РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.07.2023Справа № 910/3762/23

за позовом Фізичної особи-підприємця - Мазурика Богдана Володимировича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕМП-2000"

про стягнення 65 168,51 грн

Суддя: Людмила ШКУРДОВА.

Представники: без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа №910/3762/23 за позовом ФОП - Мазурика Богдана Володимировича до ТОВ "ТЕМП-2000" про стягнення 65 168,51 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати наданих позивачем послуг за договором-заявкою на перевезення вантажу №2509 від 02.02.2022, у зв`язку з чим у відповідача утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 51 072,00 грн.

Крім того, у зв`язку з порушенням відповідачем своїх зобов`язань, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

30.03.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на виникнення форс-мажорних обставин.

07.04.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій наведені доводи на спростування тверджень відповідача.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

02.02.2022 між ФОП Богданом Володимировичем (далі - позивач, виконавець) та ТОВ "Темп-2000" (далі - відповідач, замовник) укладено договір-заявку на перевезення вантажу №2509, предметом якої є роботи по організації перевезення вантажу по маршруту:

- Cegled (Угорщина) - м/п Чоп держ. ном. НОМЕР_2/НОМЕР_3;

- м/п Чоп- Київ (Україна) держ. ном. НОМЕР_2/НОМЕР_3.

Умовами договору-заявки передбачено, що оплата послуг здійснюється у безготівковій формі на умовах 100% оплати протягом 30 календарних днів з дня розвантаження автомобіля на підставі копії рахунку переданого виконавцем за допомогою факсимільного зв`язку, з подальшим отриманням оригіналу рахунка, товарно-транспортної накладної (CMR/TTH) з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу, акта приймання-передачі наданих послуг; термін доставки вантажу - з 05.02.2022 по 06.02.2022; фрахтова сума - 1 600,00 євро по курсу НБУ на дату розвантаження.

З акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №96 від 06.02.2022, який оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін без зауважень та заперечень, вбачається, що виконавцем виконані роботи по організації транспортно-експедиційних послуг автотранспортом загальною вартістю 51 072,000 грн без ПДВ.

Враховуючи умови договору-заявки, обов`язок відповідача з оплати наданих й прийнятих послуг з перевезення вантажу в розмірі 51 072,000 грн виник 08.03.2022.

Однак, на момент звернення до суду, відповідачем не здійснено оплати вартості вказаних робіт.

Згідно з приписами ст. 929 Цивільного кодексу України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач стверджує, що введення на території України воєнного стану є форс-мажорними обставинами, а тому ТОВ "Темп-2000" звільняється від відповідальності за невиконання свого грошового зобов`язання, у зв`язку з чим, на думку відповідача, позов не підлягає задоволенню у повному обсязі, а інфляційні страти та 3 % річних підлягають зменшенню.

Судом встановлено, що 25.11.2022 позивач надіслав на адресу відповідача лист з вимогою сплатити заборгованість, зокрема, за договором-заявкою на перевезення вантажу №2509 від 02.02.2022, до якого додав оригінал рахунку №96 від 06.02.2022, CMR FRK 541498 від 03.02.2022 та копію акту, що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист від 25.11.2022, фіскального чеку, накладної, роздруківки за відстеженням поштового відправлення про вручення 01.12.2022.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором-заявкою на перевезення вантажу №2509 від 02.02.2022, а відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 51 072,000 грн.

Керуючись положенням ч. 2. ст. 625 ЦК України, де вказано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача на його користь інфляційні втрати у розмірі 12 568,55 грн та 3% річних у розмірі 1 527,96 грн.

Судом перевірено розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за вказані позивачем періоди, та встановлено, що вказані розрахунки є арифметично правильними, а тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 12 568,55 грн та 3% річних у розмірі 1 527,96 грн.

У позовній заві позивач просив суд зазначити у рішенні про нарахування інфляційних втрат та 3% річних до моменту виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 11, 12 ст. 26 ЗУ "Про виконавче провадження", якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе зазначити у резолютивній частині рішення про нарахування органом (особою), що буде здійснювати примусове виконання рішення, 3% річних на залишок основного боргу, починаючи з 07.03.2023 до моменту повної оплати боргу, з урахуванням приписів законодавства України.

Нарахування 3% річних має здійснюватися за наступною формулою: С х 3 х Д : К : 100, де: С - несплачена сума основного боргу (станом на час ухвалення рішення суду - 51 962,00 грн); Д - кількість днів прострочення; К - кількість днів у році, в якому наявна непогашена заборгованість.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити органу (особі), що здійснює примусове виконання рішення суду, що в разі часткової сплати відповідачем боргу, 3 % річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, за визначеною вище формулою.

У той же час, суд звертає увагу позивача, що нормами процесуального закону не передбачено можливість зазначення у рішенні суду про нарахування інфляційних втрат до моменту виконання рішення.

