутність повноважень на звернення до суду з позовом щодо оскарження укладеного Договору.

6.12. Слов`янська місцева прокуратура листами від 12.03.2020 №40-2263вих-20 та від 24.03.2020 №40-2601вих-20 звернулася до Ради та КП «Словміськводоканал» з проханням надати інформацію про те, чи вжиті заходи щодо стягнення з ПП «Адора» безпідставно сплачених коштів за незаконними додатковими угодами; чи плануються заходи цивільно-правового характеру щодо звернення до суду із позовами про оскарження закупівлі у судовому порядку та визнанням недійсними додаткових угод, укладених до Договору про закупівлі з порушенням вимог Закону України «Про публічні закупівлі».

6.13. У відповідь на вказані листи КП «Словміськводоканал» листами від 25.02.2020 №288/8 та від 30.03.2020 №534/08 надало інформацію на запити прокурора та повідомило, що заходів щодо стягнення безпідставно сплачених коштів не вживалися.

6.14. Слов`янська місцева прокуратура направила листи-повідомлення від 25.01.2021 №40-404вих-21, від 25.01.2021 №40-405вих-21, від 19.05.2021 №57-1155вих-21 Східному офісу Держаудитслужби, Раді та КП «Словміськводоканал» відповідно.

6.15. Посилаючись на нікчемність додаткових угод №1 та №3, відповідно до яких позивачем 3 безпідставно сплачені відповідачу кошти, у зв`язку з невчиненням Держаудитслужбою, Радою та КП «Словміськводоканал» заходів щодо усунення порушень у сфері публічних закупівель та стягнення безпідставно сплачених коштів, Прокурор звернувся до суду з відповідним позовом.

6.16. Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив з такого:

- Рада є уповноваженим органом здійснювати захист порушених інтересів територіальної громади відповідно до приписів Закону України «Про місцеве самоврядування в України»;

- Рада є засновником та органом управління КП «Словміськводоканал», відтак, є органом контролю та захисту інтересів комунального підприємства;

- КП «Словміськводоканал» створено на базі комунальної власності територіальної громади міста, метою діяльності якого є надання послуг населенню та збереження житлового фонду міської ради, що знаходиться в його віданні;

- КП «Словміськводоканал» є суб`єктом публічної закупівлі в силу приписів Закону України «Про публічні закупівлі» та безпосередньо є стороною нікчемних додаткових угод;

- Прокурором дотримано порядок, передбачений статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», а саме направлені листи-повідомлення Держаудитслужбі, Раді та КП «Словміськводоканал», водночас останні протягом розумного строку після отримання повідомлень самостійно не звернулися до суду з позовом в інтересах територіальної громади та держави в цілому, що є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва;

- наявні підстави для представництва Прокурором інтересів держави (щодо дотримання законодавства у сфері публічних закупівель) та територіальної громади (щодо законності використання коштів місцевого бюджету) у цій справі, відтак належними позивачами є:

1) Держаудитслужба як орган фінансового контролю у сфері публічних закупівель;

2) Рада як уповноважений орган управління на захист інтересів територіальної громади та засновник комунального підприємства;

3) КП «Словміськводоканал» як суб`єкт публічних закупівель та сторона спірних додаткових угод;

- нікчемність додаткових угод (недійсність відповідно до закону) не означає відсутність між сторонами договірних відносин, адже відносини між ними врегульовані Договором, тобто зобов`язання є договірними; обов`язок з повернення грошової суми, сплаченої за кількість товару, який не був поставлений покупцеві, врегульований нормами лави 54 Цивільного кодексу України і тому як правова підстава такого повернення не може бути застосована стаття 1212 цього Кодексу;

- Додатковими угодами №1 та №3 збільшено ціну за одиницю товару більше ніж на 10% від початкової ціни, відтак у силу приписів частини першої статті 37 Закону «Про публічні закупівлі» такі додаткові угоди є нікчемними;

- суд не приймає до уваги надані до матеріалів справи додаткові угоди від 15.12.2021 №4 та від 15.12.2021 №5, якими скориговано ціну за одиницю товару, оскільки такі угоди не підписані КП «Словміськводоканал» як стороною відповідних правовідносин, відтак, не є укладеними в силу приписів ЦК України;

