РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.06.2023Справа № 910/5590/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н.І., за участі секретаря судового засідання Старовойтова Є. А., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи

За позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (площа Івана Франка 5, Київ, 01001, )

до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" (вул. Білоруська, буд. 1, Київ, 04050, )

про стягнення 37 493, 29 грн,

Представники учасників справи: згідно протоколу судового засідання

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" (далі - відповідач) про стягнення 37 493, 29 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, не зважаючи на відсутність укладеного з позивачем договору, здійснював споживання теплової енергії у нежитловому приміщенні за адресою: м. Київ, вул. Шулявська, буд. 15-23, площею - 80, 0 м.кв. (окремий облік теплоспоживання здійснюється за особовим рахунком ), проте своєчасно не вносив плату за поставлену теплову енергію, в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 31 913, 36 грн, а також обов`язок сплатити на користь позивача 4 061, 47 грн інфляційних втрат та 1 518, 46 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.07.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 10.08.2022.

19.08.2022 до відділу діловодства суду від Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти задоволення позовних у повному обсязі з тих підстав, що нежитлове приміщення загальною площею 80, 00 кв. м, яке за твердженням позивача розміщене у багатоквартирному будинку №15/23 по вул. Шулявська у місті Києві, до підприємства відповідача не передавалося, не обліковувалося як ідентифікований та виокремлиний об`єкт нерухомості, що унеможливлює встановлення кількості спожитої теплової енергії, та доказів щодо приналежності зазначеного приміщення відповідачу позивачем не надано; нарахування відповідачу заборгованості на підставі договору про постачання теплової енергії не відповідає вимогам Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

05.03.2022 до відділу діловодства суду від Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" надійшла відповідь на відзив, у якій позивач наводить доводи, що оскільки нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Шулявська, буд. 15-23, перебувало у відповідача на балансі та праві господарського відання, саме відповідач як користувач та розпорядник нежитлового приміщення несе зобов`язання по оплаті за спожиту теплову енергію за спірний період, при цьому відсутність письмового договору про постачання теплової енергії не звільняє осіб, які використовували теплову енергію без укладення договору на теплопостачання, від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію, в свою чергу позивачем підтверджено належними та допустимими доказами факт постачання відповідачу теплової енергії у спірний період, крім цього в розумінні чинного законодавства теплова енергія є товаром, а не комунальною послугою, отже спірні правовідносини регулюються Законом України "Про теплопостачання".

14.09.2022 до відділу діловодства суду представником Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" подано заперечення, у яких відповідачем додатково зазначено, що докази, надані позивачем, не підтверджують кількості спожитої відповідачем енергії у спірний період та її вартість, та матеріали справи не містять жодних доказів передачі відповідачу будь-якого приміщення за адресою: м. Київ, вул. Шулявська, буд. 15-23, площею - 80, 0 м.кв., водночас відповідач не є споживачем послуг з теплопостачання.

У судовому засіданні 14.09.2022 судом оголошено перерву до 28.09.2022.

У судовому засіданні 28.09.2022 представниками сторін подано спільне клопотання про зупинення провадження у справі на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України, на час проведення сторонами медіації.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.09.2022 задоволено спільне клопотання сторін та зупинено провадження у справі №910/5590/22 строком на дев`яносто днів з дня постановлення судом цієї ухвали.

27.02.2023 до відділу діловодства суду від Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи, у якому позивачем, зокрема, зазначено, що сторони не дійшли згоди щодо вирішення спору мирним шляхом, водночас матеріали справи містять докази закріплення за відповідачем на праві господарського відання майна, у тому числі житлового будинку за адресою м. Київ, вул. Шулявська, буд. 15-23: загальна площа 9 683. 12 кв. м., нежитлові приміщення площею 125, 00 кв. м., з чого слідує, що спірне приміщення, площа якого менша (80, 00 кв. м.), знаходиться на балансі відповідача, та відповідачем не надано жодного доказу, який би вказував на те, що площа спірного нежитлового приміщення не входить до площі нежитлових приміщень, переданих на баланс відповідачу, при цьому відповідач у листуванні з позивачем підтвердив, що нежитлові приміщення у спірному житловому будинку перебувають в його оперативному управлінні на праві господарського відання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.03.2023 у зв`язку з закінченням строку, встановленого у п. 3-1 ч. 1 ст. 229 Господарського процесуального кодексу України для проведення медіації, поновлено провадження у справі № 910/5590/22, розгляд справи по суті призначено на 20.04.2023.

