ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2023 р. м. Київ Справа №911/136/23

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Стиролоптфармторг» (01024, м. Київ, вул. Антоновича, 14, кв. 26)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Домашня кухня» (03056, м. Київ, просп. Перемоги, буд. 31)

про стягнення 122430,00 грн

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Домашня кухня» (03056, м. Київ, просп. Перемоги, буд. 31)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стиролоптфармторг» (01024, м. Київ, вул. Антоновича, 14, кв. 26)

про розірвання договору оренди

Суддя Третьякова О.О.

Секретар судового засідання Капля Є.В.

Представники:

від позивача (відповідача за зустрічним позовом): Шевченко І.Л.

від відповідача (позивача за зустрічним позовом): Марушевська В.І.

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Стиролоптфармторг» (позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Домашня кухня» (відповідач) 122430,00 грн заборгованості по орендній платі за договором оренди №011221-ОР від 01.12.2021. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем як орендарем своїх зобов`язань за договором оренди №011221-ОР від 01.12.2021 в частині своєчасної та повної сплати орендної плати позивачу, який є орендодавцем за вказаним договором оренди.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.01.2023 відкрито провадження у справі №911/136/23, постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, встановлено сторонам строки для реалізації ними їх процесуальних прав.

03.02.2023 до Господарського суду Київської області від Товариства з обмеженою відповідальністю «Домашня кухня» (відповідач / позивач за зустрічним позовом) надійшла зустрічна позовна заява від 01.02.2023 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стиролоптфармторг» (позивач / відповідач за зустрічним позовом) про розірвання договору оренди від 01.12.2021 №011221-ОР. В обґрунтування зустрічних позовних вимог відповідач посилається на те, що у зв`язку із введенням на території України воєнного стану та неможливістю продовжувати орендувати майно відповідач 06.09.2022 направив позивачу на електронну адресу лист-звернення №2/05 від 05.09.2022 щодо вимушеного розірвання договору оренди. В подальшому позивач та відповідач в телефонному режимі узгодили, що передача (повернення) об`єкта оренди орендарем орендодавцю відбудеться 14.10.2022. 14.10.2022 комісією у складі представників позивача як орендодавця та відповідача як орендаря було проведено огляд та прийом об`єкта оренди та майна, що підтверджується відповідними актами передачі. Однак в подальшому позивач-орендодавець не надав відповідачу-орендарю акт приймання-передачі майна з оренди та не надав додаткову угоду про розірвання договору оренди. Відповідач у зустрічному позові стверджує, що він як орендар не захищений від зловживань з боку позивача-орендодавця у вигляді постійного ухилення від оформлення акта приймання-передачі (повернення) об`єкта оренди та подальшого стягнення таким чином орендної плати позивачем-орендодавцем до моменту підписання такого акта. Також в якості підстави свого зустрічного позову відповідач вказує запровадження воєнного стану на території України з 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, що відповідач розглядає як істотну зміну обставин відповідно до ч.2 ст.652 Цивільного кодексу України і підставу для розірвання договору оренди за рішенням суду на вимогу відповідача (позивача за зустрічним позовом).

Також 03.02.2023 до Господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на первісний позов, у якому відповідач стверджує, що позивач-орендодавець, прийнявши 14.10.2022 у відповідача-орендаря приміщення та майно з орендного користування та надавши рахунок на відшкодування вартості комунальних платежів від 14.10.2022, тим самим вчинив конклюдентні дії з припинення орендних правовідносин. У зв`язку з чим відповідач вважає, що орендна плата за договором оренди за період після 14.10.2022 не підлягає нарахуванню, і тому просить відмовити в задоволенні первісного позову.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.02.2022 зустрічну позовну заяву ТОВ «Домашня кухня» до ТОВ «Стиролоптфармторг» про розірвання договору оренди прийнято до спільного розгляду з первісним позовом у справі №911/136/23, здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 09.03.2023, встановлено сторонам строки для реалізації ними процесуальних прав.

16.02.2023 до Господарського суду Київської області від позивача (відповідача за зустрічним позовом) надійшла відповідь на відзив на первісний позов та надійшов відзив на зустрічний позов, у яких позивач не визнав факт припинення 14.10.2022 орендних правовідносин між сторонами, на який посилався відповідач-орендар у відзиві на первісний позов. Позивач зазначив, що у зв`язку з запровадженням воєнного стану та бойовими діями позивач як орендодавець частково погодився з пропозицією відповідача-орендаря про зменшення орендної плати, про що сторони підписали додаткову угоду від 28.02.2022: так, за договором оренди базова орендна плата становить 46200,00 грн на місяць, але додатковою угодою від 28.02.2022 на період березень-квітень 2022 орендна плата була зменшена до розміру 23100,00 грн на місяць. На період травень-червень 2022 позивач-орендодавець також надав для відповідача-орендаря знижку на сплату орендної плати в розмірі 23100,00 грн на місяць, а на період липень-вересень 2022 сторони погодили орендну плату в розмірі 30030,00 грн. Також позивач послався на те, що 14.10.2022 приміщення не було повернуто з оренди відповідачем позивачу, а в цей день представниками сторін лише було здійснено огляд приміщення та майна. В ході огляду у працівників позивача виникли зауваження щодо комплектності та стану орендованого майна, яке перебувало в приміщенні. Позивач вказав, що акти передачі від 14.10.2022, на які посилається відповідач, не є актами про повернення майна відповідачем позивачу, а є копіями актів приймання відповідачем від позивача майна в оренду. На цих копіях представники позивача Четвертак К.С. та Криворучко Д.В. 14.10.2022 поставили свої підписи як на доказ того, що вони дійсно в цей день оглянули орендоване майно, однак на цих копіях немає будь-якого напису про те, що у представників позивача не було зауважень до стану майна під час його огляду, вказані представники позивача своїм підписом на цих копіях не підтверджували ні факту того, що орендоване майно відповідає комплектації, ні факту передачі (повернення) майна від відповідача до позивача у зв`язку з закінченням строку оренди. При цьому у зв`язку із виявленням в орендованому приміщенні відсутності частини майна позивач-орендодавець 27.12.2022 подав до поліції заяву про крадіжку майна. Таким чином, позивач посилається на те, що орендні правовідносини між сторонами продовжились після 14.10.2022. Позивач не визнав зустрічний позов, посилаючись на те, що відповідач-орендар своїм зустрічним позовом бажає розірвати договір оренди не внаслідок істотної зміни обставин у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, а з метою отримання особистої вигоди внаслідок втрати у відповідача-орендаря інтересу до приміщення, при цьому втрата у відповідача-орендаря інтересу до приміщення не повинна створювати збитки для позивача-орендодавця. У зв`язку з цим позивач просив його первісний позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

07.03.2023 до Господарського суду Київської області від позивача надійшла заява від 07.03.2023 про зміну предмету первісного позову, яка за своєю суттю є заявою про збільшення розміру первісних позовних вимог до розміру 214830,00 грн.

08.03.2023 до Господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання від 07.03.2023 про долучення письмових доказів до матеріалів справи. У цьому клопотанні відповідач пояснив, що приміщення їдальні та майно за адресою: Київська область, м.Обухів, вул. Київська, 127, у періоді з 01.05.2020 по 14.10.2020 перебували під охороною фізичною особи-підприємця Криворучка Д.В. на підставі договору №01/05/2020 від 01.05.2020 та договору №2 від 12.10.2020, які укладені відповідачем в якості замовника із вказаною фізичною особою-підприємцем в якості надавача послуги з охорони майна.

В підготовче засідання 09.03.2022 з`явились представники позивача (відповідача за зустрічним позовом) та відповідача (позивача за зустрічним позовом), протокольною ухвалою суду в підготовчому засіданні оголошено перерву на 23.03.2023.