- Прокурор стверджує, що позивач 3 сплатив кошти на загальну суму 1 224 648,00 грн, однак, належних доказів на підтвердження фактичної оплати поставки за Договором не надано;

- вказівка у листах КП «Словміськводоканал» від 30.03.2020 №534/08 та Ради від 19.03.2020 №01.01-07/991 на те, що фінансування за Договором здійснювалося за власні кошти КП «Словміськводоканал» не підтверджує фактичну оплату коштів у розмірі 1 224 648,00 грн відповідачу.

6.17. Апеляційний господарський суд, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, зокрема відзначив і таке:

- обґрунтовуючи відмову в задоволенні клопотання Прокурора про витребування доказів (копій платіжних доручень, за якими КП «Словміськводоканал» здійснило оплату ПП «Адора» за поставлене дизпаливо відповідно до умов Договору), суд вказав, що:

§ позивач не звертався з клопотанням про витребування будь-яких доказів до суду першої інстанції,

§ скаржником не обґрунтовано підстав незвернення з даним клопотанням до суду першої інстанції в межах встановлених законом строків,

§ апелянтом не надано підтверджень неможливості отримати такі докази самостійно, не зазначено, які заходи вживав позивач для отримання доказів самостійно;

- обґрунтовуючи відмову у задоволенні клопотання Прокурора про долучення доказів (інформації АТ «Ощадбанку» про рух коштів на рахунку КП «Словміськводоканал» в період дії спірного Договору, а також інформації від 17.02.2022 №254/02), колегія суддів зазначила, що неподання відповідної інформації до суду першої інстанції має наслідком виключно бездіяльності позивача, що полягала у ненаданні доказів, на підтвердження своїх вимог. Апелянт не навів апеляційному господарському суду обставин, що перешкоджали йому зробити це в суді першої інстанції;

- колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що при укладенні додаткових угод до Договору сторони не дотримались вимог пункту 2 частини четвертої статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки безпідставно змінили істотні умови договору.

7. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

7.1. Відповідно до автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 03.02.2023 для розгляду касаційної скарги у справі №905/1223/21 визначено колегію суддів у складі Малашенкової Т.М. - головуючий, Бенедисюка І.М., Колос І.Б.

7.2. Ухвалою Верховного Суду від 24.04.2023 відкрито касаційне провадження у справі №905/1223/21 на підставі підпунктів "а" та "в" пункту 2 частини третьої статті 278 ГПК України, та пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.

7.2. Ухвалою Верховного Суду від 24.04.2023 касаційне провадження у справі №905/1223/21 зупинено до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №905/1907/21.

7.3. Ухвалою Верховного Суду від 06.07.2023 касаційне провадження у справі №905/1223/21 поновлено у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

7.4. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.5. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

7.6. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина четверта статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.1. З огляду на наведене у пункті 4.1 цієї Постанови, Верховний Суд відзначає таке.

8.2. Касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, наведених скаржником, і які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.3. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження покладається на скаржника.

8.4. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частині третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.5. Так, предметом касаційного оскарження є рішення Господарського суду Донецької області від 07.02.2022 та постанова Східного апеляційного господарського суду від 11.01.2023 у справі №905/1223/21, якими відмовлено у задоволенні позову Прокурора в інтересах держави в особі Держаудитслужби, Ради та КП «Словміськводоканал» про стягнення безпідставно сплачених коштів.

8.6. Так, ухвалюючи оскаржувані судові рішення суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що, укладені між позивачем 3 та відповідачем Додаткові угоди №1 та №3 є нікчемними у силу закону, оскільки сторони не дотримались вимог пункту 2 частини четвертої статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» та безпідставно змінили істотні умови Договору.

8.6.1. Водночас, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що позивачем не доведено належними доказами здійснення оплати позивачем 3 поставки дизельного палива відповідно до умов спірного Договору, оскільки надані видаткові накладні та лист КП «Словміськводоканал» не підтверджує фактичну оплату коштів відповідачу.

