СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2023 року м. Харків Справа № 922/2353/22

Колегія суддів Східного апеляційного господарського суду у складі:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Хачатрян В.С. , суддя Гетьман Р.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства "Зміївська центральна районна лікарня" Зміївської міської ради Харківської області (вх. №427 Х/1) на рішення Господарського суду Харківської області від 03.02.2023 у справі № 922/2353/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1),

до Комунального некомерційного підприємства "Зміївська центральна районна лікарня" Зміївської міської ради Харківської області (63403, Харківська обл., Зміївський р-н., м. Зміїв, Шосе Таранівське, буд. 1-Б),

про стягнення 185072,75 грн,-

ВСТАНОВИЛА:

На розгляд Господарського суду Харківської області подано позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" до Комунального некомерційного підприємства "Зміївська центральна районна лікарня" Зміївської міської ради Харківської області про стягнення 185072,75 грн, з яких: основний борг у розмірі 135077,57 грн, пеня у розмірі 19964,44 грн, 3% річних у розмірі 2689,69 грн та інфляційні втрати у розмірі 27341,05 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані простроченням виконання відповідачем зобов`язань за типовим договором останньої надії, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі основний борг у розмірі 135077,57 грн, пеня у розмірі 19964,44 грн, 3% річних у розмірі 2689,69 грн та інфляційні втрати у розмірі 27341,05 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 03.02.2023 у справі № 922/2353/22 позов задоволено повністю, стягнуто з Комунального некомерційного підприємства "Зміївська центральна районна лікарня" Зміївської міської ради Харківської області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" основний борг у розмірі 135077,57 грн, пеню у розмірі 19964,44 грн, 3% річних у розмірі 2689,69 грн, інфляційні втрати у розмірі 27341,05 грн та витрат зі сплати судового збору у розмірі 2776,09 грн.

Рішення суду обґрунтоване доведеністю матеріалами справи факту неповного та несвоєчасного розрахунку відповідачем за поставлений ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" природний газ за типовим договором постачання природного газу постачальником "останньої надії".

Комунальне некомерційне підприємство "Зміївська центральна районна лікарня" з відповідним рішенням суду не погодилось, звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтуванні апеляційної скарги відповідач зазначає, що він за визначений період заборгованості здійснював споживання газу від іншого постачальника та не був обізнаний з приводу споживання газу із ресурсу постачальника "останньої надії".

Детально рух у справі відображено в процесуальних документах суду.

Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів встановила такі обставини спору.

ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (надалі позивач, постачальник, постачальник "останньої надії") відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) №880 від 04.07.2017 здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України.

За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №917-р від 22.07.2020 ТОВ "Нафтогаз України" визначено постачальником "останньої надії" на ринку природного газу.

Пунктом 26 частини 1 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу", передбачено, що постачальник "останньої надії" визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.

За змістом статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників); споживачем є фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.

Частинами 1, 3 статті 12 Закону України "Про ринок природного газу" передбачено, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Постачання природного газу постачальником "останньої надії" здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором. Договір на постачання природного газу постачальником "останньої надії" є публічним. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Відповідно до частини 2 статті 13 Закону України "Про ринок природного газу" споживач зобов`язаний, зокрема: 1) укласти договір про постачання природного газу; 2) забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; 3) не допускати несанкціонованого відбору природного газу; 4) забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників оператора газотранспортної системи, оператора газорозподільної системи до вузлів обліку природного газу та з метою встановлення вузлів обліку газу; 5) припиняти (обмежувати) споживання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів.

24.12.2019 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, прийнято постанову №3011 "Про видачу ліцензії" з транспортування природного газу ТОВ "Оператор ГТС України", на право провадження господарської діяльності з транспортування природного газу ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" ().

26.10.2021 набула чинності постанова Кабінету Міністрів України №1102 від 25.10.2021 "Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України №809 від 30.09.2015 та №1236 від 09.12.2020".

Пунктом 2 зазначеної вище постанови Кабінету Міністрів України №1102 визначено зобов`язання акціонерного товариства "Магістральні газопроводи України", товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України", операторів газорозподільних систем забезпечити автоматичне включення оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільних систем до портфеля постачальника "останньої надії" обсягів природного газу, спожитих з 1 жовтня 2021 року бюджетними установами (казенні підприємства та/або державні установи тощо) та закладами охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо), постачання природного газу яким не здійснювалося жодним постачальником.

