ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2023 р. Справа № 911/1200/23

Господарський суд Київської області у складі судді Лутак Т.В., за участю секретаря судового засідання Мишак І.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Заатбау Пробстдорфер Україна»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Голд 2020»

про стягнення 1 885 459, 65 грн

Представники:

від позивача: Бонтлаб В.В.

від відповідача: не з`явилися

Обставини справи:

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки № П19/2021 від 22.02.2021 у розмірі 1 885 459, 65 грн, з яких: 679 270, 31 грн основного боргу, 360 743, 58 грн пені, 175 854, 07 грн штрафу, 109 485, 00 грн 10 % річних, 352 427, 87 грн відсотків за користування чужими грошовими коштами та 207 678, 82 грн інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань щодо оплати вартості отриманого товару.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 26.04.2023 відкрито провадження у даній справі, розгляд справи у підготовчому засіданні призначено на 25.05.2023 та витребувано у сторін певні документи.

До Господарського суду Київської області від позивача надійшли письмові пояснення вих. № 27-2/04 від 27.04.2023 (вх. № 8583/23 від 03.05.2023) по справі та довідка вих. № 27-1/04 від 27.04.2023 (вх. № 8584/23 від 03.05.2023) про заборгованість відповідача.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.05.2023, враховуючи неявку в судове засідання представника відповідача та неналежне виконання сторонами вимог суду, з метою дотримання завдань підготовчого провадження і основних засад господарського судочинства, розгляд даної справи у підготовчому засіданні відкладено на 12.06.2023.

30.05.2023 до Господарського суду Київської області від позивача надійшла заява б/н від 30.05.2023 (вх. № 1706/23 від 30.05.2023) про розгляд справи без участі, у якій він просив суд розгляд справи, що призначений на 12.06.2023, провести за відсутності представника позивача, закрити підготовче засідання та призначити справу № 911/1200/23 до судового розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.06.2023 закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні на 06.07.2023.

Присутній у судовому засіданні 06.07.2023 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Відповідач, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, у судове засідання 06.07.2023 не з`явився, причин неявки суду не повідомив та відзиву на позовну заяву не подав.

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України за відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 06.07.2023, відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, присутнього у судовому засіданні, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

22.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Заатбау Пробстдорфер Україна» (продавець/постачальник - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро Голд 2020» (покупець - відповідач) укладено договір поставки № П19/2021, за умовами якого позивач зобов`язався передати у власність відповідача насіння (далі - товар), а відповідач зобов`язався прийняти товар та оплатити його вартість в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 1.2 договору найменування товару, його кількість, номенклатура, асортимент, ціна одиниці товару та загальна вартість товару, строк та базис (в тому числі адреса місця) поставки товару, рік врожаю, а також за необхідності інші умови, визначаються сторонами у відповідному додатку (специфікації), що є невід`ємною частиною цього договору.

Пунктом 1.3 договору визначено документи, які позивач зобов`язався передати відповідачу на кожну партію товару: видаткова накладна; сертифікат на насіння; свідоцтво на гібридне насіння.

Згідно з пунктів 3.1, 3.4 договору, з метою зменшення паперового обігу, до запровадження сторонами системи електронного документообігу, сторони домовилися, що, якщо інше прямо не передбачено законом або цим договором, взаємодія між ними з приводу виконання цього договору буде здійснюватися за допомогою електронних засобів зв`язку. Жодним чином не скасовуючи інші домовленості, передбачені цією статтею, виключно для цілей належного бухгалтерського обліку операцій за цим договором, сторони зобов`язалися протягом 20 днів з моменту підписання обмінюватися або підписаними за допомогою електронного цифрового підпису або паперовими примірниками наступних оригіналів документів: видаткові накладні, довіреність на прийняття товару, інші документи на вимогу будь-якої із сторін.

Відповідно до п. 4.1 договору ціни, загальна вартість, найменування товару, вид обробки, одиниця виміру зазначаються у додатку (специфікації). В ціну товару входить вартість тари, упаковки, маркування та протруєння.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що на дату підписання відповідного додатку (специфікації) до цього договору ціна вказується в національній валюті України гривні.

Згідно з п. 4.3 договору відповідач здійснює оплату вартості товару в порядку, визначеному у відповідному додатку до цього договору.

