ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2023 року Справа № 902/308/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Павлюк І.Ю. , суддя Савченко Г.І.

секретар судового засідання Шилан О.С.

представники учасників провадження не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріі Україна" на рішення Господарського суду Вінницької області, ухвалене 26.04.2023 суддею Маслієм І.В. у м. Вінниця (повний текст рішення складено 05.05.2023) у справі № 902/308/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріі Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ємільчине Агроком"

Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурс-Фармінг"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Товариство з обмеженою відповідальністю "Сат-Агро"

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

ТзОВ "Агріі Україна" звернулось в Господарський суд Вінницької області з позовом до ТзОВ "Ємільчине Агроком" та до ТзОВ "Ресурс-Фармінг" про визнання недійсним договору відступлення права вимоги № 25/07-22/СА від 25.07.2022 укладеного між відповідачами.

В обгрунтування позовних вимог товариство вказало про те, що в провадженні Господарського суду Вінницької області знаходиться справа № 902/1302/22 за заявою ТзОВ "Агріі Україна" про банкрутство ТзОВ "Сат-Агро". В межах справи про банкрутство надійшла заява ТзОВ "Ємільчине Агроком" з кредиторськими вимогами до боржника у розмірі 10427875, 95 грн., яка складається з двох сум, виниклих на підставі двох різних договорів, а саме у розмірі 2155750 грн. і 8272125, 95 грн. ТзОВ "Агріі Україна" запросило у арбітражного керуючого документи, для оцінки правомірності виникнення такої великої суми кредиторських вимог. Згідно отриманих документів було встановлено, що сума у розмірі 2155750 грн. виникла в зв`язку з укладенням 19.04.2021 між ТзОВ "Сат-Агро" і ТзОВ "Ресурс-Фармінг" договору про надання послуг, на підставі якого ТзОВ "Ресурс-Фармінг" перерахувало попередню оплату ТзОВ "Сат-Агро" 2,1 млн. грн. за надання послуг у вигляді оформлення договорів оренди земельних ділянок розміром 190 Га. Однак, ТОВ "Сат-Агро" свої зобов`язання не виконало, на підставі чого ТзОВ "Ресурс-Фармінг" звернулося до суду з позовом до ТОВ "Сат-Агро". Рішенням Господарського суду Вінницької області від 09.11.2021 у справі № 902/745/21, позов ТОВ "Ресурс-Фармінг" задоволено повністю та стягнуто з ТзОВ "Сат-Агро" кошти у розмірі 2100000 грн. та відшкодування судового збору у розмірі 15750 грн. Крім того, додатковим рішенням від 23.02.2022 у вказаній справі суд ухвалив стягнути ТзОВ "Сат-Агро" на користь ТзОВ "Ресурс-Фармінг" 40000 грн. відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Між ТзОВ "Ресурс-Фармінг" і ТзОВ "Ємільчине Агроком" 25.07.2022 було укладено договір про відступлення права вимоги № 25/07-22/СА. Ухвалою суду від 08.08.2022 по даній справі замінено сторону стягувача - ТзОВ "Ресурс-Фармінг" на його правонаступника - ТзОВ "Ємільчине Агроком" у виконавчому провадженні з виконання наказу Господарського суду Вінницької області виданого відповідно до рішення Господарського суду Вінницької області від 09.11.2021, в зв`язку з укладенням договору про відступлення права вимоги № 25/07-22/СА від 25.07.2022. Позивач вважає, що оскільки ТзОВ "Ємільчине Агроком" уклавши договір відступлення права вимоги за договором про надання послуг, набуло право одержання прибутку в розмірі 2105750 грн., у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається (2155750 грн.) та ціною вимоги, що передбачена договором відступлення вимоги (50000 грн.) тому розмір дисконту складає 2105750 грн. Окрім суми дисконту ТзОВ "Ємільчине Агроком" отримало право стягнення штрафних санкцій, збитків, а також із договорів поруки і застави. Позивач вважає, що договір відступлення права вимоги є договором факторингу, який може бути укладено лише банківською або фінансовою установою, а оскільки ТзОВ "Ємільчине Агроком" банківською або фінансовою установою не являється даний договір про відступлення права вимоги не відповідає чинному законодавству України, у зв`язку з чим повинен бути визнаний недійсним. Позивач зазначив, що оскільки останній є кредитором у справі 908/626/22 про банкрутство ТзОВ "Сат-Агро", результати розгляду позову у даній справі мають безпосередній вплив на права та його інтереси.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 26.04.2023 у даній справі у задоволенні позову ТзОВ "Агріі Україна" відмовлено повністю.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив останнє скасувати та задоволити позов.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, товариство зазначило, що оскаржуване рішення суду не відповідає вимогам ГПК України, тому що суд надав перевагу одним доказам над іншими, не вказавши чому прийняв до уваги аргументи відповідача, а аргументи позивача до уваги не були прийняті. Також вважає, що судом без належного обгрунтування зроблено висновок, що позивач не довів перед судом, що його право як кредитора порушено. Такий висновок суду позивач вважає хибним тому, що суд не дослідив і не дав аналізу жодному аргументу позивача в підтвердження наявності порушеного права позивача, як кредитора, а тому і прийшов до такого висновку.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТзОВ "Агріі Україна" на рішення Господарського суду Вінницької області від 26.04.2023 у справі № 902/308/23; призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