20.03.2022 до Господарського суду Київської області від відповідача (позивача за зустрічним позовом) надійшли додаткові пояснення, у яких він наполягає на тому, що 14.10.2022 відбулась передача (повернення) об`єкта оренди та майна, що в ньому знаходилось, представникам орендодавця-позивача, які, як стверджує відповідач, запевнили його в тому, що примірники актів прийому-передачі об`єкта оренди та майна будуть підписані директором орендодавця (позивача) та передані орендарю (відповідачу). Також відповідач стверджував, що він як орендар мав орендні правовідносини з позивачем тривалий час і завжди добросовісно виконував свої договірні зобов`язання, в той час як позивач весь час ігнорував прохання відповідача щодо приведення орендованого приміщення у відповідність із санітарними вимогами. Також відповідач послався на те, що при передачі йому майна в оренду позивач-орендодавець не надавав документів, в яких були б зафіксовані особливі характеристики, комплектність майна, рік виготовлення тощо, при цьому, як стверджував, відповідач, усе майно 14.10.2022 було ним повернуто орендодавцю- позивачу в тій комплектації та характеристиках, в яких це майно приймалось в оренду відповідачем-орендарем.

23.03.2022 до Господарського суду Київської області від позивача надійшли додаткові пояснення, у яких він ще раз заперечив обставини, на які посилався відповідач, про те, що 14.10.2022 відбулась передача (повернення) об`єкта оренди та майна, що в ньому знаходилось, представникам орендодавця-позивача. Позивач також зазначив, що твердження відповідача про повернення об`єкта оренди та майна відповідачем позивачу 14.10.2022 не підтверджується доказами, а факт укладення відповідачем з ФОП Криворучком Д.В. договорів про охорону орендованого майна не впливає на правовідносини позивача з відповідачем за договором оренди.

Підготовче засідання 23.03.2023 не відбулось у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги, ухвалою суду від 24.03.2023 підготовче засідання перепризначено на 06.04.2023.

06.04.2023 до Господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання від 04.04.2023 про долучення доказів до матеріалів справи, а саме фотографій, які, як стверджує позивач, підтверджують факти неналежного стану приміщення та факти відсутності та розукомплектування частини орендованого майна.

Також 06.04.2023 до Господарського суду Київської області від позивача надійшла заява від 04.04.2023 про зміну предмету первісного позову, яка за своєю суттю є заявою про збільшення розміру первісних позовних вимог до розміру 261030,00 грн. До цієї заяви додані докази направлення позивачем її копії з додатками відповідачу.

В підготовче засідання 06.04.2023 з`явились представники позивача та відповідача, протокольними ухвалами прийняті заяви позивача про збільшення розміру первісних позовних вимог до розміру 261030,00 грн, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.04.2023.

Судове засідання 20.04.2023 не відбулось у зв`язку із перебуванням судді Третьякової О.О. на лікарняному, ухвалою суду від 25.04.2022 судове засідання призначено на 11.05.2023.

В судове засідання 11.05.2023 з`явились усі сторони, які надали пояснення по суті справи, в судовому засіданні оголошувались перерви відповідно на 25.05.2023 та на 01.06.2023.

За результатами з`ясування обставин справи, перевірки їх доказами та проведення судових дебатів 01.06.2023 у судовому засіданні після виходу з нарадчої кімнати судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши первісні позовні вимоги та заперечення проти них, зустрічні позовні вимоги та заперечення проти них, з`ясувавши всі фактичні обставин справи, на яких ґрунтуються первісні та зустрічні позовні вимоги та заперечення проти них, оцінивши наявні докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спорів по суті, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд

встановив:

01.12.2021 між ТОВ «Стиролоптфармторг» (позивач) в якості орендодавця та ТОВ «Домашня кухня» (відповідач) в якості орендаря було укладено договір оренди №011221-ОР (надалі Договір), за умовами пункту 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нежитлове двоповерхове приміщення їдальні (надалі об`єкт оренди) та майно (цінні та малоцінні засоби), яке встановлено та знаходиться та об`єкті оренди (надалі майно). Об`єкт оренди та майно належить орендодавцю на праві власності та розташовані за адресою: Київська область, м.Обухів, вул. Київська, 127. Загальна площа об`єкта оренди становить 1260 кв.м., стан об`єкта оренди на момент передачі в оренду задовільний та відповідає умовами Договору. Разом з об`єктом оренди в аналогічному порядку передачі-прийманню підлягає майно, яке встановлено та знаходиться на об`єкті оренди, перераховане в Додатках 2 та 3 до цього Договору.

Згідно з пунктом 1.4. Договору об`єкт оренди та майно повинні використовуватись орендарем в сфері громадського харчування у відповідності до напрямків господарської діяльності орендаря в межах діючого законодавства України.

Пунктами 2.1, 2.3 та 2.4 Договору сторони узгодили, що орендна плата за один базовий місяць оренди об`єкта оренди та майна становить 46200,00 грн, в т.ч. ПДВ. Протягом п`яти банківських днів з дати підписання Договору орендар зобов`язується сплатити суму орендної плати за перший і останній місяці оренди. В подальшому, за кожний наступний базовий місяць оренди, орендар сплачує предоплату до 10-го числа шляхом її перерахування на поточний рахунок орендодавця. Розрахунковим періодом є один календарний місяць. Відповідно до п.2.6 Договору крім орендної плати орендар відшкодовує витрати орендодавця з комунальних послуг на підставі виставлених орендодавцем (комунальними службами) рахунків або відповідних договорів окремо від орендної плати. Порядок та підстави індексації та перегляду розміру орендної плати сторони визначили в пунктах 2.7 та 2.8 Договору. Зокрема, із пункту 2.7 Договору випливає, що підставою для перерахунку (індексації) розміру орендної плати є збільшення офіційного курсу НБУ гривні до долару США з дати підписання Договору до дати виставлення рахунку на 1% і більше (тобто в разі знецінення національної валюти гривні). Відповідно до п.2.8 Договору розмір орендної плати переглядається на кожний наступний календарний рік шляхом укладання додаткової угоди.

Права та обов`язки орендаря та орендодавця сторони визначили в статті 3 Договору. Зокрема, відповідно до п.3.1.2 орендар зобов`язується своєчасно та в повному обсязі вносити орендну плату та інші платежі, передбачені цим Договором. Пунктом 3.1.3 Договору встановлений обов`язок орендаря в разі закінчення строку дії цього Договору або при його розірванні, достроковому припиненні, протягом трьох робочих днів з дати настання відповідної події повернути орендодавцю за Актом прийому-передачі об`єкт оренди та майно в стані, не гіршому ніж на момент його прийняття в оренду з урахуванням фізичного зносу, відшкодувати збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) об`єкта оренди. Відповідно до п.3.3.1 Договору орендодавець зобов`язаний підготувати та передати орендарю об`єкт оренди та майно в оренду не пізніше 01.01.2022. Передача об`єкта оренди та майна оформлюється Актами прийому-передачі (Додатки №1, №2, №3 до цього Договору), які після їх підписання є невід`ємною частиною Договору.

01.01.2022 за актом прийому-передачі (Додаток 1 до Договору) орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування нежитлове двоповерхове приміщення їдальні загальною площею 1260 кв.м. (об`єкт оренди), що розташоване за адресою: Київська область, м.Обухів, вул. Київська, 127. Також 01.01.2022 за актом прийому-передачі (Додаток 2 до Договору) орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування майно, яке встановлено та знаходиться на об`єкті оренди (цінні засоби), за переліком згідно з цим актом в загальній кількості 375 одиниць (побутова техніка, меблі, ємності та інші цінності згідно з переліком в акті). Також 01.01.2022 за актом прийому-передачі (Додаток 3 до Договору) орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування майно, яке встановлено та знаходиться на об`єкті оренди (малоцінні засоби), за переліком згідно з цим актом в загальній кількості 1528 одиниць (столові прибори, столовий посуд та інші малоцінні засоби згідно з переліком в акті).

