ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову в задоволенні скарги

18.07.2023м. ДніпроСправа № 904/3851/19

Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Панна С.П. при помічнику судді (за дорученням судді) Невмержицькій Т.М., розглянувши скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на дії та бездіяльність державного виконавця Коваль Л.І.

За позовом Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу на адресу ПАТ «ДМК» 396 535,48 грн.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача (скаржника): не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" штрафу за несвоєчасну доставку вантажів у сумі 396 535,48 грн.

Рішенням суду від 15.10.2019 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" штраф у сумі 354 715,99 грн., судовий збір у сумі 5 912,00 грн., про що видано відповідний наказ від 18.11.2019.

11.03.2020р. від відповідача надійшла скарга на дії приватного виконавця, в якій він просить суд:

- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.І. щодо не повернення наказу Господарського суду Дніпропетровської області по справі № 904/3851/19 від 18.11.2019 стягувачу без виконання на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

- зобов`язати державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.І. винести постанову про повернення наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2019 по справі № 904/3851/19 стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 339 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до статті 341 Господарського процесуального кодексу України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Ухвалою господарського суду від 12.03.2020р. скаргу прийнято до розгляду.

18.06.2020р. до господарського суду від представника Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ, в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшла заява про зупинення провадження по скарзі №б/н від 18.06.2020р. Необхідність зупинення провадження у справі скаржник обгрунтовує тим, що відповідно до п.7 ч.1. ст.228 Господарського процесуального кодексу України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Заявник звертає увагу, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.05.2020р. по справі №904/3535/19 передано справу №904/3535/19 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду. Заявник зазначає, що справа №904/3535/19 , яка буде розглядатись у об`єднаній палаті Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, має аналогічний спір, що і розглядається у справі №904/3851/19, зокрема стосовно застосування п.3. розділу 3 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" від 02.10.2019р. за №145- IX, щодо заборони вчинення виконавчих дій відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Ухвалою суду від 24.06.2020р. заяву Акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про зупинення провадження у справі № 904/3851/19 до перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №904/3535/19 задоволено. Зупинено провадження по розгляду скарги на дії державного виконавця у справі №904/3851/19 до розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №904/3535/19.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, Верховний Суд 18.01.2021р. виніс постанову по справі № 904/3535/19, якою касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Укрзалізниця" залишив без задоволення. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.02.2020 у справі № 904/3535/19 залишив без змін.

Ухвалою суду від 14.06.2023р. поновлено провадження по розгляду скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на дії та бездіяльність державного виконавця по справі № 904/3851/19 та призначено судове засідання на 18.07.2023р.

В судове засідання, 18.07.2023р., не з`явились представники позивача та відповідача, про місце, день та час судового засідання були належним чином повідомлені.

17.07.2023р. до суду від відповідача (скаржник) надійшло клопотання про розгляд скарги без його участі.

Вивчивши матеріали справи, скаргу на дії та бездіяльність державного виконавця Коваль Л.І., господарський суд прийшов до висновку про відмову в її задоволенні, виходячи з наступного.

Як встановлено матеріалами справи, 17.12.2019р. державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Коваль Л.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 60897297 з примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області по справі № 904/3815/19 від 18.11.2019р. про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Тверська (Єжі Гедройця), 5, ) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (місцезнаходження: 49038, м. Дніпро, пр-т Дмитра Яворницького, 108, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" (місцезнаходження: 51925, Дніпропетровська область, м. Камянське, вул.Соборна, 18 Б, ) штраф у сумі 354 715,99 грн, судовий збір у сумі 5 912,00 грн.

В пункті 2 вказаної вище постанови зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно і попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Пунктом 3 вказаної постанови з боржника стягнуто виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця в розмірі 36 062,8грн.

20.10.2019 р. набрав чинності Закон України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації".

Відповідно до п.3 розділу III "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Судом встановлено та визнається сторонами, що до переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, включено дані щодо Боржника: Орган управління Кабінет Міністрів України 400758150 Акціонерне товариство Українська залізниця 03680, м. Київ, вул. Тверська,5..

14.01.2020р. скаржник направив на адресу ВДВС заяву про повернення виконавчого документу стягувачу по № 60897297 на підставі пункту 3 розділу ІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про визнання таким, що не підлягають приватизації" від 2 жовтня 2019 року № 145-IX, яка була отримана ВДВС 16.01.2020р. та залишена заява скаржника без відповіді.

Боржник вважає неправомірною бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Коваль Л.І. щодо не повернення наказу Господарського суд Дніпропетровської області по справі № 904/3851/19 від 18.11.2019р. стягувачу без виконання на підставі ч.9 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження".