Відносно тверджень відповідача про настання форс-мажорних обставин у зв`язку з введенням на території України військового стану, суд зазначає наступне.

З 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України введений воєнний стан, у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, що є форс-мажорною обставиною.

Разом з тим, форс-мажорні обставини не мають преюдиціального характеру і при їх визначенні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Доведення дії непереборної сили покладається на сторону, яка порушила зобов`язання.

Відповідачем не надано доказів, що наведені вище обставини були форс-мажорними для даного конкретного випадку невиконання господарського зобов`язання за укладеним між сторонами договором-заявкою в частині своєчасного та повного розрахунку за надані позивачем послуги, а тому відхиляються судом.

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази повідомлення відповідачем позивача про настання вказаних форс-мажорних обставин, сертифікат Торгово-промислової палати України, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, відповідачем не надавався ні позивачеві ні суду, лист ТПП України від 28.02.2022 не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

У зв`язку з наведеним судом відхиляються твердження відповідача про невиконання договірних зобов`язань через настання форс-мажорних обставин.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн позивачем надано копії договору про надання професійної правничої допомоги та представництво інтересів №01/06/02/2023 від 06.02.2023, додаткової угоди №7 від 20.02.2023 до договору, акту виконаних робіт (наданих послуг) від 07.03.2022, рахунку №7 від 07.03.2023.

На виконання умов договору представництво інтересів клієнта в суді здійснювалось адвокатом Мельником Василем Васильовичем, повноваження якого підтверджуються ордером на надання правничої (правової) допомоги серії ВК №1073144 виданим 07.03.2023 на підставі договору про надання професійної правничої допомоги та представництво інтересів №01/06/02/2023 від 06.02.2023.

Відповідно до ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач заперечує проти стягнення витрат на правничу допомогу, вважаючи їх необґрунтованими та неспівмірними з розглядом справи, просить суд зменшити такі витрати до 1 000,00 грн.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19 визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Враховуючи, що спір у справі №910/3762/23 є малозначним, відповідач просить зменшити витрати на послуги адввоката, дана справа не становить складності для підготовки правової позиції по справі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача усього розміру витрат на правову допомогу.

Надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат ФОП - Мазуриком Богданом Володимировичем на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд вважає, що витрати по їх оплаті підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача в розмірі 5 000,00 грн.

Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача витрат за переклад товарно-транспортної накладної у розмірі 400,00 грн.

Відповідно до ст. 127 ГПК України, до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, також належать витрати, пов`язані, зокрема із залученням перекладачів.

Згідно з ч. 4 ст. 127 ГПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

На підтвердження вимоги про стягнення з відповідача витрат на переклад міжнародної товарно-транспортної накладної долучено рахунок №45 від 07.03.2023 на загальну вартість 400,00 грн, акт виконаних робіт №45 від 07.03.2023, платіжну інструкцію №2102 від 08.03.2023 з призначенням платежу: за послуги перекладу згідно рахунку №45 від 07.03.2023.

Відповідач заперечує проти стягнення витрат на переклад міжнародної товарно-транспортної накладної, оскільки вважає, що такі витрати є звичайними витратами суб`єкта господарювання під час здійснення його діяльності.

Враховуючи заперечення відповідача та той факт, що суд не вимагав надати товарно-транспортну накладну, перекладену українською мовою, вказані витрати не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242, 247-252 ГПК України, Господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Темп-2000" (01133, м.Київ, вул.. Євгена Коновальця, буд. 29, код ЄДРПОУ - 31111758) на користь Фізичної особи-підприємця - Мазурика Богдана Володимировича ( АДРЕСА_1 , РНОКП - НОМЕР_1 ) заборгованість у розмірі 51 072 (п`ятдесят одна тисяча сімдесят дві) грн 00 коп., інфляційні втрати у розмірі 12 568 (дванадцять тисяч п`ятсот шістдесят вісім) грн 55 коп., 3% річних у розмірі 1 527 (одна тисяча п`ятсот двадцять сім) грн 96 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп., витрати на послуги адвоката у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн 00 коп.

3. Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2023 у справі №910/3762/23, здійснювати нарахування 3% річних на суму основного боргу у розмірі 51 072,00 грн, починаючи з 07.03.2023 до моменту виконання судового рішення в частині погашення суми основного боргу. Розрахунок 3% річних здійснювати за формулою: С х 3 х Д : К : 100, де: С - несплачена сума основного боргу (станом на час ухвалення рішення суду - 51 962,00 грн.); Д - кількість днів прострочення; К - кількість днів у році, в якому наявна непогашена заборгованість.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили через 20 днів з моменту виготовлення повного тексту рішення в разі не оскарження його в установленому порядку. Рішення може бути оскаржене в 20-денний строк до суду апеляційної інстанції.

Суддя Людмила ШКУРДОВА