Відповідно до п. 4.5 договору у випадку порушення відповідачем строків проведення попередньої оплати та/або оплати відповідно до графіку (порядку, строків) платежів, встановленого договором, позивач з десятого дня порушення такого графіку (порядку, строків) платежів має право стягнути з відповідача загальну вартість відвантаженого, але не сплаченого відповідачем товару (партії товару), строк оплати по якому вже настав (умови цього пункту застосовуються в разі, якщо відбулося відвантаження товару).

Пунктом 4.6 договору передбачено, що оплата по даному договору здійснюється шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позивача. Датою оплати вважається дата зарахування відповідної суми коштів на поточний рахунок позивача. В платіжному документі відповідач зобов`язаний зазначити в призначені платежу номер та дату укладення договору та номер додатку (специфікації), за яким здійснюється оплата товару, або номер рахунку-фактури (в разі його виставлення позивачем). Відсутність виписаного позивачем рахунку-фактури не звільняє відповідача від оплати за товар. В іншому випадку позивач зараховує суму оплати на власний розсуд для погашення загальної заборгованості відповідача по всім іншим зобов`язанням.

Згідно з п. 5.3 договору позивач здійснює поставку товару на умовах та за адресою, що вказані в додатку до договору.

Відповідно до п. 5.4 договору товар вважається прийнятим відповідачем за кількістю та якістю в момент отримання товару представником відповідача від представника позивача у відповідності до видаткової накладної.

Пунктом 5.5 договору передбачено, що право власності на товар переходить до відповідача з моменту прийняття товару відповідачем, що підтверджується підписаною з боку представника відповідача видатковою накладною.

Згідно з п. 8.5 договору у разі несплати/несвоєчасної сплати товару відповідачем в строки визначені цим договором, в тому числі несплати/неналежної сплати суми, що виникла внаслідок валютних коригувань, позивач має право нарахувати відповідачу:

- неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від своєчасно неоплаченої суми грошового зобов`язання, за кожний день прострочення виконання зобов`язання до моменту оплати його повного виконання, а також 10 відсотків річних від простроченої суми (п. 8.5.1 договору);

- штраф у розмірі 20 % від суми заборгованості за кожен факт прострочення понад 30 днів (п. 8.5.2 договору);

- плату за користування чужими коштами в розмірі 3 % на місяць від суми заборгованості (п. 8.5.3 договору).

Відповідно до п. 8.8 договору сплата неустойки (штрафу, пені) не звільняє відповідача та позивача від виконання своїх зобов`язань за договором і не позбавляє позивача/відповідача права на інші заходи захисту своїх інтересів відповідно до чинного законодавства України.

Пунктом 8.10 договору передбачено, що сторони домовилися про те, що строки позовної давності щодо штрафів, пені за даним договором становлять три роки. Період нарахування штрафних санкцій, в тому числі пені, становить три роки.

Згідно з п. 10.1 договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання повноважними представниками сторін та його скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2021, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. У випадку, якщо за 30 календарних днів до припинення строку дії договору жодна зі сторін письмово не повідомила іншу сторону про припинення договору, договір вважається пролонгованим на тих самих умовах на кожний наступний дванадцятимісячний період.

Відповідно до п. 12.1 договору з метою оптимізації документообігу між сторонами, підвищення рівня збереження та захисту переданих документів і даних, що містяться в них, керуючись ч. 1 ст. 205, ч. 3 ст. 207 та ст. 627 Цивільного кодексу України, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ч. 3 та ч. 4 ст. 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги», ч. 1 ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», сторони дійшли згоди здійснити перехід на електронний документообіг з використанням кваліфікованого електронного підпису і кваліфікованої печатки.

Пунктом 12.2 договору передбачено, що сторони домовились, що увесь документообіг між ними може здійснюватися в двох рівнозначних формах: звичайній паперовій формі з проставлянням власноручного підпису сторін та/або в електронній формі, у зв`язку з чим всі документи, що прямо чи опосередковано стосуються дії договору, змін, доповнень до нього чи його виконання, в тому числі первинні документи, будуть оформлюватися в електронному вигляді відповідно до вимог чинного українського законодавства з використанням кваліфікованого електронного підпису та кваліфікованої електронної печатки (не обов`язкова у разі її відсутності).

Додатком № 4 (специфікація) від 02.03.2021 до договору поставки № П19/2021 від 22.02.2021 сторони узгодили найменування товару, одиницю виміру, кількість, ціну в гривнях за одиницю товару, загальну вартість товару та інше.

Так, згідно з п. 2 додатку № 4 загальна вартість товару за цією специфікацією становить 1 001 851, 72 грн, у тому числі ПДВ 123 034, 42 грн.

