ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2023 р.м. ХарківСправа № 922/2000/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Свіфт-2016", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харків Палас Клуб", м. Харків
про стягнення 106832,96 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Свіфт-2016" (позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харків Палас Клуб" (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 106832,96 грн., з яких:

55396,82 грн. - сума основного боргу за договором поставки № 1/08/09/2021 від 08.09.2021;

24014,63 грн. - пеня;

13849,20 грн. - сума штрафу у розмірі 25% від суми боргу;

1632,41 грн. - 3% річних від суми боргу;

11939,90 грн. - інфляційні нарахування на суму боргу.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684,00 грн.

Позовні вимоги вмотивовано неналежним виконанням відповідачем грошових зобов`язань за договором поставки № 1/08/09/2021 від 08.09.2021 в частині оплати отриманого товару за договором.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 19.05.2023 позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Будь-яких заяв або клопотань, про можливість подання яких було роз`яснено ухвалою Господарського суду Харківської області від 19.05.2023, на адресу суду від учасників справи не надходило, як і не надходило клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до ст. 252 ГПК України.

Відповідач про розгляд справи був повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву до суду не подав.

Матеріали справи свідчать, що всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог та судом дотримано, під час розгляду справи, обумовлені чинним ГПК України процесуальні строки для звернення із заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань.

Отже, за висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

08 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Свіфт-2016" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Харків Палас Клуб" (покупець) було укладено договір поставки № 1/08/09/2021 (надалі договір) з протоколом розбіжностей до договору.

Відповідно до умов договору постачальник зобов`язувався здійснювати передачу товару партіями («партією» визнається кількість товару, що відпускається за однією видатковою накладною), у власність покупцеві (алкогольні та безалкогольні напої, та/або продукти харчування в подальшому «товар») на підставі замовлень покупця, а покупець зобов`язувався приймати товар та своєчасно його оплачувати на умовах цього договору.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що покупець оплачує товар не пізніше 35 (тридцяти п`яти) календарних днів, починаючи з дати його прийняття, будь-яким законним і зручним сторонам способом.

Згідно позову позивач вказує, що починаючи з 12.03.2022 року за відповідачем утворилася заборгованість по оплаті за отриманий ним товар в сумі, що складає 55396,82 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було поставлено відповідачу товар за договором на загальну суму 55396,82 грн., що підтверджується наступними товарно-транспортними накладними: № ХФ-026757 від 05.02.2022, № ХФ-027609 від 08.02.2022, № ХФ-027610 від 08.02.2022, № ХФ-035604 від 17.02.2022, № ХФ-035605 від 17.02.2022, № ХФ-038038 від 19.02.2022, № ХФ-039066 від 22.02.2022, № ХФ-040155 від 23.02.2022, № ХФ-040156 від 23.02.2022, № ХФ-040157 від 23.02.2022.

При цьому, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем позивачу заборгованості за договором у розмірі 55396,82 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 174 ГК України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно із ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття, покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Тобто, законодавець покладає на постачальника обов`язок здійснити поставку товару, а споживач зобов`язаний його прийняти і оплатити.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати поставленого товару за договором на суму 55396,82 грн., у зв`язку з чим дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 1632,41 грн. 3% річних та 11939,90 грн. інфляційних нарахувань, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність нарахування 3% річних та 11939,90 грн. інфляційних, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягають стягненню згідно розрахунку позивача 1632,41 грн. 3% річних та 11939,90 грн. інфляційних нарахувань.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача 24014,63 грн. пені та 13849,20 грн. штрафу.

Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені статтею 611 Кодексу. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно ч.2 ст. 549 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України, прямо зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Згідно п. 5.1. договору, при простроченні виконання грошового зобов`язання, покупець зобов`язаний сплатити пеню, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (річних) від суми заборгованості, за кожний календарний день прострочення, а за прострочення понад 90 (дев`яносто) календарних днів, додатково сплачує штраф у розмірі 25% від суми боргу, що залишилася на цей момент.

Перевіривши розрахунок пені, враховуючи умови п. 5.1. договору та наведені вище норми законодавства, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача пеня у загальному розмірі 10737,05 грн. згідно розрахунку позивача за період 6 місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок позивача штрафу, враховуючи умови п. 5.1. договору щодо нарахування штрафу, суд дійшов висновку, що сума штрафу у розмірі 13849,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

За таких обставин суд приходить до висновку про наявність у справі достатніх правових та фактичних підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд, керуючись ст. 129 ГПК України, покладає витрати зі сплати судового збору у розмірі 2350,38 грн. - на відповідача, у розмірі - 333,62 грн. на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Харків Палас Клуб" (61058, м. Харків, пр. Незалежності, буд. 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Свіфт-2016" (61035, м. Харків, пр. Гагаріна, буд. 129, ) суму основного боргу у розмірі 55396,82 грн.; пеню у розмірі 10737,05 грн.; штраф у розмірі 13849,20 грн.; 3% річних у розмірі 1632,41 грн., інфляційні нарахування у розмірі 11939,90 грн. та 2350,38 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

УЧАСНИКИ СПРАВИ:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Свіфт-2016" (61035, м. Харків, пр. Гагаріна, буд. 129, ).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Харків Палас Клуб" (61058, м. Харків, пр. Незалежності, буд. 2, ).

Повне рішення складено "18" липня 2023 р.

Суддя А.М. Буракова

справа № 922/2000/23