20.04.2023 до відділу діловодства суду представником Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" подано додаткові пояснення.

У судовому засіданні 20.04.2023 судом оголошено перерву до 18.05.2023.

18.05.2023 представником відповідача через відділ діловодства суду подано клопотання про огляд доказів у справі №910/5590/22.

У судовому засіданні 18.05.2023 суд у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення розгляду справи по суті на 14.06.2023.

У судовому засіданні 14.06.2023 суд у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відмову у задоволенні клопотання відповідача про огляд доказів у справі.

Так, за приписами частини 1, 2, статті 80 Господарського процесуального кодексу України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Письмові, речові та електронні докази, які не можна доставити до суду, оглядаються за їх місцезнаходженням (частина 1 статті 82 ГПК України).

Оскільки заявником у клопотанні від 17.05.2023 не доведено обставини, які можуть бути підтверджені оглядом доказів за їх місцезнаходженням, суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

У судовому засіданні 14.06.2023 представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, в свою чергу, представник відповідача проти задоволення позову заперечив, просив відмовити.

У судовому засіданні 14.06.2023 оголошено вступну та резолютивну частину рішення відповідно до ст. 240 ГПК України.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 "Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ "Київенерго".

Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

Таким чином, з 1 травня 2018 року постачання теплової енергії та надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води здійснює КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" (далі - позивач).

01.02.2021 Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" із супровідним листом від 28.01.2021 № 30/5/3/1362 направлено на адресу Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" проект договору № на постачання теплової енергії від 28.01.2021, предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії, на умовах передбачених цим договором.

При виконанні умов договору, а також вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватися тарифами, затвердженими у встановленому порядку, Положенням про Держенергонагляд, Правилами користування тепловою енергією, Правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж (далі - Правил), нормативними актами з питань користування та розрахунків за енергоносії, чинним законодавством України (п. 2.1 договору).

Згідно з п.п. 2.2.1 п. 2.2 договору енергопостачальна організація зобов`язується: постачати теплову енергію на потреби: опалення та вентиляції - в період опалювального сезону в кількості та в обсягах згідно з додатком № 1 до цього договору.

Підпунктами 2.3.1, 2.3.2 пункту 2.3 договору на споживача покладено обов`язок: додержуватися кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у додатку № 1 до договору, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії; виконувати умови та порядок оплати в обсягах і терміни, які передбачені у додатку № 4 до договору.

Договір набирає чинності з дня його підписання та діє до 15.04.2021. Сторони дійшли згоди, що у відповідності до ч. 3 ст. 631 ЦК України умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення, а саме з 01.05.2018 (пункт 8.1 Договору).

Додатком № 1 до договору передбачено, що теплопостачальна організація відпускає абоненту теплову енергію в гарячій воді орієнтовно Q рік = 7,7 Гкал/рік з приєднаним тепловим навантаженням EQ = 0,0049 Гкал/годину, в тому числі: на опалення Qo = 0,0049 Гкал/годину (п.п. 1.1 п. 1).

Згідно з п. 1 додатку № 3 до договору розрахунки з абонентом за відпущену теплову енергію проводяться згідно з тарифами на теплову енергію, затвердженими відповідним органом у встановленому законодавством порядку, для КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" для опалення - 1 351,62 грн/Гкал.

Додатком № 4 до Договору визначено:

- абонент до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує теплопостачальній організації вартість заявленої у договорі кількість теплової енергії на розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця, або оформлює договір про заставу майна згідно з Законом України "Про заставу" як засіб гарантії сплати спожитої теплової енергії (пункт 2);

- абонент щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує в ЦОК за адресою: вул. пр-т Повітрофлотський, буд. №58: акт звіряння розрахунків на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акта звірки абонент повертає в ЦОК); акт приймання-передавання товарної продукції; рахунок-фактуру, куди включені вартість теплової енергії на поточний місяць, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду (пункт 3);

- абоненту на суму боргу на початок кожного розрахункового періоду (місяця) теплопостачальною організацією нараховується пеня в розмірі 0,5% за кожний день, до моменту його повного погашення, але не більше обумовленої чинним законодавством України (пункт 7).

Додатком № 7 до договору визначено "Умови припинення постачання теплової енергії".

У супровідному листі від 28.01.2021 №30/5/3/1362 позивачем зазначено, що у разі не підписання та/або не повернення КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" на адресу КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" договору на постачання теплової енергії від 28.01.2021 №1 у встановлений ст. 181 ГК України строк, пропозиція КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" буде вважатись прийнятою в силу положень ч. 2 ст. 642 Цивільного кодексу України, у даному випадку датою укладання договору буде вважатися дата підписання його зі сторони позивача.