Учасники провадження правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

В судовому засіданні 17.07.2023 під час з`ясування явки представників у судове засідання та підключення режиму "відеоконференція" для зв`язку з представником скаржника адвокатом Заматовим Р.В. секретар судового засідання поінформував колегію суддів про те, що в телефонному режимі представник повідомив суд, що не може приєднатися до режиму відеоконференції в даний час, з міркувань безпеки, оскільки він знаходиться у місті Київ, де триває повітряна тривога, у зв`язку із загрозою ракетних ударів, яка оголошена по м. Київ на момент проведення судового засідання.

Інші учасники провадження по справі у судове засідання явку повноважних представників не забезпечили, про час та дату засідання були належним чином повідомлені.

Відповідно до норм ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка у судове засідання сторін, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, оскільки визначальним є не явка представників, а достатність матеріалів справи для ухвалення рішення у справі.

Враховуючи наведені обставини щодо не можливості зв`язку у режимі відеоконференції із представником скаржника, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглядати апеляційну скаргу по суті, згідно вимог ст. 269 ГПК України, за наявними у матеріалах справи доказами, без участі представників учасників провадження у справі. Судовою колегією в даному випадку враховується, що аргументи скаржника викладені в апеляційній скарзі та будь-яких додаткових доказів, пояснень, тощо від інших учасників спору не надходило. Явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась.

Відповідно до ст.ст. 269, 270 ГПК України, апеляційна інстанція переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Судами встановлено, що 19.04.2021 між ТзОВ "Ресурс-Фармінг" (відповідач 2) та ТзОВ "Сат-Агро" укладено договір про надання послуг, на виконання умов якого відповідач 2 перерахував на рахунок ТзОВ "Сат-Агро" 2100000 грн. У свою чергу, ТзОВ "Сат-Агро" попередньо оплачені відповідачем 2 послуги не надало, що зумовило звернення останнього з позовом до суду. Так у провадженні Господарського суду Вінницької області перебувала справа № 902/745/21 за позовом ТзОВ "Ресурс-Фармінг" про стягнення з ТзОВ "Сат-Агро" коштів, сплачених за договором про надання послуг б/н від 19.04.2021, у розмірі 2100000 грн. та 1051039, 50 грн. штрафних санкцій у зв`язку невиконанням взятих на себе зобов`язань за даною угодою в частині оформлення та реєстрації прав користування за ТзОВ "Ресурс-Фармінг" на обумовлені сторонами земельні ділянки. За результатами розгляду заяви ТзОВ "Ресурс-Фармінг" від 22.10.2021 судом постановлено ухвалу від 25.10.2021 про залишення без розгляду позову ТзОВ "Ресурс-Фармінг" у справі № 902/745/21 в частині вимог про стягнення з ТзОВ "Сат-Агро" штрафних санкцій у розмірі 1051039, 50 грн.

09.11.2021 у вказаній справі ухвалено рішення про задоволення позовних вимог, яким суд ухвалив стягнути з ТзОВ "Сат-Агро" на користь ТзОВ "Ресурс-Фармінг" кошти, сплачені за договором про надання послуг б/н від 19.04.2021, у розмірі 2100000 грн.; а також відшкодування судового збору у розмірі 15750 грн. 28.01.2022 судом було видано наказ на виконання рішення суду, яке набрало законної сили 17.01.2022 з урахуванням ухвали Північно-західного апеляційного господарського суду. Окрім того, 23.02.2022 у справі № 902/745/21 ухвалено додаткове рішення про стягнення з ТзОВ "Сат-Агро" на користь ТзОВ "Ресурс-Фармінг" 40000 грн. відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. 04.04.2022 виданий відповідний наказ.

Ухвалою суду від 08.08.2022 по справі № 902/745/21 замінено сторону стягувача - ТзОВ "Ресурс-Фармінг" на його правонаступника - ТзОВ "Ємільчине Агроком" у виконавчому провадженні з виконання наказу Господарського суду Вінницької області від 28.01.2022 у справі № 902/745/21, виданого відповідно до рішення Господарського суду Вінницької області від 09.11.2021.

