ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/2169/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Принцевської Н.М.;

суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м.Одеса, проспект Шевченка, 29)

Секретар судового засідання (за дорученням головуючого): Соловйова Д.В.;

Представники сторін:

Від відповідача Бойко А.В.;

Від позивача не з`явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Інвестмент Менеджмент"

на рішення Господарського суду Одеської області від 07.04.2023

по справі №916/2169/22

за позовом Приватного акціонерного товариства "Ветропак Гостомельський Склозавод"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Інвестмент Менеджмент"

про стягнення 2 443 767,25 грн,

(суддя першої інстанції: Литвинова В.В., дата та місце прийняття рішення: 07.04.2023, Господарський суд Одеської області, м.Одеса, просп..Шевченка, 29)

ВСТАНОВИВ

У вересні 2022 року Приватне акціонерне товариство "Ветропак Гостомельський Склозавод" (далі ПАТ «Ветропак Гостомельський») звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Інвестмент Менеджмент" (далі ТОВ «Комплекс Інвестмент Менеджмент») про стягнення 2443767,25 грн. заборгованості за Договором поставки № 18 від 01.04.2019, з яких - 1709435,47 грн. основного боргу, 278893,54 грн. пені, 139466,77 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами та 315971,47 грн. втрат від інфляції.

08.02.23 позивачем подано до Господарського суду Одеської області заяву про зменшення розміру позовних вимог, якою позивач зазначає, що ним помилково було нараховано 20000 грн основного боргу, тому просить стягнути з відповідача 2423767,25 грн, з яких - 1689435,47 грн. основного боргу, 278893,54 грн. пені, 139466,77 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами та 315971,47 грн. втрат від інфляції. У зв`язку із зменшенням розміру позовних вимог позивач просить повернути йому судовий збір в цій частині.

Суд першої інстанції прийняв заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог до розгляду, через що зазначив про нову ціну позову 2423767,25 грн., в межах якої розглядається спір.

Крім того, до суду першої інстанції позивач подав заяву про закриття провадження за відсутністю предмету спору в частині позовних вимог про стягнення 1689435,47 грн. основного боргу та 20000 грн. втрат від інфляції, оскільки відповідач сплатив їх після відкриття провадження.

01.03.2023 від позивача надійшла заява про відмову від позову в частині позовних вимог про стягнення 278893,54 грн. пені і позивач просив продовжити розгляд справи в частині позовних вимог про стягнення 139466,77 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами та 295971,47 грн. втрат від інфляції.

ПАТ «Ветропак Гостомельський» наполягав на задоволенні позовних вимог з урахуванням заяв про закриття провадження за відсутністю предмету спору в частині позовних вимог про стягнення 1689435,47 грн. основного боргу та 20000 грн. втрат від інфляції, а також заяви про відмову від позову в частині позовних вимог про стягнення 278893,54 грн. пені.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 07.04.2023 по справі №916/2169/22 позовні вимоги задоволено частково, закрито провадження у справі в частині стягнення з ТОВ "Комплекс Інвестмент Менеджмент" основного боргу в сумі 1689435,47 грн. та 20000 грн. втрат від інфляції за відсутністю предмету спору; закрито провадження у справі в частині стягнення з ТОВ "Комплекс Інвестмент Менеджмент" пені в сумі 278893,54 грн. у зв`язку з відмовою позивача від позову; стягнуто з ТОВ "Комплекс Інвестмент Менеджмент" на користь ПАТ "Ветропак Гостомельський Склозавод" 139466,77 грн. за користування чужими грошовими коштами, 295971,47 грн. інфляційних та 6531,57 грн. судового збору; повернуто ПАТ "Ветропак Гостомельський Склозавод" з Державного бюджету України 28033,23 грн. судового збору, сплаченого платіжним дорученням № 5289 від 26.08.2022.

Суд першої інстанції зазначив, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем обов`язку щодо оплати товару, останній зобов`язаний сплатити на користь постачальника 139 466,77 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами та інфляційних втрат в сумі 295971,47 грн.