28.02.2022 сторони підписали додаткову угоду до Договору, з пунктів 1 та 4 якої випливає, що сторони вказаною додатковою угодою змінили, зокрема, розмір орендної плати для періодів оренди березень та квітень 2022, встановивши її в розмірі 23100,00 грн за один місяць, тобто в розмірі 50% від первісно погодженого в Договорі (46200х0,5=23100).

Вищевказані обставини справи підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами та не оспорюються сторонами.

Наявними в матеріалах справи рахунками позивача та платіжними дорученнями відповідача також підтверджується та сторони не заперечують, що позивач як орендодавець виставив відповідачу як орендарю наступні рахунки для сплати орендної плати за Договором за наступні періоди (місяці) оренди, а відповідач фактично оплатив позивачу деякі з цих рахунків (місяці оренди), а саме відповідач фактично оплатив позивачу орендну плату за періоди оренди з січня по серпень 2022, а також сплатив аванс за «останній місяць оренди»:

Місяць оренди, за який виставлено рахунокРозмір орендної плати за умовами Договору (з урахуванням знижки від орендодавця)№ та дата документа (рахунка позивача про нарахування орендної плати або платіжного доручення відповідача про сплату )Сума рахунку позивачаСума оплати відповідача відповідно до платіжного доручення
Січень 202246200,00 грнрахунок позивача №2588 від 01.12.2021 для сплати орендної плати за січень 2022 та орендної плати за останній місяць оренди92400,00 грн (з яких 46200 за січень 2022 та 46200 за «останній місяць оренди») 92400,00 грн
платіжне доручення відповідача №1530 від 17.12.2021
Лютий 202246200,00 грнрахунок позивача №95 від 31.01.202246200,00 грн46200,00 грн
платіжне доручення відповідача №76 від 09.02.2022
Березень 202223100,00 грнрахунок позивача №333 від 28.02.202223100,00 грн23100,00 грн
платіжне доручення відповідача №191 від 15.04.2022
Квітень 202223100,00 грнрахунок позивача №603 від 31.03.202223100,00 грн23100,00 грн
платіжне доручення відповідача №209 від 29.04.2022
Травень 202223100,00 грнрахунок позивача №803 від 30.04.202223100,00 грн23100,00 грн
платіжне доручення відповідача №253 від 20.05.2022
Червень 202223100,00 грнрахунок позивача №962 від 31.05.202223100,00 грн23100,00 грн
платіжне доручення відповідача №325 від 17.06.2022
Липень 202230030,00 грнрахунок позивача №1255 від 30.06.202230030,00 грн30030,00 грн
платіжне доручення відповідача №397 від 20.07.2022
Серпень 202230030,00 грнрахунок позивача №1417 від 31.07.202230030,00 грн30030,00 грн
платіжна інструкція відповідача №475 від 18.08.2022
Вересень 202230030,00 грнрахунок позивача №1667 від 31.08.202230030,00 грнрахунок не сплачений
Жовтень 202246200,00 грнрахунок позивача №2131 від 30.09.202246200,00 грнрахунок не сплачений
Листопад 202246200,00 грнрахунок позивача №2149 від 31.10.202246200,00 грнрахунок не сплачений
Грудень 202246200,00 грнрахунок позивача №2311 від 30.11.202246200,00 грнрахунок не сплачений
Січень 202346200,00 грнрахунок позивача №2574 від 31.12.202246200,00 грнрахунок не сплачений
Лютий 202346200,00 грнрахунок позивача №123 від 31.01.202346200,00 грнрахунок не сплачений
Березень 202346200,00 грнрахунок позивача №341 від 28.02.202346200,00 грнрахунок не сплачений
«Останній місяць оренди»46200,00 грнрахунок позивача №2588 від 01.12.2021 для сплати орендної плати за січень 2022 та орендної плати за останній місяць оренди92400,00 грн (з яких 46200,00 за січень 2022 та 46200 за останній місяць орендиСплачений повністю платіжним дорученням №1530 від 17.12.2021
Всього: 598290,00 грн 598290,00 грн291060, 00 грн

Таким чином, сторони не заперечують право позивача на отримання за Договором за періоди оренди з січня по серпень 2022 орендної плати в загальній сумі 244860,00 грн (46200+46200+23100+23100+23100+23100+30030+30030=244860). При цьому орендна плата за періоди оренди з січня по серпень 2022 в загальній сумі 244860,00 грн внесена відповідачем позивачу за Договором повністю (46200+46200+23100+23100+23100+23100+30030+30030 = 244860,00) і у сторін немає спору щодо нарахування та сплати орендної плати за періоди оренди з січня по серпень 2022.

Листом №2/05 від 05.09.2022 відповідач-орендар повідомив позивача-орендодавця про припинення дії Договору 30.09.2022 у зв`язку з військовим станом на території України та неможливістю відповідача продовжувати оренду майна та сплачувати орендну плату в погодженому в Договорі розмірі.

Відповідно до правових позицій обох сторін у справі сторони не заперечують, що 14.10.2022 представники позивача-орендодавця Криворучко Д.В. та Четвертак К.С. спільно з представниками відповідача-орендаря Робак В.П. та Пацкан О.С. провели огляд об`єкта оренди та орендованого майна на об`єкті за адресою: Київська обл., м.Обухів, вул. Київська, 127. При цьому вказані представники позивача Криворучко Д.В. та Четвертак К.С. та представники відповідача Робак В.П. та Пацкан О.С. 14.10.2022 поставили свої підписи на:

1) копії акта прийому-передачі від 01.01.2022 (Додаток 2 до Договору), відповідно до якого орендодавець передавав, а орендар приймав в строкове платне користування майно, яке встановлено та знаходиться на об`єкті оренди (цінні засоби), та на

2) копії акта прийому-передачі від 01.01.2022 (Додаток 3 до Договору), відповідно до якого орендодавець передавав, а орендар приймав в строкове платне користування майно, яке встановлено та знаходиться на об`єкті оренди (малоцінні засоби).

Відповідно до правової позиції позивача у даному спорі, позивач ці копії актів від 01.01.2022 з проставленими на них 14.10.2022 підписами представників сторін не вважає актами прийому-передачі (повернення) об`єкта оренда та майна від відповідача позивачу. В той же час, відповідно до правової позиції відповідача у даному спорі, відповідач, навпаки, стверджує, що ці копії актів від 01.01.2022 з проставленими на них 14.10.2022 підписами за своєю суттю є актами від 14.10.2022 про повернення об`єкта оренда та орендованого майна від відповідача позивачу.

Крім того, представники відповідача-орендаря Робак В.П. та Пацкан О.С. склали в односторонньому порядку (без участі представників позивача-орендодавця) акт від 14.10.2022 про передачу орендованого приміщення та майна, в якому зазначили, що 14.10.2022 відбулось повернення об`єкта оренди та майна з орендного користування за Договором. В цьому акті представники відповідача також вказали, що 14.10.2022 було проведено огляд об`єкта оренди та майна в присутності ОСОБА_1 (начальника служби безпеки ТОВ «СТИРОЛОПТФАРТОРГ»), який представився головою комісії з прийому приміщення та майна, та ОСОБА_2 (економіста ТОВ «СТИРОЛОПТФАРТОРГ»), який представився членом комісії з прийому приміщення майна. Цей складений представниками відповідача-орендаря акт від 14.10.2022 не містить підписів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які в цьому акті названі відповідно «головою комісії з прийому приміщення та майна» та «членом комісії з прийому приміщення та майна», рівно як і не містить підпису будь-якого іншого представника позивача-орендодавця, в т.ч. не містить графи для можливості підпису цього акта ким-небудь зі сторони орендодавця, а містить графу для можливості підпису цього акта лише представниками відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та містить підписи відповідно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

У відповідь на лист відповідача №2/05 від 05.09.2022 позивач (орендодавець) направив відповідачу (орендарю) вимогу №01/27/10-2022 від 27.10.2022, в якій позивач зауважив, що договір оренди може бути розірваний лише за згодою сторін, а також те, що у випадку припинення договірних відносин майно, яке було передано в оренду відповідачу разом з об`єктом оренди, має знаходитися та бути встановленим на об`єкті оренди, а сміття орендаря має бути вивезене орендарем, враховуючи, що за умовами Договору в разі дострокового припинення Договору на орендарі лежить обов`язок повернути орендодавцю об`єкт оренди та орендоване майно за Актом прийому-передачі в стані, не гіршому ніж на момент прийняття його в оренду з урахуванням фізичного зносу.

