ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2023 року м.Дніпро Справа № 904/4613/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії

головуючого судді: Мороза В.Ф. (доповідач),

суддів: Чередко А.Є., Коваль Л.А.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Дніпроазот" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2023 (суддя Загинайко Т.В.)

у справі №904/4613/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Віва-Трейд" (18021, м. Черкаси, вул. Героїв Дніпра, буд. 53, кв. 99; ідентифікаційний код 33585132)

до Акціонерного товариства "Дніпроазот" (51909, м. Кам`янське Дніпропетровської області, вул. С.Х. Горобця, буд. 1; ідентифікаційний код 05761620)

про стягнення 61 963 грн. 44 коп.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Віва-Трейд" звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою (вх.№4372/22 від 06.12.2022) до Акціонерного товариства "Дніпроазот" про стягнення 61 963 грн. 44 коп. заборгованості за товар, поставлений відповідно до умов Договору поставки від 13.07.2020 №773632.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2023 у справі №904/4613/22 позов задоволено, стягнуто з Акціонерного товариства "Дніпроазот" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Віва-Трейд" 61 963 (шістдесят одна тисяча дев`ятсот шістдесят три) грн. 44 коп. заборгованості та 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпроазот" подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2023 у справі №904/4613/22 та ухвалити нове, про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт посилається на передчасність стягнення сум основної заборгованості, оскільки відповідно до п. 7.1 Договору поставки № 773632 від 13.07.2020 сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання зобов`язань за цим Договором, якщо це стало наслідком дії обставин непереборної сили (повінь, пожежа, землетрус, епідемії, страйки, військові дії), які спричинили неможливість виконання Стороною своїх зобов`язань за цим Договором. Також апелянт зазначає, що в зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України AT «ДНІПРОАЗОТ» позбулося можливості безпечно та належним чином забезпечувати власну виробничо-господарську діяльність необхідними ресурсами і матеріалами та перспектива відновлення такого забезпечення найближчим часом не вбачається. Враховуючи виниклі негативні, форс-мажорні обставини, наявність цілозмінних простоїв у структурних підрозділах, беручи до уваги наявні факти обстрілів та ураження об`єктів інфраструктури України, суттєвий ризик та небезпека заподіяння при продовженні виробничих процесів в умовах військових дій непоправної шкоди навколишньому природному середовищу, працівникам та обладнанню підприємства, населенню міста та області, а також з метою недопущення аварійних ситуацій, які можуть призвести до техногенної катастрофи, AT «ДНІПРОАЗОТ» видано наказ від 25.02.2022 № 198 «Про простій в AT «ДНІПРОАЗОТ», яким затверджено Акт про простій у структурних підрозділах AT «ДНІПРОАЗОТ» від 25.02.2022 (Додаток № 1 до цього наказу) з 8:00 год. 25.02.2022 (додається до апеляційної скарги). Оскільки крайній строк оплати продукції за Договором був 18.04.2022 (вже на момент існування в Україні особливого режиму - військового стану), виникнення заборгованості у розмірі 61 693,44 грн. по Договору пов`язане з обставинами непереборної сили, а отже зобов`язання Відповідача з оплати продукції та виконаних робіт відкладається на строк дії форс-мажорних обставин (до закінчення воєнного стану).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи №904/4613/22 визначено колегію у складі головуючого судді Мороза В.Ф., суддів Коваль Л.А., Кузнецова В.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.03.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроазот" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2023 у справі №904/4613/22 у порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи.

ТОВ "Віва-Трейд" подано відзив, згідно якого заперечує проти доводів апеляційної скарги та зазначає, що викладені апелянтом обставини не відповідають дійсності. Позивачем належним чином виконано свої зобов`язання за договором та здійснено поставку товару. Проте відповідачем не сплачено вартість отриманого товару, чим порушено взяті на себе зобов`язання. Несплачена сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 61 963,44 грн.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у зв`язку зі звільненням з посади судді Кузнецова В.О., для розгляду справи №904/4613/22 визначено колегію у складі головуючого судді Мороза В.Ф., суддів Коваль Л.А., Чередко А.Є.

Відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, повноту їх дослідження місцевим господарським судом, перевіривши правильність висновків суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Віва-Трейд" (постачальник) Акціонерним товариством "Дніпроазот" (покупець) було укладено Договір поставки №773632 від 13.07.2020 (надалі - Договір), згідно умов якого постачальник зобов`язався поставити (передати у власність) покупцеві продукцію виробничо-технічного призначення у відповідності до специфікацій (додатків) до цього Договору, а покупець - прийняти поставлену продукцію та оплатити її вартість в порядку і в строки, передбачені цим Договором.