Також суд зазначив, що саме лише посилання відповідача на воєнний стан як на форс-мажор, який унеможливлює виконання ним зобов`язання, не звільняє автоматично від відповідальності за невиконання зобов`язання, а відповідач повинен довести, як саме проявився форс-мажор під час виконання такого зобов`язання.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ТОВ "Комплекс Інвестмент Менеджмент" звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 07.04.2023 по справі №916/2169/22 скасувати та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір нарахування інфляційних втрат та процентів за користування чужими коштами за умовами Договору №18 від 01.04.2019, встановивши строк нарахування зазначених штрафних санкцій моментом настання форс-мажорних обставин, а саме: введенням воєнного стану на території України у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації, за період до 24.02.2022.

Апелянт вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, у зв`язку з неповнотою та неправильністю встановлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів по справі, має місце невідповідність висновків суду обставинам справи, що є підставою для скасування рішення.

Заявник апеляційної скарги зазначає, що в матеріалах справи міститься лист-повідомлення про настання форс-мажорних обставин, який був направлений на електронну адресу позивача. Зазначеним листом повідомлено позивача про те, що з початку введення воєнного стану господарська діяльність ТОВ «КІМ» повністю зупинена, зазначені обставини унеможливлюють виконання товариством покладених на нього договором обов`язків, персонал товариства знаходиться у вимушеній відпустці, зазначеним листом відповідач підкреслив свою готовність виконати зобов`язання після закінчення воєнного стану. Крім того, на сайті Торгово-промислової палати України та регіональних торгово-промислових палат розміщений загальний офіційний лист ТПП України щодо засвідчення форс-мажорних обставин.

Відповідач вказує, що інститут форс-мажору є основоположним для керування діями у разі настання обставин, які сторони не могли передбачити під час укладення чи виконання Договору, а з настанням таких форс-мажорних обставин як повномасштабні воєнні дії, українське суспільство зіткнулося вперше.

Крім того, заявник апеляційної скарги вказує, що направити повідомлення про настання форс-мажорних обставин у відповідності з вимогами укладеного Договору протягом 3-х днів з моменту їх настання, так само як і направити лист засобами поштового зв`язку було неможливо, оскільки зв`язок із уповноваженими представниками позивача було перервано, а м.Гостомоль було деокуповано лише 1 квітня 2022 року, а в період з 24 по 27 лютого на території міста велися бойові дії.

Так, апелянт вказує, що він не відмовлявся від виконання своїх зобов`язань, затримку в оплатах пояснював настанням саме форс-мажорних обставин. Відповідно до усталеної практики Верховного Суду настання форс-мажорних обставин не позбавляє сторону від виконання зобов`язання, але штрафні санкції за несвоєчасне виконання зобов`язань до сторони не застосовуються. Відповідач зазначає, що він не відмовляється сплатити проценти за користування чужими коштами та інфляційні витрати, але до моменту настання форс-мажорних обставин, тобто, до 24.02.2022.

Відповідач вважає, що рішення суду першої інстанції має бути скасоване та ухвалене нове рішення, яким нарахування процентів за користування чужими коштами та інфляційні втрати будуть нараховані до 24.02.2022.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.05.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Інвестмент Менеджмент" на рішення Господарського суду Одеської області від 07.04.2023 по справі №916/2169/22; зупинено дію рішення Господарського суду Одеської області від 07.04.2023 по справі №916/2169/22; витребувано з Господарського суду Одеської області матеріали справи №916/2169/22.

26.05.2023 року до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/2169/22.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.06.2023 призначено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Інвестмент Менеджмент" на рішення Господарського суду Одеської області від 07.04.2023 по справі №916/2169/22 на: 10.07.2023 року о 12-30 год.

Позивач не скористався своїм правом та не надав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

В судове засідання 10.07.2023 о 12-30 з`явились представники сторін. Представник апелянта підтримав клопотання про відкладення розгляду справи та наданням можливості для ознайомлення з матеріалами справи, представник позивача заперечував проти задоволення клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

В судовому засіданні по справі №916/2169/22 оголошено перерву до 15-00 10.07.2023 для надання можливості представнику апелянта ознайомитись з матеріалами справи.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі, просив рішення суду скасувати, а скаргу задовольнити. Представник позивача в судове засідання, яке було призначене на 10.07.2023 о 15-00 год, не з`явився, причини неявки не повідомив. Судова колегія ухвалила розглянути справу за відсутності належним чином повідомленого позивача.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 1 квітня 2019 року між ПАТ «Ветропак Гостомельський Склозавод» (надалі Позивач. постачальник) та ТОВ "Комплекс Інвестмент Менеджмент (надалі Відповідач, покупець) було укладено Договір поставки № 18 (далі договір).