Також позивач направив відповідачу вимогу від 21.11.2022 №01/21/11-2022, в якій послався на те, що ним 09.11.2022 було проведено перевірку цільового використання наданого в оренду відповідачу об`єкта оренди, в результаті якої виявлено відсутність частини майна. У вказаній вимозі позивач-орендодавець повідомив відповідачу-орендарю конкретний перелік зауважень позивача до стану орендованого майна (перелік відсутнього майна та перелік розукомплектованого майна).

У відповідь на вимогу позивача від 21.11.2022 №01/21/11-2022 відповідач надав лист вих.№28/11 від 28.11.2022, яким повідомив позивача про готовність до конструктивного діалогу та мирного вирішення питання, а також запросив у позивача документи про ринкову та балансову вартість орендованого майна.

У відповідь на лист відповідача вих.№28/11 від 28.11.2022 позивач направив відповідачу повторну вимогу від 05.12.2022 №01/05/12-2022, в якій позивач повторно повідомив відповідача про конкретні зауваження позивача до стану орендованого майна. При цьому позивач відмовився повідомляти відповідачу балансову вартість орендованого майна, однак зауважив, що інформація про ринкову вартість аналогічного майна є загальнодоступною і тому відповідач-орендар не обмежений у можливості самостійно придбати за ринковими цінами аналогічне майно на заміну того майна, яке зникло і не повернуте орендарем орендодавцю.

В подальшому позивач направив відповідачу вимогу від 23.12.2022 №01/23/12-2022 щодо сплати заборгованості за Договором у сумі 122430,00 грн, що за своєю суттю є несплаченою орендною платою за вересень, жовтень та листопад 2022 (30030 + 46200 + 46200 = 122430).

У відповідь на вимогу позивача від 23.12.2022 №01/23/12-2022 відповідач у листі вих №1/04 від 04.01.2023 зазначив, що він не визнає заборгованість в сумі 122430,00 грн та вважає, що заборгованість відсутня, оскільки відповідач повністю розрахувався з позивачем за період оренди до 14.10.2022, а позивач ухиляється від підписання акта приймання-передачі приміщення.

Звертаючись до суду первісним позовом (з урахуванням заяв про збільшення розміру позовних вимог), позивач посилається на виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості за Договором щодо сплати орендної плати за періоди оренди вересень 2022 (30030,00 грн) та жовтень 2022-березень 2023 (46200х6=277200,00 грн), а всього за вересень 2022-березень 2023 в загальній сумі 307230,00 грн (30030+277200=307320), яку позивач зменшує на розмір сплаченої відповідачем відповідно до платіжного доручення №1530 від 17.12.2021 предоплати в сумі 46200,00 грн за «останній місяць оренди», і таким чином позивач в первісному позові заявляє до стягнення з відповідача 261030,00 грн заборгованості по орендній платі 0=261030), що фактично відповідає нарахованому позивачем боргу з орендної плати за періоди оренди з вересня 2022 по лютий 2023 (30030+5х46200=261030).

Відповідач, заперечуючи проти первісного позову, стверджує про дострокове припинення орендних правовідносин за Договором з 14.10.2022 та відсутність у зв`язку з цим заборгованості відповідача перед позивачем по сплаті орендної плати, враховуючи, що орендна плата за періоди січень-серпень 2022 сплачена відповідачем позивачу повністю і спору щодо оплати періодів оренди січень-серпень 2022 у сторін не має, а орендна плата за період вересня 2022 (30030,00 грн) та за період з 01 по 14 жовтня 2022 (сума відповідачем не вказана) покривається (вже фактично сплачена) за рахунок сплаченої відповідачем позивачу відповідно до платіжного доручення №1530 від 17.12.2021 предоплати в сумі 46200,00 грн за «останній місяць оренди».

Позивач обставин дострокового припинення орендних правовідносин за Договором з 14.10.2022, про які стверджує відповідач, не визнає та посилається на те, що орендні правовідносини за Договором продовжили тривати після 14.10.2022, оскільки Договір не був достроково припиненим.

Крім того, відповідачем у справі заявлено до позивача зустрічний позов про розірвання Договору з підстав істотної зміни обставин відповідно до ч.2 ст.652 Цивільного кодексу України.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з того, що між сторонами на підставі Договору від 01.12.2021 виникли правовідносини за договором оренди.

Так, згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.1 ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Згідно з ч.3 ст.285 та ч.1 ст.286 Господарського кодексу України орендар зобов`язаний берегти орендоване майно відповідно до умов договору, запобігаючи його псуванню або пошкодженню, та своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату. Орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до ч.1 ст.762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За приписами ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розглядаючи первісний позов та заперечення проти нього, в т.ч. вирішуючи спір між сторонами в питанні того, чи був припинений Договір достроково з 14.10.2022, на що посилався відповідач, який заперечував проти первісного позову саме з цієї підстави, та що, в свою чергу, заперечував позивач, який підтримав первісний позов, в т.ч. надаючи оцінку наданим сторонами доказам з цього приводу, суд зазначає, що відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Передбачений статтею 13 Господарського процесуального кодексу України принцип змагальності господарського судочинства надає сторонам достатні процесуальні можливості у представленні та доказуванні своєї позиції, спростуванні позиції інших учасників процесу з метою правильного вирішення спору.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи надані відповідачем копію акта прийому-передачі цінних засобів від 01.01.2022 (Додаток 2 до Договору) та копію акта прийому-передачі малоцінних засобів від 01.01.2022 (Додаток 3 до Договору), на яких представники позивача Криворучко Д.В. та ОСОБА_2 спільно з представниками відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 поставили свої підписи 14.10.2022, суд зазначає наступне.

Доводи відповідача на те, що копія акта прийому-передачі цінних засобів від 01.01.2022 (Додаток 2 до Договору) та копія акта прийому-передачі малоцінних засобів від 01.01.2022 (Додаток 3 до Договору), на яких представники позивача Криворучко Д.В. та ОСОБА_2 спільно з представниками відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 поставили свої підписи 14.10.2022 в ході огляду орендованого майна, є актами від 14.10.2022 про повернення об`єкта оренди та майна відповідачем позивачу, суд відхиляє, оскільки за своїм змістом ці акти від 01.01.2022 є актами про передачу цінних засобів та малоцінних засобів (майна) позивачем відповідачу в оренду 01.01.2022. Само по собі проставлення в подальшому 14.10.2022 чиїх-небудь підписів на копіях цих актів від 01.01.2022 не перетворює текстуальний зміст цих актів від 01.01.2022 в акти про повернення майна з оренди від відповідача позивачу. Крім того, суд відмічає, що 01.01.2022 позивач як орендодавець та відповідач як орендар при передачі об`єкта оренди та майна позивачем відповідачу склали не два, а три акта від 01.01.2022, а саме:

1) акт від 01.01.2022 щодо передачі в оренду приміщення Додаток 1 до Договору,

2) акт від 01.01.2022 щодо передачі в оренду майна, яке розташоване в приміщенні та іменується сторонами «цінними засобами»,

3) акт від 01.01.2022 щодо передачі в оренду майна, яке розташоване в приміщенні та іменується сторонами «малоцінні засобами»

При цьому акти від 01.01.2022 підписувались керівниками орендодавця та орендаря.