Відповідно до п. 1.2. Договору найменування продукції, кількість, асортимент, характеристики та інші вимоги до продукції, яка підлягає поставці за цим Договором, узгоджуються сторонами в специфікаціях на поставку продукції. Специфікації на поставку продукції підписуються уповноваженими представниками обох сторін, скріплюються печатками сторін та є невід`ємними частинами (додатками) даного Договору.

Згідно з п. 2.1. Договору ціна продукції, яка підлягає поставці за цим Договором, узгоджується сторонами у відповідних специфікаціях на поставку продукції до Договору. Ціна продукції, яка підлягає поставці за цим Договором, може бути змінена за взаємною згодою сторін шляхом підписання сторонами додаткової угоди до Договору, а також на умовах та в порядку, передбачених відповідною специфікацією на поставку продукції до Договору.

Загальна сума договору визначається як загальна вартість продукції, яка передбачена всіма підписаними обома сторонами специфікаціями на поставку продукції по Договору (п.2.2. Договору).

Пунктом 2.3. Договору визначено, що оплата поставленої продукції здійснюється покупцем у безготівковій формі, в національній валюті України. Безготівкові розрахунки сторін за Договором здійснюються за участю банків у відповідності до правил та стандартів, що існують на території України, у тому числі шляхом здійснення гарантованих платежів.

Відповідно до пункту 2.4. Договору покупець зобов`язаний оплатити поставлену (передану) йому продукцію протягом 60 (шістдесяти) календарних днів від дати поставки продукції та отримання покупцем від постачальника всіх документів, які підлягають переданню покупцю в обов`язковому порядку відповідно до умов чинного законодавства України. У випадку неотримання покупцем всіх необхідних документів від постачальника за цим Договором, строк оплати продукції продовжується на час прострочення надання відповідних документів.

Строк поставки продукції узгоджується сторонами в специфікаціях на поставку продукції по Договору. Датою поставки продукції вважається дата передачі продукції постачальником покупцеві, яка зазначена в підписаній обома сторонами видатковій накладній на продукцію. Право власності на продукцію та ризики її загибелі переходять від постачальника до покупця з моменту передачі продукції покупцеві, що підтверджується підписанням покупцем видаткової накладної на продукцію, якщо інше письмово не буде узгоджено сторонами ( п.3.2 Договору).

Пунктом 7.1. Договору визначено, що сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання зобов`язань за цим Договором, якщо це стало наслідком дії обставин непереборної сили (повінь, пожежа, землетрус, епідемії, страйки, військові дії), які спричинили неможливість виконання стороною своїх зобов`язань за цим Договором.

Згідно з пунктом 7.2. Договору при виникненні обставин непереборної сили у однієї зі сторін, остання зобов`язана попередити за допомогою факсимільного зв`язку або телетайпом про це іншу сторону протягом 10 (десяти) календарних днів від дня виникнення обставин непереборної сили та підтвердити своє повідомлення документом Торгово-промислової палати України (далі - "ТПП України"); підтверджуючий документ ТПП України, який складений та наданий іншій стороні більш ніж через 10 (десять) календарних днів з моменту настання обставин, зазначених у пункті 7.1 цього Договору, до уваги не приймається, і в цьому випадку сторона не звільняється від відповідальності за повне або часткове невиконання зобов`язань за цим Договором.

Цей Договір набирає чинності з моменту укладення його сторонами і діє протягом 12 (дванадцяти) місяців, а в частині гарантійних зобов`язань постачальника протягом усього гарантійного строку на продукцію (п.9.1 Договору).

Сторонами було підписано Специфікацію №6 на поставку продукції від 21.01.2022 (Додаток №6 до договору) в якій узгоджено найменування продукції, її характеристики, кількість та вартість, зокрема загальна вартість продукції за даною специфікацією складає 61 963,44 грн. Продукція повинна бути поставлена в повному обсязі в строк до 30.06.2022.

На виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачу узгоджену продукцію на загальну суму 61 963,44 грн., що підтверджується наданою в матеріали справи та підписаною сторонами товарно-транспортною накладною №1683 від 14.02.2022.

У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати отриманої продукції, позивачем надіслано АТ «Дніпроазот» претензію вих №224 від 07.11.2022, згідно якої вимагав невідкладно, у строк до 17.11.2022 виконати взяти на себе зобов`язання та здійснити оплату поставленого товару на суму 61 963,44 грн.

Дана претензія залишена відповідачем без відповіді.

