ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року Справа № 915/1813/21

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Савки К.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8; адреса електронної пошти: ; ідентифікаційний код 21647131)

до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ідентифікаційний код 26614923)

про: стягнення 186 891,19 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

Суть спору:

13.12.2021 на адресу Господарського суду Миколаївської області засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява Моторного (транспортного) страхового бюро України № 1782+1791+1792 МТСБУ від 07.12.2021 (з додатками), в якій позивач просить суд:

- прийняти позовну заяву та відкрити позовне провадження;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_1 ) на користь МТСБУ (адреса: 02154, м. Київ, бульв. Русанівський, 8, , р/р НОМЕР_3 в АТ «Укрексімбанк», м. Київ, МФО 322313) суму сплаченого майнового відшкодування в розмірі 186 891,19 грн;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_1 ) на користь МТСБУ (адреса: 02154, м. Київ, бульв. Русанівський, 8, , р/р НОМЕР_3 в АТ «Укрексімбанк», м. Київ, МФО 322313) сплачений судовий збір в розмірі 2803,37 грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі: вироку Володарського районного суду Донецької області від 01.10.2020 у справі № 222/1492/16-к; заяв про виплату страхового відшкодування; наказів та довідок Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди; звіту про оцінку вартості матеріальних збитків завданих власнику колісного транспортного засобу; виписок з медичних карт та довідок про визначення ступеня втрати професійної працездатності; платіжних доручень; застосування норм статей Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статей 22, 1166, 1172, 1187, 1188, 1191 Цивільного кодексу України; та мотивовані, зокрема, тим, що 03.12.2015 приблизно о 13 год. 20 хв. на 109 км + 200 м автодороги Богатир-Великоновоселівка-Володарське, зі с. Новоянисоль, Нікольського (Володарського) району Донецької області сталася дорожньо-транспортна пригода.

Солдат ОСОБА_1 керував автомобілем «КАМАЗ» (номерний знак НОМЕР_4 ), та буксирував при цьому цистерну водяну 1,2 м3, без реєстраційного номера, за відсутності на тягово-зчіпному пристрої належного запобіжного штифта. У результаті зазначених дій відбулося відчеплення цистерни, без реєстраційного номеру, яка виїхала на смугу зустрічного руху, де здійснила зіткнення з транспортним засобом «КАМАЗ 5320» (номерний знак НОМЕР_5 ), яким керував ОСОБА_2 , та який належить ДП «ІЛЛІЧ-АГРО ДОНБАС» ПАТ «ММК ІМ.ІЛЛІЧА» (потерпілий-1). Після зіткнення з цистерною, автомобіль «КАМАЗ 5320» (номерний знак НОМЕР_5 ), яким керував ОСОБА_2 змінив напрямок руху та здійснив зіткнення з деревом на правому узбіччі автодороги по ходу руху. Внаслідок ДТП водію автомобіля «КАМАЗ 5320» (номерний знак НОМЕР_5 ) ОСОБА_2 (потерпілий-3) та його пасажиру ОСОБА_3 (потепілий-2) заподіяні тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя на момент їх спричинення.

Вироком Володарського районного суду Донецької області від 01.10.2020 по справі № 222/1492/16-к ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 415 Кримінального кодексу України.

На момент настання страхового випадку цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За вказаних обставин, Моторним (транспортним) страховим бюро України здійснено страхові виплати: потерпілому-1 у розмірі 50 820,00 грн (50 000,00 - вартість відновлювального ремонту автомобіля; та 820,00 грн - вартість послуга аварійного комісара); потерпілому-2 у розмірі 67279,36 грн; потерпілому-3 у розмірі 68 791,83 грн; а усього на загальну суму 186 891,19 грн.

З урахуванням наведеного, позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача суми сплаченого майнового відшкодування в регресному порядку.

Ухвалою суду від 20.12.2021 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження; призначено розгляд справи по суті на 18 січня 2022 року о 10:30; встановлено для сторін процесуальні строки для подання заяв по суті спору.

11.01.2022 до суду від позивача надійшло клопотання про призначення судового засідання в режимі відеоконференції, на яке суд відреагував відповідною ухвалою від 14.01.2022.

Ухвалою суду від 18.01.2022 було відкладено розгляд справи № 915/1813/21 по суті на 15 лютого 2022 року о 10:00.

08.02.2022 до суду від позивача надійшло клопотання про призначення судового засідання в режимі відеоконференції.