Отже, відповідно до пункту 3.1.3 Договору відповідач як орендар в разі закінчення строку дії цього Договору або при його розірванні, достроковому припиненні, протягом трьох робочих днів з дати настання відповідної події повинен був повернути орендодавцю (особі, уповноваженій орендодавцем) за актом (актами) прийому-передачі не тільки цінні засоби та малоцінні засоби (майно, яке розміщене в приміщенні), а й повернути позивачу за актом сам об`єкт оренди (приміщення). Доказів повернення відповідачем позивачу об`єкта оренди із оформленням відповідного акта відповідачем суду не надано, рівно як і не надано доказів того, щоб представники позивача Криворучко Д.В. та Четвертак К.С. були уповноважені орендодавцем на підписання актів прийому-передачі об`єкта оренди та майна.

Посилання відповідача на складений представниками відповідача Робак В.П. та Пацкан О.С. акт від 14.10.2022 про передачу орендованого приміщення та майна є неспроможним, оскільки цей акт складений без участі представників орендодавця (позивача) і є одностороннім доказом, який створений самим відповідачем. При цьому, якщо, як стверджує відповідач, такий акт від 14.10.2022 про передачу орендованого приміщення та майна дійсно складався саме 14.10.2022 і у представників орендодавця, як також стверджує відповідач, не було ніяких зауважень до змісту цього акта, то ніщо не заважало відповідачу 14.10.2022 підписати цей акт у орендодавця (позивача). Однак підписи позивача-орендодавця (його представників) на цьому акті від 14.10.2022 про передачу орендованого приміщення та майна відсутні. У зв`язку з цим цей акт від 14.10.2022 не може бути розцінений в якості доказу повернення об`єкта оренди позивачу відповідачем відповідно до пункту 3.1.3 Договору.

При цьому суд також зауважує, що за приписами ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Умови підписаного сторонами Договору не встановлювали право орендаря (відповідача) на дострокове припинення Договору в односторонньому порядку.

Отже, відповідач не міг не знати про те, що його лист №2/05 від 05.09.2022, яким відповідач повідомляв позивача про припинення дії Договору з 30.09.2022 у зв`язку з військовим станом на території України та неможливістю відповідача продовжувати оренду майна та сплачувати орендну плату в погодженому в Договорі розмірі, сам по собі не був достатньою підставою для припинення Договору, оскільки був односторонньою дією (пропозицією) відповідача, яка потребувала акцепту позивача.

Відповідач при цьому посилається у спорі також на те, що позивач-орендодавець, прийнявши 14.10.2022 у відповідача-орендаря приміщення та майно з орендного користування та надавши рахунок на відшкодування вартості комунальних платежів від 14.10.2022, тим самим вчинив конклюдентні дії з припинення орендних правовідносин.

Суд не може погодитись з цією позицією відповідача, виходячи з наступного.

Загальний порядок укладення договорів врегульований положеннями, зокрема, статей 205, 207, 638-642 Цивільного кодексу України та статті 181 Господарського кодексу України. З аналізу зазначених норм убачається, що за загальним правилом договір є укладеним у випадку повного і безумовного прийняття (акцепту) однією стороною пропозиції іншої сторони про укладення договору (оферти). При цьому укладання господарських договорів допускається у спрощений спосіб шляхом обміну листами, прийняття до виконання замовлень тощо. Зокрема, прийняттям пропозиції відповідно до частини 2 статті 642 Цивільного кодексу України є вчинення особою, яка одержала оферту, відповідних конклюдентних дій (надання послуг, сплата коштів тощо). Зазначена правова норма не містить вичерпного переліку можливих конклюдентних дій.

Разом з тим, статтею 654 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Пунктом 9.5 Договору сторони передбачили, що оригінали, зокрема, додатків, змін та доповнень до Договору, повинні бути направлені іншій стороні не пізніше 2-х робочих днів з дати оформлення (підписання уповноваженим представником та скріплення печаткою).

При цьому відповідно до ч.2 ст.639 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Отже, оскільки основний Договір був укладений у письмовій формі і не передбачав права орендаря на його дострокове розірвання в односторонньому порядку, то є підстави для висновку про те, що дострокове розірвання цього Договору з ініціативи орендаря повинно було вчинятись сторонами у письмовій формі та за взаємною згодою сторін, тобто шляхом підписання сторонами змін та доповнень до Договору.

Суд може погодитись з відповідачем в тому, що, у зв`язку з ініціюванням відповідачем в листі №2/05 від 05.09.2022 дострокового розірвання Договору, сторони протягом вересня-жовтня 2022 вчинили певні підготовчі дії та наблизились до досягнення угоди про дострокове розірвання Договору проводили переговори, провели огляд майна, порахували вартість комунальних платежів, однак ці підготовчі дії сторін за своєю юридичною природою не є угодою про дострокове розірвання Договору, оскільки в силу ч.2 ст.639 та ст.654 Цивільного кодексу України така угода вважається укладеною з моменту надання їй письмової форми, однак письмової угоди сторони станом на жовтень 2022 не підписали.

Враховуючи викладене, суд відхиляє аргументи відповідача про вчинення позивачем в жовтні 2022 конклюдентних дій, які б призвели до дострокового розірвання Договору з 14.10.2022.

Більш того, відповідно до обставин справи, не пізніше кінця жовтня 2022 між позивачем як орендодавцем та відповідачем як орендарем виник спір щодо стану орендованого майна, враховуючи наявність вимоги позивача №01/27/10-2022 від 27.10.2022 відповідачу, в якій позивач зазначав, що договір оренди може бути розірваний лише за згодою сторін та що у випадку припинення договірних відносин майно, яке було передано в оренду позивачем відповідачу разом з об`єктом оренди, має знаходитися та має бути встановленим на об`єкті оренди, а сміття орендаря має бути вивезене орендарем. Цей спір сторони самостійно не змогли врегулювати і, відповідно, не підписали угоду про дострокове розірвання Договору.

Крім того, вбачається суперечливість позиції самого відповідача у цьому питанні, який, з одного боку, стверджує про досягнення угоди про дострокове розірвання Договору з 14.10.2022, а з іншого боку, одночасно також стверджує, що позивач, не підписуючи акт про повернення об`єкта оренди, зловживає своїми правами та здійснює дії, що сприяють збільшенню розміру збитків відповідачу. Тобто сам відповідач також визнає або допускає, що угода про дострокове розірвання Договору з 14.10.2022 насправді не була укладена між позивачем та відповідачем, враховуючи, що сторони її не підписали. Більш того, відповідач, стверджуючи у відзиві на первісний позов про дострокове розірвання Договору з 14.10.2022, одночасно у цій справі пред`являє зустрічний позов про розірвання Договору, що також вказує на суперечливість позиції відповідача в питанні наявності між сторонами угоди про дострокове розірвання Договору з 14.10.2022.

Щодо доводів відповідача про зловживання позивачем своїми правами шляхом не підписання документів про дострокове розірвання Договору та порушення принципів справедливості, добросовісності та розумності, то суд також не може погодитись з цими доводами відповідача, виходячи з наступного.

Договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України).

Однією з істотних умов договору оренди є умова про строк, на який укладається договір оренди (ч.1 ст.284 Господарського кодексу України).

Як вказував Верховний Суд у постанові від 06.11.2019 у справі №909/51/19, ключовою рисою цивільного права є автономія волі сторін, яка знаходить своє втілення у принципі свободи договору. Свобода договору, закріплена у якості однієї із засад цивільного законодавства, сформульована у ст. 6 та 627 Цивільного кодексу України, у відповідності до яких сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов`язки учасників. Зміст договору становлять умови як ті, що погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові на підставі чинного законодавства.