Відповідно до п. 3 додатку № 4 строк оплати за товар, визначений даною специфікацією: 20 % оплата вартості товару за цією специфікацією у строк до 14.05.2021; 80 % оплата вартості товару за цією специфікацією у строк до 01.10.2021.

Пунктом 4 додатку № 4 передбачено, що часткова оплата дозволяється в межах визначених строків та сум оплати. Факт передачі товару оформлюється видатковою накладною.

Згідно з п. 5 додатку № 4 строк поставки товару до 28.05.2021.

Відповідно до п. 7 додатку № 4 умови поставки FCA склад позивача за адресою: Київська обл., с. Білогородка, вул. Компресорна, 3 (коронадо); FCA склад позивача за адресою: м. Бориспіль, вул. Запорізька, 36 (маттео).

Пунктом 8 додатку № 4 передбачено, що оплата здійснюється на підставі договору на поточний банківський рахунок позивача, визначений у договорі.

На виконання умов договору поставки № П19/2021 від 22.02.2021 та додатку № 4 від 02.03.2021 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 1 179 640, 68 грн, а відповідач вказаний товар отримав, що підтверджується наявними у матеріалах справи видатковими накладними № 212 від 01.04.2021 на суму 177 788, 97 грн, № 418 від 12.05.2021 на суму 114 247, 33 грн, № 425 від 12.05.2021 на суму 412 763, 90 грн, № 415 від 14.05.2021 на суму 474 840, 48 грн. Копії зазначених документів залучено до матеріалів справи, оригінали у судовому засіданні оглянуто.

Проте, в порушення своїх договірних зобов`язань, відповідач за поставлений вищевказаний товар розрахувався лише частково, а саме на суму 500 370, 37 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями № 156 від 12.05.2021 на суму 104 000, 00 грн, № 157 від 12.05.2021 на суму 1 402, 25 грн, № 159 від 12.05.2021 на суму 100 000, 00 грн, № 162 від 13.05.2021 на суму 88 000, 00 грн, № 165 від 18.05.2021 на суму 6 968, 12 грн, № 118 від 16.11.2021 на суму 200 000, 00 грн, у зв`язку з чим за ним утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 679 270, 31 грн.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що сторонами було складено акт звірки взаємних розрахунків за 2021 рік, відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем за договором поставки № П19/2021 від 22.02.2021 становить 679 270, 31 грн.

Отже, враховуючи те, що відповідач в повному обсязі не виконав свого зобов`язання щодо здійснення оплати за отриманий товар, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексом України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 ст. 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом положень статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Аналогічні положення містяться у статтях 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Крім того, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач заявлених до нього вимог не спростував, у судове засідання своїх представників не направив, належних та допустимих доказів, які підтверджують виконання ним договірних зобов`язань щодо оплати поставленого позивачем товару суду не надав.

З огляду на вищевикладене та враховуючи, що строк оплати товару настав, доказів його оплати відповідачем не надано, борг перед позивачем на час прийняття рішення не погашений, його розмір підтверджується наявними матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 679 270, 31 грн основного боргу за договором поставки № П19/2021 від 22.02.2021 є доведеними, обґрунтованими, підтверджені належними доказами і підлягають задоволенню.

Також, позивач, на підставі п. 8.5.1 договору, просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від своєчасно неоплаченої суми грошового зобов`язання, за кожний день прострочення виконання зобов`язання, яка за розрахунком позивача за період з 02.10.2021 по 28.02.2023 становить 360 743, 58 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Штрафними санкціями, згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом положень частин 4 і 6 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Отже, встановивши розмір, термін і порядок нарахування штрафних санкцій за порушення грошового зобов`язання, законодавець передбачив також і право сторін врегулювати ці відносини у договорі. Тобто сторони мають право визначити у договорі не лише інший строк нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 Цивільного кодексу України), а взагалі врегулювати свої відносини щодо нарахування штрафних санкцій на власний розсуд (ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України), у тому числі, мають право пов`язувати період нарахування пені з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (фактичний момент оплати).

Відповідно до положень п. 8.5.1 договору у разі несплати/несвоєчасної сплати товару відповідачем в строки визначені цим договором, позивач має право нарахувати відповідачу неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від своєчасно неоплаченої суми грошового зобов`язання, за кожний день прострочення виконання зобов`язання до моменту оплати його повного виконання.

Пунктом 8.10 договору передбачено, що сторони домовилися про те, що строки позовної давності щодо штрафів, пені за даним договором становлять три роки. Період нарахування штрафних санкцій, в тому числі пені, становить три роки.