14.02.2022 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 393 від 31.01.2022, у якому Військова частина НОМЕР_1 проти задоволення позову заперечує. Одночасно з відзиву вбачається визнання відповідачем обставин, за яких відбулася дорожньо-транспортна пригода, зокрема, участь у ній військовослужбовця військової частини.

Відзив обґрунтований тим, що вимоги позивача не відповідають чинному законодавству. Військова частина не може нести відповідальності за дії військовослужбовця, які не були пов`язані з виконанням ним службових обов`язків. Порушення військовослужбовцем ЗСУ ОСОБА_1 вимог чинного законодавства в той час, коли він знаходився поза межами розташування гарнізону (м. Первомайськ Миколаївської області) є подією, яку передбачити було неможливо та якій військова частина запобігти не могла. Відповідач також просить суд врахувати при прийнятті рішення той факт, що Військова частина НОМЕР_1 власних доходів не має, отримує кошти з Державного бюджету та використовує їх тільки на заплановані цілі, згідно чинного законодавства, у зв`язку із чим вивільнені кошти відсутні.

Крім того, відповідач зазначає, що до вичерпного переліку витрат, які відшкодовуються страховою компанією у разі пошкодження транспортного засобу, не віднесено витрати на послуги аварійного комісара.

Військова частина НОМЕР_1 також наголошує, що у спірних правовідносинах мав місце не регрес, а суброгація, тобто зміна кредитора в зобов`язанні. При цьому, відповідно до ст. 262 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу строку позовної давності. Відповідач зазначає, що у даній справі сплив позовної давності відбувся 04.12.2018, оскільки заподіяння шкоди під час ДТП мало місце 03.12.2015. Позивач же із заявою про визнання поважними причин пропуску позовної давності до суду не звертався.

За також обставин відповідач просить суд у позові Моторного (транспортного) страхового бюро України до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення суми сплаченого майнового відшкодування в розмірі 186 891,19 грн відмовити повністю.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого у даній справі судді Смородінової О.Г. у період з 10.02.2022 по 16.02.2022, засідання призначене на 15.02.2022 не відбулося.

Ухвалою суду від 18.02.2022 розгляд справи по суті було призначено на 17 березня 2022 року о 12:00.

Судове засідання у даній справі, яке було призначено на 17 березня 2022 року, не відбулося у зв`язку з обставинами, які зумовили загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду в умовах військової агресії Російської Федерації проти України.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 24.02.2022, який триває на даний час.

Враховуючи вищенаведене, воєнну ситуацію та стан безпеки у Миколаївській області, з метою забезпечення розумного балансу між нормами ст. 3 Конституції України, ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням положень Закону України «Про правовий режим воєнного стану», приймаючи до уваги обставини даної справи та достатність часу, наданого всім учасникам справи для висловлення своєї правової позиції, суд вважав за можливе продовжити розгляд справи, з призначенням наступного засідання, створивши учасникам умови належного балансу безпеки та ефективної реалізації їх процесуальних прав, шляхом визнання явки у вказане засідання необов`язковою та роз`яснення можливості подання заяв по суті справи, додаткових пояснень, заяв чи клопотань будь-якими засобами зв`язку, зокрема, електронними.

Ухвалою суду від 17.05.2023 розгляд справи № 915/1813/21 по суті було призначено на 13 червня 2023 року о 12:40.

06.06.2023 до суду від позивача надійшло клопотання про призначення судового засідання в режимі відеоконференції, на яке суд відреагував відповідною ухвалою від 07.06.2023.

В судовому засіданні 13.06.2023 представник позивача не заперечив актуальність позовних вимог, просив суд відкласти розгляд справи по суті.

Ухвалою суду від 13.06.2023, за клопотанням представника позивача, розгляд справи по суті було відкладено на 11 липня 2023 року о 12:10.

05.07.2023 до суду від позивача надійшло клопотання про призначення судового засідання в режимі відеоконференції, на яке суд відреагував відповідною ухвалою від 06.07.2023.

Станом на момент проведення судового засідання від учасників справи інших заяв чи клопотань як по суті справи, так і з процесуальних питань, до суду не надходило.

В судове засідання 11.07.2023 повноважні представники сторін не з`явилися, хоча про час та місце проведення судового засідання були повідомлені.

Слід зауважити, що суд забезпечив проведення відеоконференції та організував її виконання належним чином, однак засідання в режимі відеоконференції не відбулося, оскільки представник позивача в призначений час своїми технічними засобами не забезпечив відеоконференцзв`язку.