Комунальне некомерційне підприємство "Зміївська центральна районна лікарня" Зміївської міської ради Харківської області (надалі відповідач, споживач) є бюджетною установою (в значенні Бюджетного кодексу України).

Відповідно до підпункту 19 пункту 1 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).

За змістом положень пункту 2 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС оператори газорозподільних систем, оператор газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) протягом трьох діб зобов`язані надати постачальнику "останньої надії" через інформаційну платформу інформацію щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії", за формою оператора газотранспортної системи, погодженою Регулятором. Інформація скріплюється електронним підписом уповноваженої особи оператора газорозподільної системи/оператора газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) та повинна містити: ЕІС-код споживача або ЕІС-код точки комерційного обліку споживача; назву та ЄДРПОУ (для споживачів, що не є побутовими); поштову адресу об`єкта споживача. Зазначена інформація надається через інформаційну платформу, за допомогою відправки повідомлення на поштову скриньку постачальника останньої надії в інформаційній платформі.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначається, що у зв`язку з відсутністю постачання природного газу іншим постачальником, оператором газотранспортної системи (надалі Оператор ГТС) за участю операторів газорозподільних систем (далі оператори ГРМ) об`єми природного газу, спожитого відповідачем з 28.10.2021 по 31.10.2021; з 01.11.2021 по 19.11.2021; з 08.12.2021 по 19.12.2021 автоматично включено до портфеля постачальника "останньої надії" - Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" та спожитий відповідачем природний газ віднесено до об`ємів, поставлених позивачем.

Факт включення відповідача до реєстру споживачів постачальника "останньої надії" та віднесення спожитого відповідачем природного газу до портфеля постачальника "останньої надії" з наведених вище підстав підтверджується типовим договором постачання природного газу постачальником "останньої надії", що був підписаний між позивачем та відповідачем в якому визначено EIC-код відповідача: 56XS00002034Y00Z; листом оператора ГТС від 28.09.2022 №ТОВВИХ-22-10438 та інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача з EIC-кодом 56XS00002034Y00Z; відомостями з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо споживача з ЕІС-кодом 56XS00002034Y00Z на інформаційній платформі Оператора ГТС (надана у вигляді принтскрину з особистого кабінету позивача на інформаційній платформі Оператора ГТС).

Відповідно до пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) №2496 від 30.09.2015р. (надалі - Правила), договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" укладається у випадках, передбачених пунктом 3 розділу VI, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 ЦК України шляхом публічної оферти постачальника "останньої надії" та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.

Договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" не потребує двостороннього підписання та вважається укладеним із споживачем з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

Типовий договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2501.

Відповідно до пункту 2.1. Договору постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Згідно з пунктом 3.1. Договору постачання природного газу споживачу здійснюється з дня, визначеного інформаційною платформою оператора газотранспортної системи днем початку постачання в Реєстрі споживачів постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

Пунктом 3.3. Договору передбачено, що період безперервного постачання природного газу постачальником не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, що настає за місяцем початку фактичного постачання природного газу споживачу постачальником, крім випадків дострокового розірвання договору.

Згідно з підпунктом 4.2. розділу IV Договору, об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу споживачем за розрахунковий період визначається за даними оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора ГТС та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Відповідно до підпункту 1 пункту 5.1 та підпунктом 1 пункту 5.2. Договору, споживач має право отримувати природний газ на умовах, зазначених у договорі та зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату поставленого природного газу згідно з умовами договору.

Пунктом 8.1. Договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену договором та чинним законодавством.

Відповідно до пункту 11.1. Договору договір набирає чинності з дня, визначеного інформаційною платформою Оператора ГТС днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи. Дія договору не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, наступного за місяцем, в якому почалося фактичне постачання природного газу постачальником. Розірвання (припинення дії) договору не звільняє споживача від обов`язку сплатити заборгованість постачальнику за договором.

Пунктом 2 глави 7 розділу XII Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою НКРЕКП №2493 від 30.09.2015 передбачено, що у точках виходу до газорозподільної системи з метою проведення остаточної алокації щодобових відборів/споживання, що не вимірюються щодобово. Оператор газорозподільної системи до 08 числа газового місяця (М+1) надає операторе газотранспортної системи інформацію про фактичний місячний відбір/споживання природного газу окремо по кожному споживачу, відбір/споживання якого не вимірюється щодобово. У випадку якщо комерційний вузол обліку обладнаний обчислювачем (коректором) з можливістю встановити за результатами місяця фактичне щодобове споживання природного газу, така інформація додатково надається в розрізі газових днів газового місяця (М).