Отже, принцип свободи договору надає сторонам можливість гнучко, швидко і ефективно регулювати відносини в сфері цивільного обороту шляхом узгодження та фіксації в договорі взаємних прав та обов`язків сторін з урахуванням конкретної ситуації та інтересів обох сторін.

Відповідно до обставин даної справи і Товариство з обмеженою відповідальністю «Стиролоптфармторг» (позивач, орендодавець) і Товариство з обмеженою відповідальністю «Домашня кухня» (відповідач, орендар), кожен з яких має досвід орендних правовідносин у господарській діяльності, при укладенні Договору не могли не знати того, що умови про строк договору оренди в залежності від намірів сторін та досягнутої сторонами в договорі домовленості можуть бути або гнучкими або жорсткими:

- гнучкі умови щодо строку в договорі оренди допускають дострокове розірвання такого договору з ініціативи якої-небудь із сторін. Для цього в договорі оренди встановлюють, як правило, певний проміжок часу, до якого сторона-ініціатор дострокового розірвання договору має завчасно повідомити іншу сторону про своє бажання розірвати договір. Перевагою гнучкого строку оренди для сторони орендаря в такому договорі є можливість швидко залишити об`єкт оренди та знайти інший, якщо такий об`єкт перестав влаштовувати орендаря (наприклад, у разі недостатнього доходу орендаря від діяльності на орендованому об`єкті, виявлення непідходящого стану об`єкта оренди, збільшення орендодавцем орендних платежів тощо). Для сторони орендодавця перевагою гнучкого строку оренди є можливість шукати більш підходящого орендаря (наприклад, здати об`єкт оренди в оренду новому орендарю за більшу ціну або більш дбайливому орендарю) або можливість швидко звільнити об`єкт від оренди (наприклад, з метою його продажу чи реконструкції тощо). Недоліком гнучкого строку оренди для обох сторін такого договору є невпевненість в тому, наскільки тривалими будуть орендні правовідносини між ними за таким договором;

- жорсткі умови щодо строку в договорі оренди передбачають фіксований строк орендних правовідносин і обмежують випадки дострокового розірвання договору оренди з ініціативи однієї із сторін. Для цього в договорі оренди встановлюють, як правило, виключний перелік випадків, коли допускається його дострокове розірвання. Перевагою жорсткого строку оренди для сторони орендаря в такому договорі є впевненість в тому, що він зможе орендувати об`єкт оренди протягом фіксованого строку та за фіксованою ціною. Для орендодавця перевагою жорсткого строку оренди є впевненість в наявності прогнозованого джерела доходу у вигляді орендної плати протягом фіксованого строку та у фіксованому розмірі.

Кожен договір оренди укладається індивідуально, однак так чи інакше він буде включати або більш гнучкі або більш жорсткі умови щодо строку оренди.

В добровільно укладеному між позивачем та відповідачем Договорі від 01.12.2021 сторони зафіксували його строк (до 31.12.2023 пункт 8.1 Договору) те не передбачили право орендаря-відповідача на дострокове розірвання Договору.

У ст.629 Цивільного кодексу України закріплений основоположний принцип договірного права «pacta sunt servanda», відповідно до якого договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, у разі виникнення у відповідача як орендаря ініціативи змінити Договір (змінити строк Договору, достроково припинити Договір) саме відповідач повинен був в такому разі письмово узгодити з позивачем (орендодавцем) умови про зміну (дострокове розірвання) Договору, враховуючи, що зміна Договору допускається лише за наявності згоди іншої сторони орендодавця (позивача).

При цьому, оскільки відповідно до ч.1 ст.1 Цивільного кодексу України цивільні відносини між позивачем та відповідачем, що виникли з Договору, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності їх учасників, то позивач, який є стороною орендодавця за Договором, не обов`язково повинен був погоджуватись з ініціативою відповідача у листі №2/05 від 05.09.2022 про дострокове розірвання Договору на умовах саме відповідача.

Відповідно до обставин даної справи, сторони протягом вересня-жовтня 2022 письмово не узгодили умови про дострокове розірвання Договору (не підписали угоду про дострокове розірвання), а в подальшому (не пізніше кінця жовтня 2022) у відповідача з позивачем додатково виник спір щодо стану орендованого майна, враховуючи наявність вимоги позивача №01/27/10-2022 від 27.10.2022 відповідачу, в якій позивач зазначав, що договір оренди може бути розірваний лише за згодою сторін та що у випадку припинення договірних відносин майно, яке було передано в оренду позивачем відповідачу разом з об`єктом оренди, має знаходитися та має бути встановленим на об`єкті оренди, а сміття орендаря має бути вивезене орендарем.

Той факт, що позивач після вересня 2022 на підставі укладеного між сторонами Договору та за відсутності додаткової угоди про його зміну чи дострокове розірвання продовжив нараховувати відповідачу орендну плату, само по собі не може розцінюватись як зловживання позивача своїми правами орендодавця, оскільки в Договорі сторони домовились про фіксований строк орендних правовідносин, а внесення змін до чи розірвання Договору між сторонами не відбулось, тобто позивач-орендодавець не був позбавлений права на отримання за Договором орендної плати після вересня 2022.

Доводи відповідача про те, що відповідачем було укладено з ФОП Криворучко Д.М. договір про надання послуг №01/05/2020 від 01.05.2020 та договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 12.10.2020 №2, на підставі яких відповідач стверджує, що саме ФОП Криворучко Д.М. повинен був забезпечити охорону орендованого майна, суд відхиляє як такі, що не мають значення для вирішення первісного та зустрічного позовів між позивачем та відповідачем у межах заявлених вимог. Суд зауважує, що у межах справи №911/136/23 не заявлені вимоги про відшкодування вартості орендованого майна та не досліджуються обставини того, чи зникла частина орендованого майна, за яких обставин, хто винен у цьому та хто несе відповідальність за зникнення та/або розукомплектування орендованого майна. Натомість для вирішення справи №911/136/23 має значення обставина того, чи передано майно з оренди і чи уклали сторони угоду про дострокове розірвання Договору з 14.10.2022, про яку стверджує відповідач у спорі. Суд при цьому відмічає, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів укладення позивачем з відповідачем угоди про дострокове розірвання Договору з 14.10.2022 чи з іншої дати.

Посилання відповідача на заяви свідків ОСОБА_4 від 27.01.2023 та ОСОБА_5 від 27.01.2023 є неспроможними, оскільки відповідно до ч.2 ст.87 Господарського процесуального кодексу України на підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. При цьому, як вже було зазначено, статтею 654 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Приймаючи до уваги вищевикладене, оскільки позивачем доведені вимоги до відповідача в сумі 261030,00 грн заборгованості по орендній платі, що відповідає боргу відповідача по орендній платі за періоди оренди з вересня 2022 по лютий 2023 (30030+5х46200=261030), а відповідачем не надано доказів дострокового розірвання Договору з 14.10.2022 та не спростовано доводів позивача за первісним позовом, суд дійшов висновку про повне задоволення первісних позовних вимог, а саме з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 261030,00 грн основного боргу.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір в загальній сумі 3915,46 грн (2684+538,46+693 =3915,46 грн).

У зв`язку із задоволенням судом позовних вимог сплачений позивачем судовий збір в сумі 3915,46 грн відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на відповідача.

Розглядаючи зустрічний позов, в т.ч. заперечення проти зустрічного позову, та надаючи правову оцінку обставинами справи та доводам сторін, суд звертається, насамперед, до положень ч.1 ст.3 Цивільного кодексу України, відповідно до яких справедливість є однією із засад цивільного законодавства.

Цивільний кодекс України не пропонує визначення справедливості, що вказує на те, що це поняття належить до оцінних категорій, які отримують своє змістове оформлення з огляду на конкретні обставини справи. У сфері реалізації права справедливість виявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом.