Відповідно до п.1.1 Договору: позивач (покупець) зобов`язується виготовити, поставити та передати у власність відповідача (продавець) скляні пляшки (надалі - Товар), а Покупець зобов`язується прийняти Товар та оплатити його на умовах цього Договору.

Кількість, асортимент, загальна вартість Товару, визначаються в узгоджених Сторонами річних специфікаціях, що є невід`ємними частинами Договору.

Кількість щомісячної поставки Товару визначається після надходження засобами факсимільного зв`язку та/або електронною поштою та погодження Постачальником письмового замовлення від Покупця.

Додатковою угодою № 1 від 26 березня 2020 року (п.1) сторони досягли згоди продовжити строк дії цього Договору до 31 березня 2021 року включно, а в частині розрахунків до повного виконання зобов`язань.

Додатковою угодою №2 від 31 березня 2021 (п.1) сторони досягли згоди продовжити строк дії цього Договору до 31 березня 2022 року включно, а в частині розрахунків до повного виконання зобов`язань.

Відповідно до п.5.1 Договору оплата товару здійснюється в національній грошовій валюті Україна - гривні:

За відвантаження товару в квітні термін відстрочки 60 календарних днів.

За відвантаження товару в травні - червні термін відстрочки 50 календарних днів.

За відвантаження товару в липні термін відстрочки 45 календарних днів.

З дати отримання кожної окремої партії товару повноваженим представником Покупця (надалі відтермінування платежу), шляхом перерахування коштів за відвантажений Товар на рахунок Постачальника.

Відповідно до специфікації №28 від 1 жовтня 2021 року, специфікації №29 від 5 жовтня 2021 року, специфікації №30 від 13 грудня 2021 року, позивач відвантажив окремі партії товару різних асортиментів, а саме:

-пляшка скляна Litva 3 1000 ml, BR.

-пляшка скляна Litva 3 1000 ml, WE.

-скляна пляшка Dorato 750 ml, CU.

-скляна пляшка Beer LM 500 ml, BR.

-пляшка скляна Bordolesse 750 ml, CU.

-скляна пляшка Bordo Eco Adria 750ml, CU.

-скляна пляшка Storica 750ml, CU.

-пляшка скляна Bordolesse 750 ml, MF.

-банка скляна IH-63-350 WE.

-скляна пляшка VPG wine 1500ml, CU.

Згідно з п.2.1 Договору відвантаження та доставка Товару здійснюється автотранспортом за рахунок Покупця на умовах БСА - Гостомель, (Київська область, смт. Гостомель, пл.Рекунова, 2) відповідно до Правил інтерпретації міжнародних торгових термінів ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року.

Згідно з п.2.2 Договору обов`язок Постачальника передати Товар Покупцеві вважається виконаним у момент завантаження Постачальником у транспортній засіб Покупця або перевізника Покупця Товару на складі Постачальника (дата поставки) та надання перевізнику Покупця або Покупцю документів, передбачених п. 2.4 Договору.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач поставив товар відповідачу на загальну суму 1884226,33 грн. за видатковими накладними:

- № від 08.11.21 293655,59 грн.;

- № від 27.11.21 278580,10 грн.;

- № від 10.12.21 318912,86 грн.;

- № від 14.12.21 -336983,75 грн.;

- № від 28.12.21 278580,10 грн.;

- № від 16.01.22 377513,93 грн.

Позивач добросовісно виконав свої зобов`язання за договором поставки, Товар було поставлено відповідно до п.2.1 Договору, а саме: на умовах РСА - Гостомель, (Київська область, смт. Гостомель, пл.Рекунова,2) відповідно до Правил інтерпретації міжнародних торгових термінів ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року.