При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 197 Господарського процесуального кодексу України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Враховуючи наведене та те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання та розгляду справи по суті за відсутності представників сторін.

Відповідно до змісту статей 195, 240 ГПК України, 11.07.2023 за результатами розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження суд підписав вступну та резолютивну частину рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд -

В С Т А Н О В И В:

Предметом даного позову виступає майнова вимога позивача про стягнення з відповідача суми сплаченого майнового відшкодування.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, до предмету доказування у даній справі належать обставини встановлення розміру витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, встановлення підстав для відшкодування в порядку регресу витрат шляхом стягнення їх з відповідача.

Позивач підтверджує власну правову позицію такими доказами:

- вирок Володарського районного суду Донецької області від 01.10.2020 у справі № 222/1492/16-к;

- заяви про виплату страхового відшкодування;

- накази та довідки Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди;

- звіт про оцінку вартості матеріальних збитків завданих власнику колісного транспортного засобу;

- виписки з медичних карт та довідки про визначення ступеня втрати професійної працездатності;

- платіжні доручення.

Відповідач на підтвердження власної правової позиції доказів суду не надав.

Статтями 73, 74 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши фактичні обставини справи згідно з вимогами чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд встановив таке.

Матеріали справи свідчать про те, що 03.12.2015 приблизно о 13 год. 20 хв. на 109 км + 200 м автодороги Богатир-Великоновоселівка-Володарське, зі с. Новоянисоль, Нікольського (Володарського) району Донецької області сталася дорожньо-транспортна пригода.

Солдат ОСОБА_1 керував автомобілем «КАМАЗ» (номерний знак НОМЕР_4 ), та буксирував при цьому цистерну водяну 1,2 м3, без реєстраційного номера, за відсутності на тягово-зчіпному пристрої належного запобіжного штифта. У результаті зазначених дій відбулося відчеплення цистерни, без реєстраційного номеру, яка виїхала на смугу зустрічного руху, де здійснила зіткнення з транспортним засобом «КАМАЗ 5320» (номерний знак НОМЕР_5 ), яким керував ОСОБА_2 , та який належить ДП «ІЛЛІЧ-АГРО ДОНБАС» ПАТ «ММК ІМ.ІЛЛІЧА» (потерпілий-1). Після зіткнення з цистерною, автомобіль «КАМАЗ 5320» (номерний знак НОМЕР_5 ), яким керував ОСОБА_2 змінив напрямок руху та здійснив зіткнення з деревом на правому узбіччі автодороги по ходу руху. Внаслідок ДТП водію автомобіля «КАМАЗ 5320» (номерний знак НОМЕР_5 ) ОСОБА_2 (потерпілий-3) та його пасажиру ОСОБА_3 (потепілий-2) заподіяні тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя на момент їх спричинення.

Вироком Володарського районного суду Донецької області від 01.10.2020 по справі № 222/1492/16-к ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 415 Кримінального кодексу України.

Отже, дорожньо-транспортна пригода відбулася з вини водія автомобіля «КАМАЗ» (номерний знак НОМЕР_4 ), військовослужбовця відповідача.

Статус солдата ОСОБА_1 , як військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 , встановлений у вироку Володарського районного суду Донецької області від 01.10.2020 по справі № 222/1492/16-к.

Згідно з ч. 6 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Суд також зауважує, що сторони не надали суду письмових доказів на підтвердження належності відповідачу автомобіля «КАМАЗ» (номерний знак НОМЕР_4 ). Однак ця обставина визнається сторонами, так само як і належність солдата ОСОБА_1 до військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Визнання сторонами зазначених обставин вбачається за текстом позовної заяви та відзиву. Суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання сторонами та вважає ці обставини встановленими.

На момент настання страхового випадку цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується інформацією з Централізованої бази МТСБУ від 03.12.2015.

З урахуванням наведеного:

1. Дочірнє підприємство «ІЛЛІЧ-АГРО ДОНБАС» Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» (потерпілий-1) звернулося до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою № 120Д1265 від 06.04.2016 про виплату страхового відшкодування.

Вартість відновлювального ремонту автомобіля Дочірнього підприємства «ІЛЛІЧ-АГРО ДОНБАС» Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча», пошкодженого внаслідок ДТП, склала 50 000,00 грн.