8.6.2. При цьому суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні клопотання Прокурора про долучення доказів, якими підтверджувався рух коштів з рахунку КП «Словміськводоканал» у спірний період, пославшись на те, що Прокурор не обґрунтував, що йому перешкоджало подати вказані докази до суду першої інстанції.

8.7. Не погоджуючись з оскаржуваними судовими рішеннями скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій невірно застосували положення статей 13, 73, 75, 76, 77, 78, 79, 86, 236 ГПК України, та не враховали висновку у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №924/233/18.

8.7.1. Крім того, на думку скаржника, касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для позивача та Прокурора, оскільки вирішення питання щодо укладення договорів за кошти місцевого або державного бюджетів та відповідальності за допущені порушення становить не тільки державний, але й суспільний інтерес.

8.8. Що ж до визначення подібних правовідносин, то в силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, в якій визначено критерій подібності правовідносин.

8.8.1. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 Велика Палата конкретизувала свої висновки щодо тлумачення змісту поняття "подібні правовідносини", що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

8.8.2. При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

8.8.3. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

8.8.4. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

8.9. Так, у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №924/233/18 (на яку вказує скаржник) колегія суддів, зокрема дійшла таких висновків:

« 62. Визначення поняття доказів, вимоги щодо доказів, властивостей доказів та порядку їх оцінки урегульовано у главі 5 "Докази та доказування" ГПК України.

63. Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

64. Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

65. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

66. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

67. На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

68. 17.10.2019 набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

69. У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

70. Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

71. Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

72. Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

73. Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

74. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

75. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

76. Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

77. Відповідно до частини четвертої статті 11 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

78. Втім наведеного суди попередніх інстанцій не врахували та дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого позову.

79. Висновок про відсутність підстав для задоволення позову суди обґрунтували не доведенням позивачем наявності заборгованості за Договором, оскільки надані ним видаткові накладні за вересень-листопад 2017 року не містять підписів і відтиску печатки відповідача та в них зазначено ціну на продукцію, яка не узгоджується із ціною узгодженою сторонами у протоколі погодження договірної ціни від 23.08.2017 № 18. Водночас долучені товарно-транспортні накладні, спеціалізовані товарні накладні за формою № 1-ТН (МС) та приймальні квитанції на закупівлю молочної сировини суди визнали такими, що не дають можливість встановити достовірні, правильні та точні кількість і вартість поставленого товару за Договором, оскільки вони містять зведені відомості про загальну кількість і вартість поставленого відповідачу молока у цей період, а податкові накладні не є первинними документами, тоді як тоді як акти звірки не можуть бути доказом підтвердження заборгованості.

80. Тобто в основу оскаржуваних рішень судами покладено висновок про недоведеність позивачем заявлених вимог первинними документами у справі, та невідповідністю решти документів критеріям доказів, які можуть підтверджувати ці вимоги.

81. Однак такі висновки судів попередніх інстанцій є передчасними, зробленими без належного з`ясування всіх обставин, що мають значення для розгляду заявлених вимог про стягнення заборгованості за Договором поставки.

82. Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

83. Суд акцентує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

84. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

85. З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

86. У пунктах 1 - 3 частини першої статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

87. Суд зауважує, що принцип "процесуальної рівності сторін" передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (рішення ЄСПЛ від 27.10.1993 у справі "DOMBO BEHEERB.V. v. THE NETHERLANDS").

88. Разом з тим наведеного суди попередніх інстанцій не врахували та не здійснили належного дослідження сукупності наявних в матеріалах справи доказів, що стосуються спірної заборгованості за Договором з урахуванням правил та критеріїв оцінки доказів визначених ГПК України.

89. Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції з яким погодився апеляційний господарський суд дійшов висновку про невідповідність наданих позивачем на підтвердження свої вимог видаткових накладних за вересень-листопад 2017 року, які не містять підписів відповідача та відтисків печатки відповідача вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", зокрема, щодо обов`язковості такого реквізиту як особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

90. Крім того судом першої інстанції наголошено, що згадані видаткові накладні містять зазначення цін на продукцію, які не узгоджуються із протоколом погодження договірної ціни від 23.08.2017 № 18 до Договору.