Відповідач, в свою чергу, на вказаний лист надав відповідь № 624/3 від 02.03.2021 у якій зазначив, що нежитлове приміщення за адресою вул. Шулявська, 15-23 є власністю територіальної громади міста Києва та було передано до КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" на праві господарського відання, однак відповідач не є споживачем послуг з централізованого опалення, у зв`язку з чим примірники договору № від 28.01.2021 на постачання теплової енергії підлягають поверненню.

Як зазначає позивач, ним здійснювалося постачання теплової енергії до житлового будинку за адресою: м. Київ, вул. Шулявська, буд. 15-23, зокрема нежитлового приміщення площею 80, 0 м. кв. за особовим рахунком №340852, що підтверджується корінцями нарядів на включення/відключення будинку в опалюваній період та відомостями обліку споживання теплової енергії.

Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначає, що Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" належним чином поставлялась відповідачу теплова енергія за договором, однак відповідач своєчасну плату за поставлену теплову енергію не вносив, в результаті чого за період з жовтня 2019 року по грудень 2021 року включно утворилась заборгованість, яка станом на дату подання позовної заяви становить 31 913, 36 грн.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань з належної та своєчасної оплати на поставлену теплову енергію позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 1 518, 46 грн. та інфляційні втрати у розмірі 4 061, 47 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до норм статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з частинами першою, другою статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано у пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Особа, яка зробила пропозицію укласти договір (оферту), у разі беззастережного акцепту цієї пропозиції його адресатом автоматично стає стороною в договірному зобов`язанні.

Акцептом визнається відповідь особи, якій адресована оферта, про її прийняття. Акцепт повинен бути повним і беззастережним. Мовчання за загальним правилом не є акцептом, якщо інше не випливає із закону, звичаю ділового обороту або з колишніх ділових відносин сторін. Мовчання можна вважати акцептом лише тоді, коли це прямо передбачено договором або законом.

Разом з тим, згідно зі статтею 205 Цивільного кодексу України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Виходячи з тлумачення пункту 2 статті 205 ЦК України і пункту 2 статті 642 ЦК України, можна зробити висновок, що укладення договору шляхом вчинення виключно конклюдентних дій або мовчання можливе, якщо для певного договору не передбачена обов`язкова письмова форма або якщо таке укладення договору передбачено законом.

Частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відносини між позивачем та відповідачем регулюються спеціальним законодавством у сфері енергопостачання, а саме Законом України "Про теплопостачання" та Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №1198 від 03.10.2007 (надалі - Правила).

Згідно статті 1 Закону України "Про теплопостачання" постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

Таким чином, договір на постачання теплової енергії є укладеним з моменту, коли споживач акцептував пропозицію офертанта повністю та без застережень або у вигляді конклюдентних дій прийняв оферту, або за умови передбачення у договорі або законі не висловив заперечень проти договору (мовчання).

Частинами 4, 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу теплової енергії. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Системне тлумачення вказаних норм свідчить, що на споживачів покладено законодавчий обов`язок укласти договір та вносити плату за постачання теплової енергії; а тому у випадку відсутності прийняття оферти шляхом погодження на укладання договору на постачання теплової енергії або конклюдентних дій, які свідчать про прийняття пропозиції, таке прийняття може бути також у вигляді мовчання.

Статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Аналогічне за змістом визначення мітиться у пункті 3 Правил.

Відповідно до п. 40 Правил споживач теплової енергії зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Частиною 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" унормовано, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України "Про теплопостачання" до основних обов`язків споживача належить, зокрема, своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Отже, з наведеного вище у сукупності вбачається, що обов`язок із проведення розрахунків за спожиту теплову енергію виникає лише у споживача такої теплової енергії, а не у будь-якої особи.

Разом з цим, постачання теплової енергії є видом житлово-комунальних послуг і на ці правовідносини розповсюджується Закон України "Про житлово-комунальні послуги".

Цим законом зокрема, передбачено, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (частина 2 пункт 1 та 5 статті 7).

Такі положення Закону України "Про житлово-комунальні послуги" свідчать про обов`язковість договору щодо житлово-комунальних послуг для споживача та не можливість споживача відмовитись від укладання договору (за виключенням у випадках встановлених законом та у порядку встановленому законом), зокрема договору на постачання теплової енергії.