Відвантаження, поставка Товару позивачем та подальше прийняття його відповідачем здійснювалось на підставі замовлень відповідача (т.1 а.с.15-20):

-замовлення №105 від 08.11.2021;

-замовлення № 111 від 26.11.2021;

-замовлення №119 від 10.12.2021;

-замовлення №121 від 13.12.2021

-замовлення №126 від 28.12.2021;

-замовлення №4 від 14.01.2021;

Відвантаження, поставка позивачем товару та подальше прийняття його відповідачем підтверджується первинними документами, а саме:

-поставка за 08 листопада 2021 року на суму 293 655, 59 грн. з ПДВ -підтверджується такими документами: видатковою накладною № від 08.11.2021; рахунком-фактурою № від 08.11.2021; товарно-транспортною накладною № від 08.11.2021; актом загрузки №81105549 (дата відвантаження 08.11.2021);

-поставка за 27 листопада 2021 року на суму 278 580,10 грн. з ПДВ - видатковою накладною № від 27.11.2021; рахунком-фактурою № від 27.11.2021; товарно-транспортною накладна № від 27.11.2021; актом загрузки №81 1 13570 (дата відвантаження 27.11.2021);

- поставка за 10 грудня 2021 року на суму 318 912, 86 грн. з ПДВ - видатковою накладною № від 10.12.2021; рахунком-фактурою № від 10.12.2021; товарно-транспортною накладною № від 10.12.2021; актом загрузки №81118776 (дата відвантаження 10.12.2021);

-поставка за 14 грудня 2021 року на суму 336 983,75 грн. з ПДВ - видатковою накладною № від 14.12.2021; рахунком-фактурою № від 14.12.2021; товарно-транспортною накладною № від 14.12.2021; актом загрузки №81119641 (дата відвантаження 14.12.2021);

-поставка за 28 грудня 2021 року на суму 278 580,10 грн. з ПДВ - видатковою накладною № від 28.12.2021; рахунком-фактурою № від 28.12.2021; товарно-транспортною накладною № від 28.12.2021; актом загрузки №81 123365 (дата відвантаження 28.12.2021);

-поставка за 16 січня 2022 року на суму 377 513,93 грн. з ПДВ - видатковою накладною № від 16.01.2021; рахунком-фактурою № від 16.01.2021; товарно-транспортною накладною № від 16.01.2021; актом загрузки №81 127705 (дата відвантаження 16.01.2021).

Відповідно до п.2.6 Договору - право власності на товар переходить до відповідача у дату приймання Товару на складі Постачальника (позивача).

Таким чином, право власності на Товар перейшло відповідачу в момент завантаження транспортного засобу відповідача, або призначеного ним перевізника (експедитора), передача Товару була здійснена належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи вищезазначеними доказами.

Відповідач вказаний товар прийняв і жодних претензій по кількості та якості товару відповідно до розділу 3 Договору «Якість Товару» не заявляв.

Проте оплата товару здійснена відповідачем не в повному обсязі, заборгованість станом на день складання розрахунку суми заборгованості, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог становила 1689435,47 грн.

Відповідач після здійснення позивачем вищезазначених нарахувань, здійснив оплату позивачу на загальну суму 1709435,37 грн, що підтверджується наступними платіжними дорученнями:

- №639 від 19.08.22 -10 000,00 грн.;

- №658 від 26.08.22 10 000,00 грн.;

- №680 від 02.09.22 10 000,00 грн.;

- №708 від 09.09.22 10 000,00 грн.;

- №733 від 16.09.22 30 000,00 грн.;

- №762 від 23.09.22 30 000,00 грн.;

- №792 від 30.09.22 9 000,00 грн.;

- №810 від 07.10.22 30 000,00 грн.;

- №832 від 14.10.22 30 000,00 грн.;

- №864 від 21.10.22 500 000,00 грн.;

- №945 від 15.11.22 500 000,00 грн.;

- №1030 від 14.12.22 150 000,00 грн.;

- №10 від 05.01.23 170 000,00 грн.;

- №37 від 17.01.23. 220 435,37 грн.

Як зазначалося раніше, суд закрив провадження у справі в частині стягнення з ТОВ "Комплекс Інвестмент Менеджмент" основного боргу в сумі 1689435,47 грн. та 20000 грн. втрат від інфляції за відсутністю предмету спору.