91. Однак ухвалюючи оскаржувані судові рішення судами попередніх інстанцій під час розгляду справи не враховано те, що визначальною ознакою господарської операції у розумінні статей 1, 3, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справи належало дослідити, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару. Зокрема, обставини здійснення перевезення товару поставленого за спірними видатковими накладними, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця тощо (схожі висновки викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі №914/2267/18).

92. Суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару (висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 916/922/19).

96. Також без належної оцінки, обмежившись посилання на наявність в них зведених відомостей та неможливість виокремлення поставленого товару за Договором, залишено судами спеціалізовані товарні накладні за формою № 1-ТН (МС), які підписані обома сторонами спору.

106. Відтак не було з`ясовано повно та всебічно, чи отримувались покупцем податкові накладні при здійсненні операцій зі спірних поставок товару у період вересня-листопада 2017 року на підставі наявних в матеріалах справи оспорюваних видаткових накладних; чи відображались у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця такі податкові накладні; чи формувався відповідачем, як покупцем, податковий кредит за фактом поставки товару на підставі спірних видаткових накладних, чи подавалися покупцем уточнюючі декларації щодо безпідставного нарахування податкового кредиту продавцем за оспорюваними накладними (правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 04.11.2019 у справі N 905/49/15)».

8.10. Отже, проаналізувавши правові висновки у справі №924/233/18 в частині стандарту доказування та оцінки доказів судом, на які як на підставу подання касаційної скарги відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України послався скаржник, Верховний Суд дійшов висновку, що вони є універсальними, адже є нормами процесуального права, а тому вони є релевантними до спірних правовідносин.

8.11. Проаналізувавши доводи касаційної скарги у контексті мотивів, з яких суд відмовив у задоволенні позову, Верховний Суд відзначає таке.

8.12. За приписами статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

8.13. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню у бухгалтерському обліку.

8.14. Частини першою, другою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

8.15. Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення), визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення; господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

8.15.1. Відповідно до пункту 2.4 Положення обов`язковими реквізитами документа є: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

8.16. Тобто, первинні документи повинні містити відомості, які підтверджують вчинення господарської операції, на виконання якої вони складаються, у зв`язку з чим вчинення певної господарської операції фіксуватиметься документально, що в сукупності свідчить про підтвердження між учасниками такої операції певних прав та обов`язків, зокрема, і щодо обов`язку сплатити певну суму коштів, яка складатиме еквівалент певної вартості наданих послуг.

8.17. За умови подання платником податків належним чином оформлених документів, які згідно з правовими нормами повинні бути виписані на господарські операції певного виду, та підтвердження суми ПДВ податковими накладними, зареєстрованими відповідно до вимог статті 201 ПК України, задекларовані платником податків дані податкового обліку вважаються підтвердженими (правомірними), якщо не буде доведено зворотного.

8.18. Згідно з пунктом 201.7 статті 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

8.19. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою (пунктом 201.10 статті 201 цього Кодексу).

8.20. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відноситься до податкового кредиту.

8.21. Підставою для виникнення в платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

8.22. Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником ПДВ при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.

8.23. Схожий висновок сформовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29.06.2021 зі справи №910/23097/17.

8.24. Отже, для з`ясування правової природи як господарської операції (спірної поставки), так і договору (укладенням якого передбачалося виконання цієї операції) необхідно вичерпно дослідити фактичні права та обов`язки сторін у процесі виконання операції, результат, до якого прагнули учасники такої операції, та оцінити зміни майнового стану, які відбулися у сторін в результаті операції. Зважаючи на принцип превалювання сутності над формою, судам слід було врахувати, що фактичне здійснення господарської операції, повинно підтверджуватися, в тому числі, і реальним виконанням.

8.25. Разом з тим, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди попередніх інстанцій не з`ясовали, чи мала місце реальна господарська операція та відповідно не встановили чи мало місце відображення такої операції сторонами, зокрема, але не виключено у податковій, бухгалтерській звітності тощо.

8.26. Отже, суди попередніх інстанцій не враховали, що визначальною ознакою господарської операції у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, а, отже, судам у розгляді справи належало дослідити первинні документи, наявність або відсутність реального руху активів.