На підтвердження факту споживання відповідачем теплової енергії у спірний період позивачем надано корінці нарядів на включення та відключення будинку на опалювальний сезон по обліковому запису № та відомостями обліку споживання теплової енергії за адресою: м. Київ, вул. Шулявська, буд. 15-23.

При цьому судом враховано, що питання прийняття облікових карток (табуляграм) в якості доказів у справах про стягнення заборгованості за договорами постачання (купівлі - продажу) теплової енергії, у контексті їх оцінки судами, неодноразово вирішувалося у судовій практиці (постанови Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №910/6652/17, від 12.07.2018 у справі № 910/6654/17, від 12.10.2018 у справі №910/30728/15, від 03.09.2020 у справі № 910/17662/19).

Разом з тим, як вбачається з сформованих позивачем облікових карток адресою споживання Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" зазначено - вул. Шулявська, буд. 15-23, без визначення конкретного об`єкту нерухомого майна.

Відповідач в свою чергу, заперечуючи проти позову зазначає, що нежитлове приміщення загальною площею 80, 00 кв. м, яке за твердженням позивача розміщене у багатоквартирному будинку №15/23 по вул. Шулявська у місті Києві, до підприємства не передавався, не обліковувався як ідентифікований та виокремлений об`єкт нерухомості, позивачем не надано доказів щодо приналежності зазначеного приміщення відповідачу у справі.

Рішенням Київської міської ради "Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва" №270/270 від 09.10.2014 Комунальне підприємство "Керуюча дирекція Шевченківського району" перейменовано в Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" та віднесено його до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації. Комунальним підприємствам зобов`язано передати підприємству житловий фонд, який був переданий до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації та знаходиться у них на балансі, а також інше нерухоме та рухоме майно, яке належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та перебуває на їх балансі станом на 01.08.2014.

Відповідно до розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації №80 від 09.02.2011 за Комунальним підприємством "Керуюча дирекція" закріплено на праві господарського відання майно згідно додатку. Зі змісту вказаного додатку вбачається, що до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації передано та закріплено за Комунальним підприємством "Керуюча дирекція" жилий будинок за адресою: вул. Шулявська, буд. 15-23, загальною площею 9683, 12 кв. м., в т.ч. з площею нежитлових приміщень - 125, 00 кв. м.

Відповідні відомості відображені і в додатку №1 до розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації №801 від 30.12.2016, яким внесено зміни до розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації №80 від 09.02.2011.

Під час розгляду справи відповідачем надано копію витягу з технічного паспорту будинку №15/23 по вул. Шулявська у м. Києві, згідно якого станом на 26.10.2018 в зазначеному будинку наявні два нежитлових приміщення загальною площею 127, 7 кв. м. (№160 площею 71, 1 кв. м. та №160а площею 56,6 кв. м.).

При цьому, власником вказаної групи приміщень, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 21.06.2019 є Територіальна громада міста Києва в особі Київської міської ради ().

Також, суд встановив, що 31.05.2021 між Шевченківською районною в місті Києві державною адміністрацією (орендодавець), Громадською організацією "Аделаїда" (орендар) та Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" (балансоутримувач) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності №992, об`єктом оренди якого є нежитлові приміщення 1-ого поверху в житловому будинку загальною площею 71,1 кв.м. за адресою: 04116, м. Київ, вул. Шулявська, 15/23.

Отже, принаймні з травня 2021 року споживачем теплової енергії в частині нежитлових приміщень в будинку по вул. Шулявська, 15/23 є не відповідач у справі, а інша особа, та решта площі нежитлових приміщень є меншою, ніж визначена позивачем у розрахунках до позову.

Водночас, з наявних у матеріалах справи доказів у суду відсутня можливість самостійно встановити фактичні обсяги, вартість та періоди споживання теплової енергії за спірним об`єктом саме відповідачем.

При цьому, в статті 2, 13 Господарського процесуального кодексу України закріплений принцип змагальності господарського судочинства, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

З урахуванням вищевикладеного, позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами факту споживання відповідачем теплової енергії за адресою: м. Київ, вул. Шулявська, буд. 15-23 у період з жовтня 2019 року по грудень 2021 року в сумі 31 913,36 грн, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення вказаної заборгованості, 3% річних та інфляційних втрат є необґрунтованими.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з покладенням судового збору на позивача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 86, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

У зв`язку з перебуванням судді Ягічевої Н.І. у відпустці підписання повного тексту рішення здійснюється після виходу судді з відпустки.

Повний текст рішення складено та підписано 10.07.2023

Суддя Наталія ЯГІЧЕВА