Отже, об`єм спожитого споживачем природного газу передається Оператором ГРМ в інформаційну платформу Оператора ГТС та використовується постачальником для розрахунку вартості спожитого природного газу.

Відтак, нарахування вартості спожитого споживачем природного газу здійснюється позивачем виключно на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого споживачем природного газу, які отримуються в процесі доступу до інформаційної платформи оператора ГТС.

Вартість природного газу визначається шляхом множення об`ємів природного газу, на ціну природного газу, визначену відповідно до встановленого тарифу. З 01.10.2021 року ціна природного газу, що постачається постачальником "останньої надії" щоденно розраховується за формулою, наведеною в пункті 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника "останньої надії", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 р. №809 в редакції постанови Кабінету Міністрів України №1102.

Даною постановою №1102 на період постачання з 1 жовтня по 30 листопада 2021р. встановлено граничний розмір ціни природного газу для бюджетних організацій, яка не може перевищувати 16,8 грн. за 1 куб. метр з урахуванням податку на додану вартість.

Протягом жовтня-листопада 2021 р. розрахована за формулою ціна природного газу перевищувала 16,8 грн. за 1 куб.метр. Тому у цей період застосовується гранична ціна в 16,8 грн. за 1 куб.метр. З 01.12.2021 ціна природного газу (з урахуванням ПДВ) відповідно до умов Договору опублікована/оприлюднена на сайті позивача.

Пунктом 4.4. Договору передбачено, що постачальник зобов`язаний надати споживачу рахунок на оплату природного газу не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між постачальником і споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо сторонами це окремо обумовлено). Споживач зобов`язаний оплатити вартість спожитого ним природного газу до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання вказаного пункту позивачем засобами поштового зв`язку направлялися на адресу відповідача відповідні рахунки на оплату поставленого природного газу, а саме: №26700 за жовтень 2021 у розмірі 1235,98 грн, №32840 за листопад 2021 у розмірі 41357,57 грн та №1805 за грудень 2021 у розмірі 135077,57 грн.

Таким чином, позивачем зазначено про належне виконання зобов`язань з поставки відповідачу природного газу на загальну суму 496425,23 грн, а саме з 28.10.2021 по 31.10.2021 позивачем поставлено відповідачу природний газ в об`ємі 73,57 куб.м. на суму 1235,98 грн (відповідач повністю здійснив оплату за поставлений природний газ, але прострочив строки оплати); з 01.11.2021 по 19.11.2021 позивач поставив відповідачу природний газ в об`ємі 2461,76 куб.м. на суму 41357,57 грн (відповідач повністю здійснив оплату за поставлений природний газ у визначений строк); з 08.12.2021 по 19.12.2021 позивач поставив відповідачу природний газ в об`ємі 2417,21 куб.м. на суму 135077,57 грн (відповідач не здійснив оплату за поставлений газ).

Вказані обставини, на думку позивача, свідчить про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, колегія суддів зазначає про таке.

Стаття 11 ЦК України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 174 ГК України передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В частині 1 статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до положень статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 2 статті 714 ЦК України до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Укладений між сторонами публічний типовий договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно статей 173, 174, 175 ГК України, статей 11, 202, 509 ЦК України, і згідно статті 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Усі відносини між споживачем та постачальником після укладання договору регулюються ЦК України та іншими нормативними актами, а саме, Законом України "Про ринок природного газу", Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. №2496, Типовим договором постачання природного газу постачальником "останньої надії", затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 р. №2501.

За змістом частини 1, 2 статті 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із частиною 1, 4 статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, згідно приписів статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами статті 525 ЦК України та частини 7 статті 193 ГК України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Нормами частини 1 статті 202 ГК України визначено, що господарське зобов`язання припиняється, окрім іншого виконанням, проведеним належним чином.

Наведене положення законодавства вказує, що коли одна із сторін за умовами договору взяла на себе певні зобов`язання, то інша сторона вправі очікувати, що такі будуть виконані належним чином у встановлені строки. У разі ж коли така сторона порушила умови договору, зобов`язання вважається не виконаним.