Розрахунок та виплата страхового відшкодування проводилися на основі: звіту №012/16 про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу від 09.04.2016; наказу №3.1/1802 від 23.03.2021; довідки № 1 від 19.03.2021.

Наказ та довідку сформовано одним файлом та підписано електронним цифровим підписом, що підтверджується протоколом створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису.

Загальний розмір витрат Моторного (транспортного) страхового бюро України Дочірньому підприємству «ІЛЛІЧ-АГРО ДОНБАС» Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» з урахуванням витрат на збір документів, послуги аварійного комісара та визначення розміру шкоди складає: 50 820,00 грн.

Позивач відшкодував завдані збитки внаслідок ДТП Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» у розмірі 50 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №942451 від 24.03.2021, а також витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 820,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №5771рв від 27.07.2016.

2. ОСОБА_3 (потерпілий-2) звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з заявою від 04.12.2020 про виплату страхового відшкодування.

Розрахунок та виплата страхового відшкодування проводилися на основі: наказу № 3.1/1855 від 24.03.2021; довідки № 1 від 19.03.2021; виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого (з 03.12.2015 по 16.12.2015); виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого травматологічного відділення (з 16.12.2015 по 29.01.2016); довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 10 ААА №242735.

Позивач відшкодував завдані збитки внаслідок ДТП ОСОБА_3 у розмірі 67 279,36 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 942621 від 25.03.2021.

3. ОСОБА_2 (потерпілий-3) звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з заявою від 28.11.2016 про виплату страхового відшкодування.

Розрахунок та виплата страхового відшкодування ОСОБА_2 проводилися на основі: наказу № 3.1/1854 від 24.03.2021; довідки № 1 від 19.03.2021; виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого травматологічного відділення (з 03.12.2015 по 07.12.2015); виписки з медичної картки № 15220 стаціонарного хворого травматологічного відділення (з 07.12.2015 по 15.01.2016); довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 10 ААА №242736; розрахункових чеків за період лікування; довідки про заробітну плату для розрахунку середньомісячного заробітку.

Позивач відшкодував завдані збитки внаслідок ДТП ОСОБА_2 у розмірі 68 791,83 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 942536 від 25.03.2021.

Як уже було наведено вище, предметом спору у справі, що розглядається, є вимога позивача про стягнення грошових коштів в порядку регресу з власника автомобіля (відповідача), водій якого визнаний винуватим у дорожньо-транспортній пригоді (ДТП), у зв`язку із виплатою страхового відшкодування потерпілим особам.

Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За змістом статей 15 та 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

За загальними правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 Цивільного кодексу України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Приписи ч. 2 ст. 1187 ЦК України встановлюють особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, - таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України та частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України.

Згідно з п. 9 ст. 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відноситься до видів обов`язкового страхування.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з вимогами ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

Відповідно до п. 39.1 ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

За змістом п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Приписами п. 40.3 ст. 40, ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону.

У п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регламентовано, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Відповідно до п. «а» ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до п. 1.6 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні, зокрема, власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Суд установив, що автомобіль, яким керував ОСОБА_1 , з вини якого відбулась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено транспортний засіб «КАМАЗ 5320» (номерний знак НОМЕР_5 ), а також заподіяно тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , належить Військовій частині НОМЕР_1 .

Як зазначалось вище, нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України закріплено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. При цьому, правовою підставою для сплати позивачем на користь потерпілих за рахунок коштів фонду захисту потерпілих страхового відшкодування є приписи статей 38, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з участю у дорожньо-транспортній пригоді транспортного засобу, власником якого цивільно-правова відповідальність застрахована не була.

За змістом статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Підсумовуючи вищенаведене, господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь Моторного страхового бюро України суми сплаченого позивачем страхового відшкодування у розмірі 186 071,19 грн, розмір понесення яких підтверджується матеріалами справи. Отже, в цій частині позов необхідно задовольнити.

Крім того, позивач оплатив 820,00 грн за послуги аварійного комісара згідно платіжного доручення № 5771рв від 27.07.2016.

Суд зауважує, що дана оплата також є правомірною, оскільки згідно пунктів 34.2., 34.3, 34.4 ст. 34 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»:

- протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків;

- якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження);

- для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Отже, враховуючи, що Закон передбачає наявність аварійного комісара для визначення, в тому числі вартості пошкодження, а його послуги є платними, відшкодування оплати таких послуг також правомірно включено до позовних вимог (при наявності документального підтвердження оплати, що має місце).