Крім того, 01.03.23 позивач подав заяву про відмову від позову в частині стягнення 278893,54 грн. пені та повернення судового збору, в якій з посиланням на приписи ст.ст.191, 231 Господарського процесуального кодексу України просив прийняти відмову від позовних вимог в частині стягнення 278893,54 грн. пені; провадження в частині стягнення пені закрити; продовжувати судовий розгляд у справі та стягнути з відповідача 139466,77 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, 295971,47 грн. інфляційних втрат та повернути судовий збір в сумі 4183,40 грн.

Відмова позивача від частини позовних вимог була прийнята і рішенням суду першої інстанції було закрито провадження у справі в частині стягнення з ТОВ "Комплекс Інвестмент Менеджмент" пені в сумі 278893,54 грн. у зв`язку з відмовою позивача від позову.

Оцінюючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального права, в контексті встановлених обставин, судова колегія дійшла наступних висновків.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судова колегія зазначає, що пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України ).

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 статті 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Відповідно до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги та не заперечувалось представником апелянта в судовому засіданні, рішення суду першої інстанції оскаржується в частині нарахування процентів за користування чужими коштами, а також інфляційних втрат, у зв`язку з чим, відповідно до приписів ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядається у відповідній частині судом апеляційної інстанції.

Стосовно висновків суду першої інстанції про стягнення з відповідача 139466,77 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Згідно з п.7.7 Договору: якщо Покупець (Відповідач) прострочив оплату Товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України, від дня, коли Товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати. У відповідності до ч.3 ст.692 Цивільного кодексу України, у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Розмір процентів визначається на рівні облікової ставки НБУ.

За приписами ст.536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати процента, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.5 ст.694 Цивільного кодексу України, якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Проценти за користування чужими грошовими коштами нараховані у розмірі облікової ставки НБУ за період з 10 грудня 2021 року по 11 серпня 2022 року.

За таких обставин, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем обов`язку щодо оплати товару, відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача 139 466,77 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами. Позовні вимоги щодо їх стягнення є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню, а висновок суду першої інстанції в цій частині вірним.

Відповідач під час розгляду справи, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, посилається на те, що він не сплачував заборгованість за договором через форс-мажорні обставини, а саме воєнний стан, що підтверджується листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022. №2024/02.0-7.1

Відповідно до п.10.1. . укладеного сторонами Договору жодна зі сторін не несе відповідальності за повне або часткове невиконання будь-яких зобов`язань, передбачених цим договором, якщо таке невиконання буде наслідком дії непереборної сили (форс-мажорних обставин), серед яких: пожежі, повені, землетрус, революції, блокади, страйк, політичні заворушення, війни, пандемії інфекційних хвороб та інших можливих випадків непереборної сили, які раніше виникали і можуть знову виникнути, які можливо будуть мати місце під час реалізації цього договору і безпосередньо вплинули на виконання стороною, що посилається на ці обставини, своїх обовязків за договором.

Згідно з п. 10.2. укладеного сторонами Договору у разі часткового або повного невиконання зобов`язання за цим договором внаслідок виникнення форс-мажорних обставин, Сторона зобов`язана повідомити про виникнення останніх контрагенту протягом 3 діб з часу їх настання. Якщо Сторона не зробить цього, то вона втрачає право посилатися на дію форс-мажорних обставин. За умовами п.10.3. Договору документом, що підтверджує наявність форс-мажорних обставин, є висновок, виданий Торгово-промисловою палатою України або її регіональними представництвами.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач направив позивачу лист-повідомлення про настання форс-мажорних обставин 14.03.2022 (т.1 а.с.174), тобто з порушенням строку, передбаченого умовами договору.

Наявність форс-мажору може бути підставою для звільнення від відповідальності, а не звільняє від виконання зобов`язань. Продовження строку дії договору та строку виконання зобов`язань внаслідок форс-мажору чи інших обставин є можливим лише якщо сторони це прямо вказали в умовах договору, або уклали додаткову угоду про це за взаємною згодою сторін вже після виникнення таких обставин (постанова Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21).