Зокрема, у рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) зазначалось, що розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Крім того, частиною 3 ст.509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Також, запроваджений статтею 627 Цивільного кодексу України принцип свободи договору передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України).

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

В обґрунтування зустрічного позову відповідач (позивач за зустрічним позовом, орендар за Договором) посилається, зокрема на запровадження воєнного стану на території України з 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією РФ проти України.

Позивач (відповідач за зустрічним позовом, орендодавець за Договором) зустрічний позов не визнає, посилаючись на те, що орендар бажає розірвати Договір не внаслідок істотної зміни обставин у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, а з метою отримання особистої вигоди внаслідок втрати у орендаря-відповідача інтересу до приміщення, при цьому втрата у орендаря-відповідача інтересу до приміщення не повинна створювати збитки для орендодавця-позивача.

Суд зазначає, що за умовами ч.1 та 2 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

За умовами ч.2 ст. 652 Цивільного кодексу України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, положення ч.2 ст 652 Цивільного кодексу України свідчать про те, що існування одночасно всіх чотирьох наведених вище умов є необхідним для вирішення питання про розірвання договору у разі істотної зміни обставин.

Поняття "істотні зміни обставин" або іншими словами "ускладнення" виконання договору мають значення у випадку ще не закінченого виконання і не мають правового значення для виконання, яке вже відбулося. Істотна зміна обставин, як правило, має правове значення для договорів, момент укладення яких не збігається з виконанням, або дія договору та виконання є тривалою у порівняні із договорами, які виконуються у момент їх укладення.

Згідно з першою умовою ч.2 ст. 652 Цивільного кодексу України в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане. За даної умови події, що викликали ускладнення у виконанні договору і які можна назвати "істотною зміною обставин" повинні мати місце або стати відомими сторонам (заінтересованій стороні) після укладення договору.

Другою умовою є зміна обставин, яка зумовлена причинами, що заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагаються. Іншими словами мова йде про те, що події, які викликають ускладнення, не могли стороною бути розумно прийняті до уваги.

Третя умова: виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала б при укладенні договору. Мова йде про зменшення цінності отримуваного стороною за договором, включаючи випадки, коли виконання взагалі перестає мати цінність для сторони, що отримує виконання. Зменшення цінності отримуваного стороною за договором відбувається у випадку, коли суттєво змінюється договірна рівновага в силу істотного підвищення вартості виконуваного або в силу зменшення отримуваного стороною за договором.

Четвертою умовою зазначено те, що із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Виходячи зі змісту названої умови, випадки ускладнення у виконанні договору не можуть мати місця, якщо потерпіла сторона прийняла на себе ризик зміни обставин. Прийняття на себе ризику зміни обставин не обов`язково повинно бути прямо відображено у договорі, такий висновок може слідувати із самого характеру та змісту зобов`язання.

Суд при цьому відмічає, що збройна агресія РФ проти України та введення воєнного стану в Україні з 24.02.2022, на що посилається відповідач (позивач за зустрічним позовом), є загальновідомою обставиною, яка не потребує доказування відповідно до ч.3 ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Суд також відмічає, що збройна агресія РФ проти України та введення воєнного стану в Україні з 24.02.2022 є надзвичайною та безпрецедентною обставиною, яка підпадає під категорію "істотна зміна обставин", яка характеризується в ч.1 та ч.2 652 Цивільного кодексу України, саме:

- відсутні підстави вважати, що сторони при укладенні Договору від 01.12.2021 із строком дії до 31.12.2023 могли передбачити широкомасштабну збройну агресію РФ та введення воєнного стану з 24.02.2022;

- враховуючи, що укладений Договір передбачає фіксований строк оренди (до 31.12.2023) із фіксованим розміром базової орендної плати, що відповідає жорсткому строку оренди для орендаря, то є достатні підстави вважати, що якби сторони при укладенні 01.12.2021 Договору могли дізнатись, що в подальшому станеться така широкомасштабна збройна агресія проти України, то вони б уклали Договір на інших умовах, зокрема, щодо строку його дії або з умовою про можливість дострокового розірвання, оскільки в умовах широкомасштабної збройної агресії набагато важче прогнозувати господарську діяльність;

- є достатні підстави для висновку про те, що подальше збереження Договору порушить співвідношення майнових інтересів сторін і позбавить заінтересовану сторону (в даному випадку орендаря-відповідача) того, на що він розраховував при укладенні Договору із строком до 31.12.2023, враховуючи, що метою оренди було розміщення закладу громадського харчування, від діяльності якого орендар-відповідач отримував можливість та розрахував сплачувати орендодавцю-позивачу орендну плату у погодженому розмірі. При цьому широкомасштабна збройна агресія РФ проти України та введення воєнного стану з 24.02.2022 змінило договірну рівновагу, оскільки вплинуло на діяльність закладу громадського харчування орендаря-відповідача, істотно підвищивши вартість виконуваного за договором для орендаря-відповідача;

- відсутні підстави вважати, що за умовами Договору ризик такої зміни обставин у вигляді війни та її наслідків брав на себе саме орендар-відповідач (позивач за зустрічним позовом). Отже, було би несправедливим ризик зміни обставин в даному випадку перекладати лише на одну сторону-орендаря.

Таким чином, є підстави для висновку про те, що збройна агресія РФ проти України та введення воєнного стану в Україні з 24.02.2022 в даному випадку підпадає під критерії та умови істотної зміни обставин, які передбачені ч.1 та ч.2 652 Цивільного кодексу України і за яких договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони з підстав істотної зміни обставин.

При цьому, хоча сторонами, зокрема, відповідачем (позивачем за зустрічним позовом), не надано окремих доказів про результати господарської діяльності протягом 2022 року в умовах війни, однак сторони не заперечують, що війна та її наслідки після 24.02.2022 негативно вплинули на господарську діяльність обох сторін Договору.

Позивач (відповідач за зустрічним позовом) у даному спорі заперечує не сам факт істотної зміни обставин за Договором у зв`язку із збройною агресією РФ проти України та введенням воєнного стану з 24.02.2022, а, заперечуючи проти зустрічного позову, посилається на те, що відповідач-орендар бажає розірвати договір оренди не внаслідок істотної зміни обставин у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, а з метою отримання особистої вигоди внаслідок втрати у відповідача-орендаря інтересу до приміщення, при цьому втрата у відповідача-орендаря інтересу до приміщення не повинна створювати збитки для позивача-орендодавця.

Позивач (відповідач за зустрічним позовом, орендодавець) при цьому посилається на те, що після 24.02.2022 відповідач (позивач за зустрічним позовом, орендар) продовжив користуватись об`єктом оренди в т.ч. з урахуванням наданих орендодавцем орендарю певних знижок по орендній платі: на період березня-червня 2022 орендна плата складала 23100,00 грн на місяць, на період липня-вересня 2022 30030,00 грн, хоча базовим розміром орендної плати в Договорі є 46200,00 грн.

Суд вважає вказані доводи позивача-орендодавця непереконливими та такими, що не відповідають обставинам справи, а тому відхиляє їх, виходячи з наступного.

Дійсно, відповідно до обставин справи відповідач-орендар продовжив після 24.02.2022 користуватись об`єктом оренди з урахуванням наданих орендодавцем орендарю знижок по орендній платі на періоди березня-вересня 2022.

Разом з тим, як визнає сам позивач-орендодавець у відзиві на зустрічний позов, у зв`язку з збройною агресією РФ проти України та введення воєнного стану в Україні з 24.02.2022 відповідач-орендар звертався до позивача-орендодавця з метою надання останньому «орендних канікул», проте позивач-орендодавець погодився лише на часткове зменшення орендної плати (а саме на 50% знижки по орендній платі на період березня-червня 2022 та 35% знижки на період липня-вересня 2022, після вересня 2022 знижок не було). Позивач-орендодавець визнає, що надані ним знижки по орендній платі не в повній мірі відповідали очікуванням відповідача-орендаря після 24.02.2022 у зв`язку із скрутним становищем останнього.