8.27. Суди попередніх інстанцій у розгляді даної справи, обмежившись формальним посиланням, що видаткові накладні не можуть достеменно свідчити про дійсну оплату позивачем 3 товару, залишили поза дослідженням доводи, зокрема:

- чи вчиняв/не вчиняв позивач 3 дії щодо оплати товару за накладними,

- чи спростовувався/підтверджувався факт отримання грошових коштів відповідачем, та факт оплати, розмір сплати позивачем 3 за додатковими угодами;

- чи заперечує/визнає факт оплати відповідач, та чим це підтверджується;

- чи отримував/не отримував покупець податкові накладні зі спірних поставок товару за поданими суду видатковими накладними,

- чи відображені/не відображені наявні податкові накладні у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця,

- чи відображена/не відображена сума оплата за товар у податковому та бухгалтерському обліках підприємств, тощо.

8.27.1. Крім того, господарськими судам залишено поза увагою і обставини наявності/відсутності заборгованість у позивача 3 перед відповідачем щодо оплати товару за видатковими/податковими накладними та обставини наявності/відсутності примусового стягнення заборгованості з оплати за товар, тощо.

8.28. Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

8.28.1. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

8.28.2. Верховний Суд акцентує, що оцінка доказів - це визначення їх об`єктивної дійсності, правдивості та достовірності. Способи перевірки і дослідження доказів залежать від конкретного виду засобів доказування, що використовуються. Метою оцінки доказів з огляду на їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності - є усунення суперечностей між доказами, сумнівів у достовірності висновків, що випливають з отримуваної доказової інформації. Від повноти встановлення відповідних обставин справи та правильної оцінки доказів залежить обґрунтованість висновків суду при ухваленні судом рішення по суті спору. При цьому суд у кожному випадку повинен навести мотиви, з яких він приймає одні докази та відхиляє інші.

8.29. Крім того, Верховний Суд виходить з того, що сторони уклали Договір на власний ризик, з метою досягнення економічних результатів.

8.30. За умовами спірного Договору сторони погодили істотні умови та визначили порядок поставки товару, оплати, порядок здавання-прийняття товару тощо.

8.31. Отже, під час поставки товару, приймання - передавання товару, надання первинних документів, здійснення оплати, тощо сторони мали можливість діяти з урахуванням вимог Договору та чинного законодавства.

8.32. Відтак, Верховний Суд вважає за необхідне звернути увагу господарських судів на умови Договору, визначені у розділі 4, відповідно до яких сторони погодили порядок та спосіб оплати за товар. Відмовляючи у задоволенні позову з підстав недоведеності належними доказами оплати за товар, судам необхідно було, окрім вищезазначеного, дослідити та оцінити умови Договору, накладні, наявні у матеріалах справи, заяви по суті спору, у тому числі з дотриманням норм статті 75 ГПК України, і у відповідності до статтей 86, 236, 237 ухвалити судове рішення з дотриманням стандартів доказування, зокрема «вірогідності доказів»..

8.33. З урахуванням вищевикладеного як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції допущено порушення норм процесуального права, а саме статей 13, 14, 73-75,76-79, 86, 236-238 ГПК України щодо розгляду справи на підставі повно і всебічно оцінених доводів, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, у зв`язку з чим суди дійшли передчасних висновків при ухваленні судових рішень зі справи.

8.34. Разом з тим, беручи до уваги зміст правовідносин, визначених Прокурором, у даній справі, з огляду на суб`єктивний склад учасників справи, на підставі частини четвертої статті 300 ГПК України Верховний Суд звертає увагу на правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21.06.2023 у справі №905/1907/21, зокрема щодо застосування статті 23 Закону України «Про прокуратуру», визначення позивача/позивачів у справі.