Несплата відповідачем суми вартості отриманого товару і стала причиною виникнення спору та звернення позивача до суду з вимогами про стягнення з відповідача 61 963,44 грн.

Однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, за приписами ч. 2 статті 11 Цивільного кодексу України (ЦК України), є договір.

Відповідно до статей 626 - 629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до приписів ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина перша статті 692 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 2.4. Договору покупець зобов`язаний оплатити поставлену (передану) йому продукцію протягом 60 (шістдесяти) календарних днів від дати поставки продукції та отримання покупцем від постачальника всіх документів, які підлягають переданню покупцю в обов`язковому порядку відповідно до умов чинного законодавства України. У випадку неотримання покупцем всіх необхідних документів від постачальника за цим Договором, строк оплати продукції продовжується на час прострочення надання відповідних документів.

Відповідачем не виконано зобов`язання належним чином та не надано доказів своєчасної та повної оплати вартості отриманого товару.

Оцінивши докази, надані в матеріали справи, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача суми вартості товару у розмірі 61 963,44 грн.

Колегія погоджується з висновком господарського суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог, вважає його правильним та обґрунтованим.

Щодо доводів апеляційної скарги колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

У контексті приписів ст.617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

В договорі передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання зобов`язань за цим Договором, якщо це стало наслідком дії обставин непереборної сили (повінь, пожежа, землетрус, епідемії, страйки, військові дії), які спричинили неможливість виконання стороною своїх зобов`язань за цим Договором (п.7.1 Договору).

Окрім того з пунктом 7.2. Договору передбачено порядок повідомлення сторони при виникненні обставин непереборної сили, згідно якого разі виникнення у однієї із сторін обставин непереборної сили, остання зобов`язана попередити за допомогою факсимільного зв`язку або телетайпом про це іншу сторону протягом 10 (десяти) календарних днів від дня виникнення обставин непереборної сили та підтвердити своє повідомлення документом Торгово-промислової палати України (далі - "ТПП України"); підтверджуючий документ ТПП України, який складений та наданий іншій стороні більш ніж через 10 (десять) календарних днів з моменту настання обставин, зазначених у пункті 7.1 цього Договору, до уваги не приймається, і в цьому випадку сторона не звільняється від відповідальності за повне або часткове невиконання зобов`язань за цим Договором.

У постанові Верховного Суду від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21 зазначено, що належним підтвердженням існування форс-мажорних обставин (доказом існування обставин непереборної сили, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання умов договору) є відповідний сертифікат.

Колегія звертає увагу, що обставинна введення на території України воєнного стану, враховуючи наявність офіційного листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 про засвідчення форс-мажорних обставин, не є автоматичною підставою для звільнення особи від відповідальності за неналежне виконання умов Договору.

У даному випадку доведення факту настання обставин непереборної сили не є достатніми для звільнення від виконання зобов`язання на час дії цих обставин, оскільки необхідно підтвердити їх здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання.

Верховний Суд в постанові від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними, (3) для конкретного випадку.

Необхідною умовою є наявність причинно-наслідкового зв`язку між неможливістю виконання договору та обставинами непереборної сили. Стороною договору має бути підтверджено не лише факт настання таких обставин, а саме їх здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання.

Отже окрім наявності обставин непереборної сили, для звільнення від відповідальності за повне чи часткове невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе за Договором зобов`язань відповідач має довести, що саме введення воєнного стану стало причиною неможливості виконання ним обов`язків по оплаті наданих послуг.

Апелянтом не надано доказів звернення до позивача в порядку передбаченому п.7.2 Договору, доказів неможливості виконання зобов`язання, як не надано і доказів того, що саме введення воєнного стану унеможливило виконання конкретних зобов`язань за договором.

При цьому колегія зазначає, що у разі виникнення обставин непереборної сили сторона звільняється саме від відповідальності за порушення зобов`язання, а не від виконання самого зобов`язання.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідач перебуває в кращому становищі порівняно з позивачем з огляду на запровадження в державі воєнного стану, тобто такі форс-мажорні обставини стосуються обох сторін договору.

Відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.

Окрім того суд апеляційної інстанції зазначає, що воєнний стан на території України не означає, що відповідач не може здійснювати підприємницьку діяльність та набувати кошти. Відповідач не надав доказів того, що наявні обставини, які перешкоджають суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану.

Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 вказаного кодексу обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 ГПК України).

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом під час перегляду справи в апеляційному порядку не встановлено.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення судового рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроазот" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2023 у справі №904/4613/22 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2023 у справі №904/4613/22 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпроазот".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя А.Є.Чередко

Суддя Л.А.Коваль