Таким чином, позивач-орендодавець у своїх доводах про те, що відповідач-орендар продовжив користуватись об`єктом оренди після 24.02.2022, не враховує, що першопричиною "ускладнення" виконання Договору, яке виникло між сторонами, було питання розміру орендної плати після 24.02.2022. Позивач-орендодавець визнає, що у відповідача-орендаря після введення 24.02.2022 воєнного стану виникли фінансові труднощі щодо можливості в подальшому сплачувати орендну плату в базовому розмірі (46200,00 грн) і фактично між сторонами з цьому моменту виникла розбіжність щодо розміру орендної плати на період після введення воєнного стану 24.02.2022. Ця розбіжність була частково, але неповністю, вирішена сторонами у вигляді тимчасових знижок на орендну плату на періоди березня-червня 2022 (50% знижки) та липня-вересня 2022 (30% знижки), з жовтня 2022 знижок не було, але сторони вже були близькі до підписання угоди про дострокове припинення Договору, проте не пізніше кінця жовтня 2022 між сторонами виникли ще розбіжності щодо стану орендованого майна та угода про дострокове припинення Договору так і не була підписана.

Отже, той факт, що відповідач-орендар продовжив користуватись об`єктом оренди після 24.02.2022, не вказує на те, що, як стверджує позивач-орендодавець у спорі, відповідач-орендар бажає розірвати договір оренди не внаслідок істотної зміни обставин у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, а з метою отримання особистої вигоди внаслідок втрати у відповідача-орендаря інтересу до приміщення. Навпаки, обставини справи вказують на те, що першопричину "ускладнення" виконання Договору, яка виникла між сторонами у вигляді розбіжності в питанні розміру орендної плати після введення 24.02.2022 воєнного стану, сторони не змогли повністю вирішити з дотриманням справедливого балансу та майнових інтересів обох сторін орендного правовідношення і тому сторони вели переговори про припинення орендних правовідносин в жовтні 2022.

Стосовно доводів позивача-орендодавця про те, що втрата у відповідача-орендаря інтересу до приміщення не повинна створювати збитки для позивача-орендодавця, суд зазначає, що війна та її наслідки після 24.02.2022 негативно вплинули на обидві сторони Договору. При цьому відсутні підстави вважати, що за умовами Договору ризик такої зміни обставин у вигляді війни та наслідків брав на себе саме орендар-відповідач. Отже, було би несправедливим ризик зміни обставин при виконанні договору оренди в даному випадку покладати лише на одну сторону орендаря шляхом звільнення від цього ризику іншої сторони орендодавця. Оскільки першопричиною "ускладнення" виконання Договору, яка виникла між сторонами, була розбіжність в питанні розміру орендної плати після введення воєнного стану 24.02.2022 і сторони не змогли цю розбіжність повністю врегулювати шляхом зміни умов Договору, то в такому разі суд враховує те, що, якщо позивач-орендодавець вважає, що заявлений ним (бажаний) розмір орендної плати після 24.02.2022 (46200,00 грн або 30030,00 грн або 23100,00 грн або інший розмір) відповідає рівню ринкових цін на оренду після 24.02.2022, то у позивача-орендодавця не повинно бути перешкод в тому, щоб здати об`єкт оренди іншому орендарю за такою ринковою вартістю. Якщо бажаний орендодавцем розмір орендної плати після 24.02.2022 є вищим рівня ринкових цін на оренду після 24.02.2022, то очікування позивача-орендодавця є необґрунтовано завищеними і орендодавцю доведеться знижувати бажаний розмір орендної плати до справедливого розміру до рівня ринкової ціни. Тобто дострокове розірвання Договору не призведе до виникнення у позивача-орендодавця збитків (оскільки орендодавець в такому разі має можливість здати об`єкт в оренду іншому орендарю за ринковою ціною оренди), крім випадку, коли розмір орендної плати в Договорі є вищим рівня ринкових цін на оренду після 24.02.2022. Тобто якщо ринкові ціни на оренду після 24.02.2022 у зв`язку із воєнним станом стали нижчими, ніж розмір орендної плати в Договорі, то було би несправедливим, щоб орендар внаслідок такої істотної зміни обставин ніс тягар у розмірі перевищення розміру орендної плати над рівнем ринкових цін на оренду після 24.02.2022, а орендодавець отримував би додатковий прибуток внаслідок такої істотної зміни обставин.

Визначення справедливого розміру орендної плати в даному випадку не входить до кола обставин, що підлягають встановленню судом, однак суд відмічає, що сторони протягом достатньо тривалого часу після 24.02.2022 так і не змогли погодити взаємовигідний розмір орендної плати (після істотної зміни обставин), а тому вели переговори про припинення орендних правовідносин, в т.ч. відповідач-орендодавець ще до моменту пред`явлення зустрічного позову про розірвання Договору припинив сплачувати орендні платежі, припинив діяльність закладу громадського харчування на об`єкті оренди та не має наміру продовжувати користуватись об`єктом оренди.

За таких обставин, подальша дія Договору, з одного боку, порушує співвідношення майнових інтересів сторін і створює фінансовий тягар орендарю-відповідачу (позивачу за зустрічним позовом), який вже тривалий час не сплачує орендну плату та не виявляє наміру у користуванні об`єктом оренди, а з іншого боку, не вбачається, щоб дострокове розірвання Договору створило збитки орендодавцю-позивачу (відповідачу за зустрічним позовом), враховуючи, що орендар припинив діяльність закладу громадського харчування на об`єкті оренди і орендодавець-позивач не позбавлений можливості здати об`єкт оренди в наступну оренду за ринковою вартістю.

Враховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення зустрічного позову про розірвання договору оренди №011221-ОР від 01.12.2021.

Відповідачем (позивачем за зустрічним позовом) за подання зустрічної позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 2684,00 грн.

У зв`язку із задоволенням судом зустрічних позовних вимог сплачений відповідачем (позивачем за зустрічним позовом) судовий збір в сумі 2684,00 грн відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на позивача (відповідача за зустрічним позовом).

Оскільки у межах справи №911/136/23 розглядалися первісний позов та зустрічний позов і судом був присуджений на користь позивача з відповідача судовий збір в сумі 3915,46 грн (за первісним позовом) та був присуджений на користь відповідача з позивача судовий збір в сумі 2684,00 грн (за зустрічним позовом), то на підставі ч.11 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України з метою спрощення розрахунків між сторонами суд зобов`язує сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні, а саме суд зобов`язує відповідача (позивача за зустрічним позовом) сплатити позивачу (відповідачу за зустрічним позовом) різницю судового збору в сумі 1231,46 грн (3915,46-2684,00=1231,46).

Керуючись ст. 2, 7, 8, 11, 13, 14, 18, 20, 73-80, 129, 231, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Стиролоптфармторг» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Домашня кухня» про стягнення 261030,00 грн основного боргу задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Домашня кухня» (03056, м. Київ, просп. Перемоги, буд. 31, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Стиролоптфармторг» (01024, м. Київ, вул. Антоновича, 14, кв. 26, ) 261030 (двісті шістдесят одну тисячу тридцять) грн 00 коп. основного боргу та 1231 (одну тисячу двісті тридцять одну) грн 46 коп. витрат зі сплати судового збору.

3. Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Домашня кухня» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стиролоптфармторг» про розірвання договору оренди №011221-ОР від 01.12.2021 задовольнити повністю.

4. Розірвати договір оренди №011221-ОР від 01.12.2021, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стиролоптфармторг» (01024, м. Київ, вул. Антоновича, 14, кв. 26, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Домашня кухня» (03056, м. Київ, просп. Перемоги, буд. 31, ).

5. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення Господарського суду Київської області набирає законної сили у строк та порядку, які передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 10.07.2023.

Суддя О.О. Третьякова