8.34.1. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі 905/1907/21 відзначено, що використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес та стосується прав та інтересів великого кола осіб - територіальної громади. Завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності. Неефективне витрачання коштів місцевого бюджету, зокрема шляхом укладення підконтрольним органу місцевого самоврядування комунальним закладом незаконних правочинів, може порушувати економічні інтереси територіальної громади. Отже, оскільки засновником комунального закладу та власником її майна є територіальна громада в особі Ради, яка фінансує і контролює діяльність цього комунального закладу, а також зобов`язана контролювати виконання місцевого бюджету, зокрема законність та ефективність використання комунальним закладом коштів цього бюджету за договорами про закупівлю товарів, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Рада є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів місцевого бюджету, а тому є належним позивачем у справі.

8.35. Стаття 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

8.35.1. Відповідно до частини четвертої статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

8.36. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №5023/10655/11 (підпункти 6.21, 6.22), від 26.02.2019 у справі №915/478/18 (підпункти 4.19, 4.20), від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц (пункт 26), від 18.03.2020 у справі №553/2759/18 (пункт 35), від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20 (підпункт 8.5), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (пункт 80), від 20.07.2022 у справі №910/5201/19 (пункт 75), від 05.10.2022 у справах №923/199/21 (підпункт 8.16) і №922/1830/19 (підпункт 7.1)).

8.37. Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (див. постанови від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18 (пункт 35), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (пункт 81), від 20.07.2022 у справі №910/5201/19 (пункт 76), від 05.10.2022 у справах №923/199/21 (підпункт 8.17) і №922/1830/19 (підпункт 7.2)). Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц (пункт 27), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (пункт 81), від 05.10.2022 у справах №923/199/21 (підпункт 8.18) і № 922/1830/19 (підпункт 7.3)).

8.38. У пункті 55 постанови від 14.12.2022 у справі №2-3887/2009 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ці висновки актуальні також щодо участі територіальної громади в цивільних правовідносинах та судовому процесі.

8.39. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до таких правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правових наслідків є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

8.39.1. Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам не відповідають.

8.40. Відтак, доводи касаційної скарги знайшли своє часткове підтвердження.

8.41. Водночас суд касаційної інстанції не приймає доводи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, з огляду на викладене у цій Постанові.

8.42. Беручи до уваги те, що суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення усіх фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а також враховуючи передбачені частиною другою статті 300 ГПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції, судові рішення попередніх інстанцій, ухвалені за результатами розгляду справи по суті заявлених позовних вимог підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

8.43. Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

8.43.1. У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

8.44. Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

9.1. Доводи скаржника за результатами касаційного розгляду щодо порушення судам попередніх інстанцій норм права знайшли своє часткове підтвердження з мотивів, викладених у розділі 8 цієї Постанови.

9.2. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

9.3. З огляду на те, що ані суд першої інстанції, ані суд апеляційної інстанції не встановили обставин, що є визначальними і ключовими у цій справі і на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були повно і всебічно досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, ураховуючи мотиви цієї постанови та доводи сторін, Суд вважає за можливе з огляду на повноваження, визначені частиною четвертою статті 300 та статті 310 ГПК України, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

9.4. Згідно із частиною четвертою статті 310 ГПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. Оскільки як суд першої інстанції так і суд апеляційної інстанції, допустили порушення норм права, Верховний Суд вважає за необхідне направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

9.5. З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що доводи Прокурора викладені у касаційній скарзі є частково обґрунтованими, отже, касаційну скаргу необхідно частково задовольнити. Рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

10. Судові витрати

10.1. Відповідно до статті 129 ГПК України питання про розподіл судових витрат суд розглядає лише, якщо вирішено спір по суті і ухвалено остаточне рішення у справі.

10.2. За наслідками касаційного перегляду рішення та постанови судів попередніх інстанцій в частині стягнення судового збору за подання касаційної скарги у цій справі, з огляду на статті 129, 315 ГПК України не здійснюється, адже Суд не змінює та не ухвалює нового рішення, а скасовує оскаржувані судові рішення та передає справу на новий розгляд.

10.3. За результатами нового розгляду судом має бути вирішено й питання щодо розподілу, зокрема, судового збору у порядку передбаченому статтею 129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 310, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури - задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Донецької області від 07.02.2022 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.01.2023 у справі №905/1223/21 - скасувати, а справу №905/1223/21 передати на новий розгляд до Господарського суду Донецької області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Колос