Верховний Суд у постанові від 01.03.2021 у справі № 180/1735/16-ц наголошує, що принцип належного виконання зобов`язання полягає в тому, що виконання має бути проведене, зокрема у належний строк (термін).

За приписами статті 173 ГК України один суб`єкт господарського зобов`язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Правове регулювання технічних, організаційних, економічних та правових засад функціонування газотранспортної системи України здійснюється Кодексом Газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за №1378/27823 (надалі - Кодекс ГТС).

Відповідно до положень пункту 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС інформаційна платформа - електронна платформа у вигляді веб-додатка в мережі Інтернет, функціонування та керування якою забезпечується оператором газотранспортної системи, яка використовується для забезпечення надання послуг транспортування природного газу відповідно до вимог цього Кодексу.

Оператор газотранспортної системи виконує функції адміністратора інформаційної платформи (пункт 5 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС).

Як правильно зазначено судом першої інстанції, суб`єкти ринку природного газу користуються ресурсами інформаційної платформи, адміністратором якої є Оператор ГТС. Інформаційна платформа має бути доступною всім суб`єктам ринку природного газу та операторам торгових платформ у межах їх прав, визначених зазначеним Кодексом, для забезпечення ними дій, пов`язаних із укладанням угод за короткостроковими стандартизованими продуктами, замовленням, наданням та супроводженням послуг транспортування природного газу, у тому числі для подання номінацій/реномінацій, перевірки величин грошових внесків (фінансової гарантії), а також інших дій, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 2 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС передбачено, що для вчинення вищезазначених дій веб-додаток інформаційної платформи має бути доступним у мережі Інтернет цілодобово, сім днів на тиждень.

З огляду на вище вказане, позивач, як суб`єкт ринку природного газу, має право доступу до інформаційної платформи у межах прав на перегляд відображених відомостей.

Всупереч аргументам апелянта колегія суддів зазначає, що факт включення відповідача до реєстру споживачів постачальника "останньої наді" та віднесення спожитого відповідачем природного газу до портфеля постачальника "останньої надії" з наведених вище підстав підтверджується належними та допустимими доказами, а саме: типовим договором постачання природного газу постачальником "останньої надії", що був підписаний між позивачем та відповідачем в якому визначено EIC-код відповідача: 56XS00002034Y00Z; листом оператора ГТС від 28.09.2022 №ТОВВИХ-22-10438 та інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача з EIC-кодом 56XS00002034Y00Z; відомостями з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо споживача з ЕІС-кодом 56XS00002034Y00Z на інформаційній платформі Оператора ГТС (надана у вигляді принтскрину з особистого кабінету позивача на інформаційній платформі Оператора ГТС).

Відтак, наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами підтверджено, що позивачем виконано в повному обсязі взяті на себе договірні зобов`язання та поставлено відповідачу протягом спірного періоду з 08.12.2021 по 19.12.2021 природний газ в об`ємі 2417,21 куб.м. на суму 135077,57 грн.

Поряд з цим, матеріали справи не містять жодних доказів, що свідчать про належне виконання відповідачем зобов`язань з оплати вартості спожитого природного газу в період з 08.12.2021 по 19.12.2021 в об`ємі 2417,21 куб.м. на суму 135077,57 грн, що призвело до виникнення заборгованості.

З матеріалів справи вбачається, що 17.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" та Комунальним некомерційним підприємством "Зміївська центральна районна лікарня" Зміївської міської ради Харківської області укладено договір постачання природного газу №19-1154/21-БО-Т відповідно до умов пункту 1.1. якого, постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах договору.

Згідно з пунктом 1.4. Договору споживач підтверджує та гарантує, що на момент підписання цього договору у споживача є в наявності укладений договір на розподіл природного газу між споживачем та Оператором газорозподільчої мережі (надалі - Оператор ГРМ) та присвоєний Оператором ГРМ персональний ЕІС-код та/або укладений договір транспортування природного газу між споживачем та Оператором газотранспортної системи (надалі - Оператор ГТС) та присвоєний Оператором ГТС персональний ЕІС-код (якщо об`єкти споживача безпосередньо приєднані до газотранспортної мережі). Відповідальність за достовірність інформації, зазначеної в цьому пункті, несе споживач.

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що постачальник передає споживачу на умовах договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з листопада 2021 року по грудень 2022 року (включно) в кількості 45,600 тис. куб. метрів.