Вказаною ухвалою встановлено, зокрема, слідуюче: 25.07.2022 між ТзОВ "Ресурс-Фармінг" та ТзОВ "Ємільчине Агроком" було укладено договір про відступлення права вимоги № 25/07-22/СА, Згідно п.п.1.1 якого первісний кредитор (ТзОВ "Ресурс-Фармінг") передає (відступає) новому кредиторові (ТзОВ "Ємільчине Агроком"), а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за договором про надання послуг б/н від 19.04.2021 року (основний договір), укладений між первісним кредитором та ТзОВ "Сат-Агро" (боржник). У п. п.1.2-1.4 сторони узгодили: станом на час укладення та підписання даного договору про відступлення права вимоги, розмір вимог первісного кредитора до боржника становить 2155750 грн., що підтверджено в тому числі рішеннями Господарського суду Вінницької області від 09.11.2021 та 23.02.2022 у справі № 902/745/21. За цим договором про відступлення права вимоги до нового кредитора переходить також право вимагати виконання боржником зобов`язань за основним договором в частині сплати первісному кредитору штрафних санкцій, збитків, у зв`язку із невиконанням або неналежним виконанням основного договором, а також вимоги, що випливають із договорів поруки/застави, які укладені між первісним кредитором та поручителями/заставодавцями в забезпечення виконання основного зобов`язання - договору про надання послуг б/н від 19.04.2021. За цим договором новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника належного виконання всіх зобов`язань за основним договором, з моменту підписання даного договору та отримання від первісного кредитора оригіналів документів, які підтверджують право вимоги. Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 договору, новий кредитор сплачує первісному кредитору компенсацію за відступлення права вимоги в сумі 50000 грн., на протязі 3-х днів, з моменту підписання даного договору, шляхом безготівкового перерахування на банківський рахунок первісного кредитора, або ж шляхом виплати коштів готівкою через касу уповноваженій особі первісного кредитора. Право вимоги переходить до нового кредитора з моменту підписання даного договору і не залежить від виконання новим кредитором п. 2.1. даного договору.

На виконання вказаного договору 25.07.2022 між сторонами підписано та скріплено їх печатками акт приймання - передачі документів до договору про відступлення права вимоги № 25/07-22/СА від 25.07.2022.

ТзОВ "Ємільчине Агроком" виконало взяте на себе за договором № 25/07-22/СА від 25.07.2022 зобов`язання з перерахування коштів ТзОВ "Ресурс-Фармінг", що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру: № 6 від 03.08.2022, № 7 від 04.08.2022, № 8 від 05.08.2022, № 9 від 08.08.2022, № 10 від 09.08.2022 на загальну суму 50000 грн.

Зважаючи на викладене, судом було встановлено, що право вимоги за наказом Господарського суду Вінницької області у справі № 902/745/21 від 28.01.2022 про стягнення з ТзОВ "Сат-Агро" коштів, сплачених за договором про надання послуг б/н від 19.04.2021, у розмірі 2100000 грн.; судового збору у розмірі 15750 грн.., та за наказом Господарського суду Вінницької області у справі № 902/745/21 від 04.04.2022 про стягнення з ТзОВ "Сат-Агро" 40000 грн. відшкодування витрат на професійну правничу допомогу перейшли до ТзОВ "Ємільчине Агроком".

В силу ст. 16 ЦК України, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України.

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

В силу ч. 1 ст. 227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. Договір відступлення права вимоги (цесії) може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов`язок нового кредитора надати старому кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги. В такому випадку на відносини цесії розповсюджують положення про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 350 ГК України, банк має право укласти договір факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким він передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони за плату, а друга сторона відступає або зобов`язується відступити банку своє право грошової вимоги до третьої особи. Загальні умови та порядок здійснення факторингових операцій визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також нормативно-правовими актами Національного банку України та національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Поряд з цим, статтею 1077 ЦК України визначено поняття договору факторингу, відповідно до якого за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно п. 1 Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 № 352 "Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 № 231", до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Відтак з аналізу ст. ст. 512-518 ЦК України можна зробити висновок щодо суб`єктного складу правочинів з відступлення права вимоги: відповідно до статті 2 цього Кодексу учасниками цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична особа.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України, ст. 350 ГК України та ч. 5 ст. 5 Закону України "Про банки і банківську діяльність", суб`єктний склад у договорі факторингу має три сторони: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (частина друга статті 1079 ЦК України), фактора, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (частина третя статті 1079 Цивільного кодексу України) та боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором.