За загальним правилом обов`язковою передумовою для покладення відповідальності за порушення зобов`язання є вина особи, яка його порушила (частина перша статті 614 Цивільного кодексу України), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

У пункті 1 частини першої статті 263 Цивільного кодексу України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути.

За змістом частини другої статті 218 Господарського кодексу України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Так, норма частини другої статті 218 Господарського кодексу України передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

В статті 14-1 Закону України "Про Торгово-промислові палати в Україні" вказано, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Ознаками форс-мажорних обставин є такі елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за таких умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" шляхом видачі сертифіката.

Статтями 4.1, 4.2, 4.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44 (5) (нова редакція), Торгово-промислова палата України відповідно до статті 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" здійснює засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з усіх питань договірних відносин, інших питань, а також зобов`язань/обов`язків, передбачених законодавчими, відомчими нормативними актами та актами органів місцевого самоврядування, крім договірних відносин, в яких сторонами уповноваженим органом із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено безпосередньо регіональну ТПП.

ТПП України уповноважує регіональні ТПП засвідчувати форс-мажорні обставини з усіх питань, що належать до компетенції ТПП України, за винятком засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що стосуються зобов`язань за:

- умовами зовнішньоторговельних угод і міжнародних договорів України;

- умовами зовнішньоекономічних договорів, контрактів, типових договорів, угод, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції ТПП України;

- умовами договорів, контрактів, типових договорів, угод між резидентами України, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції ТПП України.

У випадку настання тимчасової неможливості виконання регіональною ТПП своєї функції із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зокрема, через відсутність уповноваженої особи, окупацію території, настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) тощо дану функцію виконує ТПП України або інша регіональна торгово-промислова палата, найближча за розташуванням, якщо це не суперечить умовам договору, контракту, угоди тощо між сторонами, або за письмовою угодою сторін.

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи на підставі доказів у порядку статті 86 Господарського процесуального кодексу України. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Отже, саме лише посилання відповідача на воєнний стан як форс-мажор, який унеможливлює виконання ним зобов`язання, не звільняє автоматично від відповідальності за невиконання зобов`язання, а відповідач повинен довести, як саме проявився форс-мажор під час виконання такого зобов`язання (постанова Верховного Суду від 17.08.2022 у справі № 922/854/21).

За огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань, стороною договору має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання, відповідачем не доведено існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру штрафних санкцій, тому суд відхиляє заперечення відповідача як недоведені документально й такі, що ґрунтуються на бажанні уникнути відповідальності за несвоєчасне виконання оплати за спожитий природний газ.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене та умови укладеного між сторонами договору, судова колегія вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для перерахунку заявлених на підставі укладеного між сторонами договору поставки процентів за користування чужими грошовими коштами, а доводи апелянта в цій час є безпідставними.

Крім того, апелянта зазначив, що нараховані інфляційні втрати, з посиланням на форс-мажор також підлягають зменшенню і повинні бути нараховані лише до 24.02.2023.

Судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду вважає такі доводи відповідача безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог 295971,47 грн. інфляційних за період за період з 10 грудня 2021 року по 11 серпня 2022 року.

У відповідності до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Зокрема боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо розмір не встановлений договором або законом.

Судова колегія зазначає, що зважаючи на положення частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки становлять способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яким кредитор наділений з огляду на нормативне закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу (місяць), протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.08.2019 № 921/212/18.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Сплата 3 % річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що інфляційні втрати не є мірою відповідальності в розумінні чинного законодавства України, судова колегія вважає безпідставними посилання апелянта на необхідність перерахунку вказаних втрат, у зв`язку з форс-мажорними обставинами, з огляду на що висновок місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог в цій частині є правомірним та обґрунтованим.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

За таких обставин, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Інвестмент Менеджмент" на рішення Господарського суду Одеської області від 07.04.2023 по справі №916/2169/22 задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Одеської області від 07.04.2023 по справі №916/2169/22 залишається без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Інвестмент Менеджмент" на рішення Господарського суду Одеської області від 07.04.2023 по справі №916/2169/22 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 07.04.2023 по справі №916/2169/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбаченими статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 14.07.2023 року.

Головуючий суддя: Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

А.І. Ярош