Умовами пункту 2.3. Договору погоджено, що підписанням цього договору споживач дає згоду постачальнику на включення його до реєстру споживачів постачальника, розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС відповідно до вимог ГТС.

Відповідно до пункту 3.2. Договору постачання газу за договором здійснюється постачальником виключно за умови включення споживача до Реєстру споживачів постачальника, розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС.

Згідно з пунктом 3.3. Договору постачання (включення споживача до Реєстру споживачів постачальника) та використання (підбір) природного газу за цим договором здійснюється, за умови виконання споживачем вимог пункту 5.1 цього договору щодо остаточного розрахунку за фактично переданий природний газ та відсутності реєстрації споживача в реєстрі будь-якого іншого постачальника природного газу.

При цьому суд зазначає, що відповідно до пункту 1 розділу І Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496 (далі Правила), ці Правила розроблені на виконання пункту 17 частини 3 статті 4 Закону України "Про ринок природного газу" та регулюють відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи (далі - Оператори ГРМ/ГТС).

Пунктом 3 розділу ІІІ Правил визначено, що постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи.

Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Правил, підставою для постачання природного газу споживачу, зокрема є включення споживача до Реєстру споживачів постачальника у відповідному розрахунковому періоді.

Разом із цим, відповідно до пункту 5 глави 1 розділу І Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2493 реєстр споживачів постачальника - перелік споживачів, які в інформаційній платформі закріплені за певним постачальником у розрахунковому періоді.

Інформаційна платформа - електронна платформа у вигляді веб-додатка в мережі Інтернет, функціонування та керування якою забезпечується оператором газотранспортної системи, яка використовується для забезпечення надання послуг транспортування природного газу відповідно до вимог цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 1-2 глави 5 розділу ІV Кодексу ГТС, постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до Правил, та за умови включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі у відповідному розрахунковому періоді. Постачальник, крім постачальника "останньої надії", не має права реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів постачальника в розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем.

З моменту реєстрації споживача за постачальником в інформаційній платформі постачальник набуває статусу діючого постачальника для такого споживача та вважається, що з цього моменту зазначений постачальник забронював за собою цього споживача на наступні розрахункові періоди та є відповідальним за обсяги споживання природного газу цим споживачем.

Дата початку постачання природного газу споживачу постачальником "останньої надії" визначається в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" на інформаційній платформі.

Згідно з пунктом 7 розділу IV Правил зміна постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС здійснюється в порядку, визначеному главою 5 розділу IV Кодексу газотранспортної системи, та з дотриманням вимог Закону України "Про ринок природного газу" щодо зміни постачальника протягом періоду, який не перевищує 21 день з моменту ініціювання споживачем (чи за дорученням споживача його постачальником) зміни постачальника.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що у зв`язку з відсутністю постачання природного газу іншим постачальником оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільних систем (об`єми природного газу, спожитого відповідачем з 28.10.2021 по 31.10.2021; з 01.11.2021 по 19.11.2021; з 08.12.2021 по 19.12.2021 автоматично включено до портфеля постачальника "останньої надії" - Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" та спожитий відповідачем природний газ віднесено до об`ємів, поставлених позивачем.

Як зазначалося судом вище, факт включення відповідача до реєстру споживачів постачальника "останньої надії" та віднесення спожитого відповідачем природного газу до портфеля постачальника "останньої надії" з зазначених підстав підтверджується наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами, а саме: типовим договором постачання природного газу постачальником "останньої надії", що був підписаний між позивачем та відповідачем з визначенням EIC-код відповідача: 56XS00002034Y00Z; листом оператора ГТС та інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача з EIC-кодом 56XS00002034Y00Z; відомостями з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо споживача з ЕІС-кодом 56XS00002034Y00Z на інформаційній платформі Оператора ГТС (надана у вигляді принтскрину з особистого кабінету позивача на інформаційній платформі Оператора ГТС).