Статтею 350 ГК України передбачено, що фактором може бути лише банк, разом з тим, у п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", норми якого є спеціальними, вказано, що фінансовими установами є банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди й компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом, - інших послуг (операцій), пов`язаних із наданням фінансових послуг. У ч. 1-2 ст. 7 Закону зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.

У випадку якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій, відтак, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ.

Стосовно розмежування за предметом договору, то під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. Цивільний кодекс України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (ст. 515 ЦК України). Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 ЦК України).

В силу п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Згідно п. 11 ч. 1 ст. 4 цього Закону, факторинг є фінансовою послугою.

Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Якщо право вимоги відступається "за номінальною вартістю" без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 ЦК України).

Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається.

Відповідно до ч. 1 ст. 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

Окрім того, розмежування розглядуваних договорів здійснюється за їх формою: правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (ст. 513 ЦК України). Оскільки факторинг визначено п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність» кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у ст. 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом № 2664-ІІІ умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.

Відтак, договір відступлення права вимоги та договір факторингу можуть мати схожі умови, проте їх правова природа, предмет та мета укладення суттєво відрізняються.

Якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу. Якщо укладений договір відступлення права вимоги містить умови, які притаманні виключно договору факторингу, або навпаки, то суд має з`ясувати, який саме договір укладений сторонами, з урахування всієї сукупності його суттєвих ознак. Відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни. Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути обумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не свідчить про наявність фінансової послуги, яка надається новим кредитором попередньому.

Як зазначено вище, згідно умов оспорюваного договору відступлення права вимоги № 25/07-22/СА від 25.07.2022, первісний кредитор (ТзОВ "Ресурс-фармінг") передає (відступає) новому кредиторові (ТзОВ "Ємільчине Агроком"), а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за договором про надання послуг б/н від 19.04.2021 (основний договір), укладений між первісним кредитором та ТзОВ "Сат-Агро" (Боржник). Згідно п. п. 1.2-1.4 сторони договору: станом на час його укладення та підписання, розмір вимог первісного кредитора до боржника становить 2155750 грн., що підтверджено в тому числі рішеннями Господарського суду Вінницької області від 09.11.2021 та 23.02.2022 у справі 902/745/21. За цим договором до нового кредитора переходить також право вимагати виконання боржником зобов`язань за основним договором в частині сплати первісному кредитору штрафних санкцій, збитків, у зв`язку із невиконанням або неналежним виконанням основного договором, а також вимоги, що випливають із договорів поруки/застави, які укладені між первісним кредитором та поручителями/заставодавцями в забезпечення виконання основного зобов`язання - договору про надання послуг б/н від 19.04.2021. За цим договором новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника належного виконання всіх зобов`язань за основним договором, з моменту підписання даного договору та отримання від первісного кредитора оригіналів документів, які підтверджують право вимоги. Згідно п.п.2.1, 2.2 договору новий кредитор сплачує первісному кредитору компенсацію за відступлення права вимоги в сумі 50000 грн., на протязі 3-х днів, з моменту підписання даного договору, шляхом безготівкового перерахування на банківський рахунок первісного кредитора, або ж шляхом виплати коштів готівкою через касу уповноваженій особі первісного кредитора. Право вимоги переходить до нового кредитора з моменту підписання даного договору і не залежить від виконання новим кредитором п. 2.1. даного договору. Сторони даного договору зобов`язуються співпрацювати між собою для забезпечення дотримання усіх положень даного договору. Поряд з цим, пунктом 2.6. договору передбачено, що його сторони підтверджують, що первісний кредитор не отримує жодних фінансових послуг та новий кредитор не отримує жодної плати, пов`язаної із наданням таких послуг за цим договором, а кошти що сплачуються новим кредитором первісному кредитору на виконання умов даного договору, є виключно компенсацією за відступлення права вимоги. Невиконання боржником зобов`язань за основним договором перед новим кредитором не є підставою для повернення новому кредитору сплаченої за цим договором компенсації.

Судом констатується, що факт приймання - передачі документів до договору про відступлення права вимоги № 25/07-22/СА від 25.07.2022 та здійснення оплати ТзОВ "Ємільчине Агроком" 50000 грн. ТзОВ "Ресурс-Фармінг" встановлені ухвалою Господарського суду Вінницької області від 08.08.2022 у справі № 902/745/21, якою замінено сторону стягувача - ТОВ "Ресурс-Фармінг" на його правонаступника - ТзОВ "Ємільчине Агроком" у виконавчому провадженні з виконання наказу Господарського суду Вінницької області від 28.01.2022 у справі № 902/745/21, виданого відповідно до рішення Господарського суду Вінницької області від 09.11.2021.