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наданими сторонами доказами, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог щодо стягнення з відповідача суми сплаченого майнового відшкодування в розмірі 186 891,19 грн (у тому числі 186 071,19 грн регламентних виплат та 820,00 грн на оплату послуг аварійного комісара).

Водночас, суд зазначає, що відповідач у даній справи заявив про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки.

Згідно зі ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з частин 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. (п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» №10 від 29.05.2013).

У даній справі відповідач зазначає, що позивач пропустив строк позовної давності, який в силу наявності ознак у спірних відносинах суброгації, відраховується з моменту ДТП (ДТП мала місце 03.12.2015, трирічний загальний строк позовної давності сплив 04.12.2018, при цьому, позов подано 13.12.2021).

Судом враховано правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 30.01.19 у справі № 755/9320/15-ц, відповідно до якого згідно зі статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією.

Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Натомість регрес - це право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим виникло нове правовідношення, пов`язане саме з регресною вимогою.

Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування». Право регресу регулюється частиною першою статті 1191 ЦК України.

Враховуючи вказане, після здійснення регламентних виплат Дочірньому підприємству «ІЛЛІЧ-АГРО ДОНБАС» Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча», ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , відносини між ними і позивачем припинились. Натомість виникли відносини між позивачем та відповідачем, пов`язані з регресною вимогою.

Враховуючи зазначене, можна дійти висновку про те, що суброгація виникає у правовідносинах між страхувальником та страховиком на підставі договору страхування. В такому випадку строк позовної давності дійсно обраховується з моменту настання страхового випадку в тому числі ДТП.

Однак, обставини даної справи свідчать про те, що відшкодування завданої шкоди Дочірньому підприємству «ІЛЛІЧ-АГРО ДОНБАС» Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча», ОСОБА_3 , ОСОБА_2 здійснено позивачем МТСБУ на підставі підпункту «а» пункту 41.1 ст. 41 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в силу настання ДТП, яка є підставою для проведення регламентної виплати (а не страхового відшкодування) та спричиненої транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність (відомості щодо наявності договору страхування автомобіля «КАМАЗ», номерний знак НОМЕР_4 відсутні). Тобто, в даному випадку відсутні відносини страхового відшкодування (відшкодування здійснено не на підставі договору страхування), у зв`язку з чим відсутні і підстави для застосування суброгації. Спірні правовідносини, як і зазначалось вище, носять характер саме регресу, передбаченого ст. 1191 ЦКУ.

Таким чином, твердження відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності є необґрунтованими, а відрахунок відповідного строку настає з моменту здійснення позивачем регламентних виплат, а саме - з 24.03.2021, 25.03.2021 та 25.03.2021 (до цього моменту право регресу взагалі відсутнє, оскільки ще не понесено витрат, які належить відшкодувати), та відповідно спливає 25.03.2024, 26.03.2024 та 26.03.2024. Тому, подання позову 08.12.2021 (дата направлення позивачем позовної заяви на адресу суду засобами поштового зв`язку) здійснено у межах вказаних строків.

Що ж до здійснення позивачем оплати послуг аварійного комісара на суму 820,00 грн, суд зауважує, що така виплата була здійснена Моторним (транспортним) страховим бюро України 27.07.2016 на підставі платіжного доручення № 5771рв. Відповідно, трирічний строк позовної давності щодо цієї вимоги сплив 28.07.2019. Таким чином, з огляду на дату подання позову - 08.12.2021, суд відмовляє позивачу в стягненні з відповідача 820,00 грн (оплати послуг аварійного комісара) у зв`язку зі спливом строку позовної давності по цій вимозі.

Таким чином, виходячи вищенаведеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема, відомості про розподіл судових витрат.

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача належить стягнути на користь позивача (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог) 2791,07 грн ((186 071,19 / 186 891,19 грн) * 2803,37 грн = 2791,07 грн) судового збору.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-78, 86, 129, 219, 220, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (ідентифікаційний код 21647131) суму сплаченого майнового відшкодування в розмірі 186 071,19 грн, а також 2791,07 грн судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми сплаченого майнового відшкодування в розмірі 820,00 грн відмовити позивачу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

Позивач: Моторне (транспортне) страхове бюро України (м. Київ; ідентифікаційний код 21647131);

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 (АДРЕСА_2; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ).

Повне рішення складено та підписано судом 17.07.2023.

Суддя О.Г. Смородінова