За змістом наявного в матеріалах справи листа оператора ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" щодо споживача з EIC-кодом 56XS00002034Y00Z вбачається, що в інформаційній платформі зазначений споживач був закріплений за постачальником "останньої надії" ТОВ "ГК "Нафтогаз України" (EIC-код 56X80В) у період з 28.10.2021 по 19.11.2021 та з 08.12.2021 по 19.12.2021. Таким чином, інформовано, що обсяг природного газу, що використаний споживачем з EIC-кодом 56XS00002034Y00Z та внесений в алокацію постачальника "останньої надії" ТОВ "ГК "Нафтогаз України" (EIC-код 56X80В) становить: з 28.10.2021 по 31.10.2021 73,57 м.куб., з 01.11.2021 по 19.11.2021 2461,76 м.куб., з 08.12.2021 по 19.12.2021 2417,21 м.куб.

На підставі викладеного колегія суддів визнає необгрунтованими заперечення апелянта, оскільки в матеріалах справи відсутні докази включення об`єкта споживання відповідача до Реєстру споживачів ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" у спірний період. При цьому матеріалами справи підтверджується, що в інформаційній платформі відповідач був закріплений за постачальником "останньої надії" ТОВ "ГК "Нафтогаз України" (EIC-код 56X80В) у період з 28.10.2021 по 19.11.2021 та з 08.12.2021 по 19.12.2021. Таким чином, обсяг природного газу, що використаний споживачем з EIC-кодом 56XS00002034Y00Z та внесений в алокацію постачальника "останньої надії" ТОВ "ГК "Нафтогаз України" (EIC-код 56X80В) становить, зокрема, в період з 08.12.2021 по 19.12.2021 2417,21 м.куб.

Отже, факт споживання газу відповідачем із ресурсу постачальника "останньої надії" за спірний період підтверджений належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість позовних вимог.

Окрім того, пунктом 3.1. Договору №19-1154/21-БО-Т від 17.11.2021 визначено, що право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Крім цього, відповідно до пункту 3.5. Договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі природного газу.

Натомість матеріали справи також не містять передбачених умовами пункту 3.1., 3.5. Договору №19-1154/21-БО-Т від 17.11.2021 актів приймання-передачі природного газу укладених між ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" та відповідачем.

З огляду на вказане вище, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та переконливого висновку, що позовна вимога про стягнення заборгованості за спожитий природний газ у розмірі 135077,57 грн є обґрунтованою, підтвердженою наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами, а тому підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних у розмірі 2689,69 грн та інфляційних втрат у розмірі 27341,05 грн, суд зазначає наступне.

За змістом статей 610, 611, 612 ЦК України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом.

Згідно з приписами статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 626 ЦК України).

За змістом наведених норм закону нарахування трьох процентів річних та інфляційних нарахувань входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши правомірність та правильність здійснено позивачем детального розрахунку 3% річних у розмірі 2689,69 грн та інфляційних втрат у розмірі 27341,05 грн, колегія суддів погоджується х позицією суду першої інстанції, що подані нарахування у повній мірі відповідають обставинам справи, вимогам законодавства, розрахунки виконано арифметично вірно, з урахуванням чого, позовна вимога про стягнення 3% річних у розмірі 2689,69 грн та інфляційних втрат у розмірі 27341,05 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення пені у розмірі 19964,44 грн, суд враховує наступне.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина перша статті 548 ЦК України).

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

За приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Системний аналіз положень чинного законодавства вказує, що забезпечення виконання зобов`язання має своєю правовою метою надання контрагентам можливості передбачити у відповідному правочині правові наслідки неналежного виконання обов`язків за відповідним правочином.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частиною шостою статті 232 ГК України.

Згідно зі статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до пункту 4.5. типового договору постачання природного газу постачальником "останньої надії" у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Перевіривши правомірність та правильність здійсненого позивачем детального розрахунку пені у розмірі 19964,44 грн, суд законно зазначив, що здійснене нарахування також відповідає обставинам справи, вимогам законодавства, розрахунок виконано арифметично правильно, з урахуванням чого, позовна вимога про стягнення пені у розмірі 19964,44 грн, визнається судом обґрунтованою та підлягає задоволенню.

У зв`язку з цим колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв`язку з чим апеляційна скарга Комунального некомерційного підприємства "Зміївська центральна районна лікарня" Зміївської міської ради Харківської області не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення Господарського суду Харківської області від 03.02.2023 у справі № 922/2353/22 має бути залишене без змін.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 13, 74, 76-79, 126, 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства "Зміївська центральна районна лікарня" Зміївської міської ради Харківської області залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 03.02.2023 у справі № 922/2353/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя В.В. Россолов

Суддя В.С. Хачатрян

Суддя Р.А. Гетьман