Частиною 4 ст. 75 ГПК України унормовано, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обґрунтовуючи позов, товариство, зокрема, вказало про те, що оскільки ТзОВ "Ємільчине Агроком" уклавши договір відступлення права вимоги за договором про надання послуг, набуло право одержання прибутку в розмірі 2105750 грн., у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається (2155750 грн.) та ціною вимоги, що передбачена договором відступлення вимоги (50000 грн.). Відтак розмір дисконту складає 2105750 грн. Окрім суми дисконту ТзОВ "Ємільчине Агроком" отримало право стягнення штрафних санкцій, збитків, а також із договорів поруки і застави..

З даного приводу судом першої інстанції вірно відмічено, що, винагорода фактора - це оплата клієнтом наданої фактором фінансової послуги.

Договір відступлення права вимоги та договір факторингу можуть мати схожі умови, однак, їх правова природа, предмет та мета укладення суттєво відрізняються.

Аналіз статей 512-517 ЦК України дає підстави дійти висновку, що відступлення права вимоги (цесія) за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Заміна кредитора у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом. Договір відступлення права вимоги може бути як оплатним, так і безоплатним.

Судами, за результатом дослідження змісту договору відступлення, що оскаржується, встановлено, що останній був укладений у відповідності до норм чинного законодавства та згідно з волевиявленням сторін. При укладенні спірного договору сторони належним чином досягли згоди з усіх істотних умов для відступлення права вимоги, відобразивши їх у тексті договору, у тому числі щодо предмету зобов`язання, яке відступається; вартості відступлених прав вимоги; передачі документів, що підтверджують право вимоги; щодо порядку розрахунків; взаємних прав та обов`язків сторін, тощо.

Окрім того, положеннями цивільного закону, що регулюють відносини заміни кредитора у зобов`язанні, не передбачено обов`язкової умови щодо отримання первісним кредитором економічних благ (прибутку) у зв`язку із відступленням права вимоги за договором.

Поряд з цим, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, позивач має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що укладений між відповідачами договір про відступлення права вимоги не є договором факторингу. Відтак доводи позивача про те, що оспорюваний правочин є договором факторингу, за якими вчинено фінансову послугу без відповідного дозволу (ліцензії), що є підставою для визнання його недійсним згідно з ч. 1 ст. 227 ЦК України, правомірно визнані місцевим господарським судом безпідставними та необґрунтованими.

Разом з тим, за змістом вказаного вище оспорюваного договору, позивач не є стороною цього правочину, однак звернувшись із позовом у цій справі до суду про визнання відповідного договору недійсним, зазначає що являється заінтересованою особою.

Як зазначено вище, звертаючись із відповідним позовом товариство стверджує про порушення його прав оскаржуваним договором, оскільки останнє є конкурсним кредитором по справі про банкрутство ТзОВ "Сат-Агро".

Однак, колегія суддів вважає, що оспорюваний договір відступлення права вимоги ніяким чином не впливає на формування конкурсної маси, її реалізацію та задоволення вимог кредиторів.

Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів, поряд з цим, у даному випадку оспорюваним правочином замінено одного кредитора іншим, при цьому заборгованість боржника ні яким чином не змінилась, а ні вбік збільшення, ані вбік зменшення.

Позивачем у позовній заяві не доведено, які саме його права порушуються, яким чином зміниться конкурсна маса і її реалізація в результаті заміни одного кредитора іншим без зміни розміру кредиторських вимог до боржника і яким чином права позивача порушені в результаті укладення спірного договору між відповідачами.

З огляду на усе вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачами у даній справі не порушено прав позивача, оскільки останнім не доведено перед судом належними та допустимими доказами, що його право як кредитора у справі про банкрутство на момент укладення договору відступлення права вимоги між відповідачами якимось чином порушено та не доведено, що оспорюваний договір є договором факторингу, а відтак, вимога позивача про визнання недійсним договору визнана місцевим господарським судом неправомірною та необґрунтованою.

Викладені в апеляційній скарзі доводи ТзОВ "Агріі Україна" колегія суддів також вважає не обґрунтованими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки в судове засідання 17.07.2023 представники сторін не з`явились, датою ухвалення постанови у даній справі є дата складення її повного тексту.

В силу ст. 129 ГПК України понесені скаржником судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на останнього.

Керуючись ст. ст. 129, 240, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріі Україна" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Вінницької області від "26" квітня 2023 року у справі № 902/308/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Справу № 902/308/23 повернути Господарському суду Вінницької області.

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Савченко Г.І.