За таких обставин, вбачається, що сторонами у договорі передбачено більшу тривалість періоду часу, за який нараховується пеня, ніж визначено 6 ст. 232 Господарського кодексу України, і пеню у даному випадку належить рахувати у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від своєчасно неоплаченої суми грошового зобов`язання, за кожний день прострочення виконання зобов`язання до моменту оплати його повного виконання.

Судом перевірено розрахунок пені, здійснений позивачем, з урахуванням визначеного ним періоду, та встановлено, що він є арифметично невірним, оскільки позивачем невірно визначено кількість днів простроченого платежу.

Отже, за розрахунком суду, враховуючи заявлений позивачем період прострочення (з 02.10.2021 по 28.02.2023) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 341 761, 21 грн.

Крім того, позивач, на підставі п. 8.5.2 договору, просить суд стягнути з відповідача штраф у розмірі 20 % від суми заборгованості за кожен факт прострочення понад 30 днів, який за розрахунком позивача становить 175 854, 07 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Пунктом 8.5.2 договору передбачено, що у разі несплати/несвоєчасної сплати товару відповідачем в строки визначені цим договором, позивач має право нарахувати відповідачу штраф у розмірі 20 % від суми заборгованості за кожен факт прострочення понад 30 днів.

Судом перевірено розрахунок штрафу, здійснений позивачем, та встановлено, що він є арифметично невірним, оскільки 879 270, 31 грн (сума заборгованості, яка мала місце понад 30 днів) х 20 % = 175 854, 06 грн.

За таких обставин, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафу підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 175 854, 06 грн.

Також, зважаючи на те, що відповідач порушив строки виконання грошового зобов`язання щодо здійснення оплати за отриманий товар, позивач просить суд стягнути з відповідача 10 % річних та інфляційні втрати з простроченої суми грошового зобов`язання.

Відповідно до розрахунку позивача 10 % річних з простроченої суми за період з 02.10.2021 по 28.02.2023 складають 109 485, 00 грн, а інфляційні втрати з простроченої суми за період з жовтня 2021 року по січень 2023 року складають 207 678, 82 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 8.5.1 договору передбачено, що у разі несплати/несвоєчасної сплати товару відповідачем в строки визначені цим договором, позивач має право нарахувати відповідачу 10 відсотків річних від простроченої суми.

Судом перевірено розрахунок 10 % річних та інфляційних втрат, здійснений позивачем, з урахуванням визначеного ним періоду, та встановлено, що він є арифметично невірним, зокрема, у визначенні та застосуванні кількості днів прострочення платежу.

Отже, за розрахунком суду з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 10 % річних у розмірі 98 308, 00 грн та інфляційні втрати у розмірі 206 806, 76 грн.

Крім того, позивач, на підставі п. 8.5.3 договору та ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України, просить суд стягнути з відповідача відсотки за користування чужими грошовими коштами, які за розрахунком позивача за період з 02.10.2021 по 28.02.2023 становлять 352 427, 87 грн.

У пункті 8.5.3 договору визначено, що у разі несплати/несвоєчасної сплати товару відповідачем в строки визначені цим договором позивач має право нарахувати відповідачу плату за користування чужими коштами в розмірі 3 % на місяць від суми заборгованості.

Згідно з ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати. Договором купівлі-продажу може бути передбачений обов`язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем.

Відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Водночас, термін «користування чужими грошовими коштами» (ст. 536 Цивільного кодексу України) використовується у двох ситуаціях:

1) одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу;

2) прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Законодавство встановило наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (ст. 1048 Цивільного кодексу України), так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (ст. 625 Цивільного кодексу України).

Означена правова позиція щодо застосування статей 536, 625 Цивільного кодексу України відображена в пунктах 34, 35, 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, пунктах 6.20-6.24 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17, пунктах 109-110 постанови Великої Палати Верховного суду від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17.

Зокрема, у справі № 910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду чітко розмежовано поняття «проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами» та «проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами», причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Резюмуючи викладене, термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - боржник до певного строку одержує можливість не повертати кошти (або оплату за товар, якщо мова йде про товарний кредит). Тобто, з дозволу кредитора він користується його грошовими коштами і вносить за це плату (проценти). Коли ж наступає строк повернення коштів, а боржник цього не робить, мова йде про неправомірне користування чужими грошима (постанова Великої палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17).