В постанові Верховного Суду від 18.01.2021р. по справі № 904/3535/19 зазначено наступне:

"Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 145-IX заборонено вчиняти виконавчі дії щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

У постанові від 20.11.2020 у справі № 910/12809/19 Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду відступаючи від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.05.2020 у справі № 904/5697/18 (на неврахування якого посилається скаржник у касаційній скарзі та який враховано Верховним Судом у постанові від 04.06.2020 у справі № 904/1923/19), зазначила, що положення щодо заборони вчинення виконавчих дій, передбачені пунктом 3 розділу ІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" слід застосовувати таким чином, що така заборона не поширюється на стягнення грошових коштів боржників у будь-яких правовідносинах, а також окремо на стягнення товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами, які були ними укладені."

Отже, скаржник невірно трактує приписами пункту 3 Розділу III Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, адже вказані обмеження не застосовуються до виконавчих дій щодо: стягнення грошових коштів; товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами. Вищевказана норма Закону містить сполучник і, що за правилами українського правопису є розділовим сполучником за допомогою якого з`єднуються незалежні частини складносурядного речення. Таким чином, в даному випадку підрядна частина речення що були передані в заставу за кредитними договорами відноситься лише до товарів.

Предметом розгляду скарги є дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Коваль Л.І. з примусового виконання наказу № 904/3851/19 від 18.11.2019 р. виданого Господарським судом Дніпропетровської області про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Тверська (Єжі Гедройця), 5, ) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (місцезнаходження: 49038, м. Дніпро, пр-т Дмитра Яворницького, 108, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" (місцезнаходження: 51925, Дніпропетровська область, м. Камянське, вул.Соборна, 18 Б, ) штраф у сумі 354 715,99 грн., судовий збір у сумі 5 912,00 грн.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та способом, передбаченим Конституцією та законами України.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін.

Предметом дослідження є застосування до примусового виконання наказу № 904/3535/19 норми законодавства щодо встановленої тимчасової заборони на вчинення будь-яких виконавчих дій, у тому числі, примусового списання коштів з рахунків AT Укрзалізниця, згідно з приписами п. 3 Розділу III Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації.

У силу ст.ст. 1, 5 Законом України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів"

Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) державними виконавцями органів державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом ( стаття 3).

З врахуванням викладеного вище, відсутні підстави для повернення стягувачу без прийняття до виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/3851/19, постанова від 17.12.2019 р. про відкриття виконавчого провадження ВП № 60897297 винесена державним виконавцем Печерського відділу державної виконавчої служби м. Києва Коваль Л.І. в повній відповідності до Закону України Про виконавче провадження.

Ст. 124 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на усій території України.

При цьому, держава Україна на своїй території повинна забезпечити реалізацію всіх прав, що випливають з Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі й права на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя (рішення у справах "Півень проти України" від 29.06.2004 заява № 56849/00, "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997).

Європейський суд з прав людини також наголошував, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.

Конституційний Суд України неодноразово підкреслював, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (перше речення абзацу другого пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 225.04.2012 №11-рп/2012); право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист (абзац п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 р. № 5-рп/2013).

Зокрема, у рішенні № 2-р(II)/2019 від 15.05.2019 Конституційний Суд України наголосив, що забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні у зв`язку із внесенням Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02.06.2016 №1401-VIII змін до Конституції України та доповненням її, зокрема, статтею 129-1, частиною другою якої передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Аналіз статей 3, 8, частин першої, другої статті 55, частин першої, другої статті 129-1 Конституції України у їх системному зв`язку, наведених юридичних позицій Конституційного Суду України дає підстави стверджувати, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Одним із основних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення є закріплення у процесуальному законодавстві положень щодо здійснення судового контролю за виконанням судових рішень в справах та відповідні норми спрямовані на забезпечення виконання рішень суду.

виконання судового рішення є прямим обов`язком боржника (ч. 2 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження").

Відтак, за наявності будь-яких сумнівів з приводу правомірності чи неправомірності вчинення виконавцем певних дій, останні підлягають оцінці з точки зору їх спрямованості на забезпечення виконання остаточного судового рішення.

За обставин що склались у даній справі, оцінка таких обставин, доводів сторін (учасників судового процесу) та висновки, зроблені на підставі такої оцінки, не можуть бути на користь обставин, які спрямовані на перешкоджання виконанню остаточного судового рішення.

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що вимоги скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на дії та бездіяльність державного виконавця Коваль Л.І. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.231, 234, 339-343 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.28, 34, 38, 56 Закону України "Про виконавче провадження", господарський суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на дії та бездіяльність державного виконавця Коваль Л.І. у справі № 904/3851/19 - відмовити у повному обсязі.

Ухвала набирає законної сили з дня підписання - 19.07.2023р. та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені статтями 255, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України до Центрального апеляційного господарського суду.

Суддя С.П. Панна