За правилами ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України в їх взаємозв`язку зі ст. 536 Цивільного кодексу України продавець має право на одержання від покупця процентів від простроченої суми, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства та вказані проценти можуть сплачуватися, в тому числі, від дня передання товару продавцем.

Однак, позов у цій справі в цій частині обґрунтовується саме неправомірним, незаконним користуванням відповідачем грошовими коштами через прострочення виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим позивачем нараховано проценти в передбаченому договором розмірі.

Як вже зазначалося плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору (у вигляді сплати відсотків за користування чужими грошовими коштами), так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (ст. 625 Цивільного кодексу України).

При цьому, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ст. 536 Цивільного кодексу України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України не можуть застосовуватись одночасно (в один період часу).

З урахуванням викладеного, за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти за час правомірного користування грошовими коштами, розмір яких відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 694, ст. 536 Цивільного кодексу України може бути встановлено сторонами в договорі як плата за користування товарним кредитом, а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Отже, правова норма ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України в її системному зв`язку з статтями 536, 625 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що проценти, які вправі вимагати продавець після прострочення покупцем оплати вартості товару, проданого в кредит, в тому числі їх розмір, визначаються за правилами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, оскільки з диспозиції абз. 1 ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України не вбачається можливості нарахування процентів без встановленого факту прострочення оплати товару.

Водночас, судом враховуються також правові висновки щодо застосування статей 536, 625, 694 Цивільного кодексу України, що викладені в постанові Верховного Суду від 18.11.2021 у справі № 921/395/20, за якими проценти річних, про які йдеться у ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених ст.536 названого Кодексу, позаяк стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і одночасно способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов`язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у ст. 536 Цивільного кодексу України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі за користування товарним кредитом (ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України).

Як зазначено Верховним Судом у вказаній постанові, підставами для застосування до правовідносин сторін ст. 536 Цивільного кодексу України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством, а положення ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов`язання.

Водночас, з врахуванням обставин даної справи, судом встановлено нарахування позивачем процентів за користування чужими коштами саме за період порушення грошового зобов`язання, що регулюється диспозицією ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, вимоги за якою позивачем також заявлені до стягнення.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що умовами договору також передбачено таку відповідальність як 10 відсотків річних від простроченої суми (п. 8.5.1 договору), яку вже вище стягнуто судом за той самий період, що і заявлені позивачем до стягнення відсотки за користування чужими грошовими коштами, що не узгоджується з приписами ст. 61 Конституції України, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 352 427, 87 грн відсотків за користування чужими грошовими коштами та відмову у їх задоволенні.

Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки № П19/2021 від 22.02.2021 підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 1 502 000, 34 грн, з яких: 679 270, 31 грн основного боргу, 341 761, 21 грн пені, 175 854, 06 грн штрафу, 98 308, 00 грн 10 % річних та 206 806, 76 грн інфляційних втрат, у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 18 982, 37 грн пені, 0, 01 грн штрафу, 11 177, 00 грн 10 % річних, 872, 06 грн інфляційних втрат та 352 427, 87 грн відсотків за користування чужими грошовими коштами суд відмовляє.

Судовий збір, відповідно приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 73-74, 76-79, 86, 129, 237-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Заатбау Пробстдорфер Україна» задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Голд 2020» (09107, Київська область, місто Біла Церква, вулиця Привокзальна, будинок 10, офіс 24, ідентифікаційний код 43062395) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Заатбау Пробстдорфер Україна» (02132, місто Київ, Дніпровська набережна, будинок 26-Ж, офіс 29-32, ідентифікаційний код 44048188) 679 270 (шістсот сімдесят дев`ять тисяч двісті сімдесят) грн 31 коп основного боргу, 341 761 (триста сорок одна тисяча сімсот шістдесят одна) грн 21 коп пені, 175 854 (сто сімдесят п`ять тисяч вісімсот п`ятдесят чотири) грн 06 коп штрафу, 98 308 (дев`яносто вісім тисяч триста вісім) грн 00 коп 10 % річних, 206 806 (двісті шість тисяч вісімсот шість) грн 76 коп - інфляційних втрат та 22 530 (двадцять дві тисячі п`ятсот тридцять) грн 01 коп судового збору.

3. В частині позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Голд 2020» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Заатбау Пробстдорфер Україна» 18 982, 37 грн пені, 0, 01 грн штрафу, 11 177, 00 грн 10 % річних, 872, 06 грн інфляційних втрат та 352 427, 87 грн відсотків за користування чужими грошовими коштами відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Дане рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення підписано: 17.07.2023.

Суддя Т.В. Лутак