ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
13.07.2023- року м.Дніпро Справа № 904/3745/22
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)
суддів Мороза В.Ф., Чередка А.Є.,
при секретарі судового засідання Михайловій К.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М. про розподіл судових витрат у справі № 904/3745/22
за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз"
до відповідача-1: Акціонерного товариства "ОТП Банк"
відповідача-2: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
відповідача-3: Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М.
про визнання незаконними дії, стягнення 3 900 508,32 грн, зобов`язання перерахувати кошти
Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" звернулося до господарського суду з позовною заявою до відповідача-1: Акціонерного товариства "ОТП Банк", відповідача-2: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", відповідача-3: Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М., в якій просить суд:
- стягнути з Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" безпідставно набуті кошти в сумі 3 545 916,65 грн;
- стягнути з Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М. на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" безпідставно набуті кошти в сумі 354 591,67 грн;
- зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М. перерахувати з депозитного рахунку на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" безпідставно набуті кошти в сумі 5 811,86 грн.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 24.02.2023 у справі № 904/3745/22:

-в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі;

-витрати по сплаті судового збору покладено на позивача.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 15.06.2023 у справі № 904/3745/22 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.02.2023 у справі № 904/3745/22 залишено без задоволення; рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.02.2023 у справі № 904/3745/22 залишено без змін; витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги віднесено на апелянта.

У судовому засіданні 15.06.2023 у судових дебатах відповідачем-3 вказано про понесення ним витрат на правничу допомогу та зазначено, що відповідні докази будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

20.06.2023 до Центрального апеляційного господарського суду від відповідача-3 надійшла заява про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 32 000, 00 грн.

Отже, постановою Центрального апеляційного господарського суду від 15.06.2023 у справі питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу не вирішено.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.06.2023 розгляд питання про розподіл судових витрат Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М. призначено в судове засідання на 13.07.2023 о 17:00 год.

27.06.2023 від позивача надійшло заперечення на заяву про стягнення судових витрат.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши заяву відповідача-3 про розподіл судових витрат у справі, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Частиною 1 статті 244 ГПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 статті 124 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 8 статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.04.2023 адвокат Прибильський Віталій Геннадійович (адвокат) та Сивокозов Олександр Миколайович, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області, (клієнт) уклали Договір про надання правової допомоги, відповідно до умов якого адвокат зобов`язується надавати правничу допомогу Клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим Договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надану правничу допомогу та фактичні витрати необхідні для виконання договору.

Пунктом 2.1 договору визначено обов`язки адвоката:

-Адвокат зобов`язується представляти у встановленому порядку інтереси Клієнта в судах загальної юрисдикції, апеляційних судах, у Верховному Суді у взаємовідносинах із правоохоронними органами, державними органами, підприємствами та установами по справах, що стосуються інтересів Клієнта.

-Адвокат зобов`язується надавати Клієнту та його представникам усні та письмові пояснення, консультації з питань виконання доручення, роз`яснення законодавства України;

-Своєчасно брати участь у процесуальних діях, пов`язаних з виконанням доручення;

-З розумною регулярністю інформувати Клієнта про хід виконання доручення і своєчасно відповідати на запити Клієнта про стан його справ, а також на будь-яку вимогу Клієнта інформувати його про правову позицію у справі, в тому числі про свідому для Адвоката поширену несприятливу для Клієнта практику застосування відповідних норм права або відсутність фактичних та правових підстав для виконання доручення.

Відповідною до п. 4.2. договору обсяг наданих послуг погоджується та визначається в акті про надання послуг.

07.04.2023 адвокат та клієнт уклали додаткову угоду № 1 до договору та виклали п. 4.1. договору у наступній редакції:

"Вартість надання Послуг за цим Договором встановлюється Сторонами за їх узгодженням, виходячи із складності справи.

Сторони погоджують, що вартість послуг (підготовка процесуальних документів, представництво інтересів Клієнта в суді тощо), які будуть надаватись Адвокатом Клієнту в рамках справи № 904/3745/22, в суді апеляційної інстанції (розгляд апеляційної скарги АТ "ОГС "Дніпропетровськ") складають 32 000, 00 грн.

Вартість фактично наданих Адвокатом Клієнту Послуг, Клієнт сплачує Адвокату протягом 5 (п`яти) місяців після підписання Сторонами відповідних актів про надання послуг, в яких визначається вартість фактично наданих послуг."

Між сторонами договору підписано акт наданих послуг № 20/06 від 20.06.2023 на суму 32 000, 00 грн., в якому наведено перелік наданих послуг:

- Правовий аналіз апеляційної скарги АТ "ОГС "Дніпропетровськгаз" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.02.2023 року в справі № 904/3745/22. Розробка та формування правової позиції з приводу апеляційної скарги AT "ОГС "Дніпропетровськгаз" в справі № 904/3745/22.

- Аналіз судової практики, в яких розглянуті подібні питання правовідносини, які викладені в апеляційній скарзі АТ "ОГС "Дніпропетровськгаз" в справі № 904/3745/22.

- Підготовка (написання, формування пакету документів для відправки сторонам, подачі в суд) відзиву на апеляційну скаргу AT "ОГС "Дніпропетровськгаз" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.02.2023 року в справі № 904/3745/22.

- Участь в судових засіданнях: 25.05.2023 року, 15.06.2023 року.

- Підготовка заяви про стягнення судових витрат (зокрема на професійну правничу допомогу).

В матеріалах справи наявний ордер про представництво в Центральному апеляційному господарському суді інтересів відповідача-3 адвокатом Прибильським Віталієм Геннадійович.

З матеріалі справи вбачається, що зазначений адвокат був присутній в двох судових засіданнях - 25.05.2023 року, 15.06.2023 року та ним підписано заяву про стягнення судових витрат

Відповідно до статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивач подав заперечення щодо заявлених відповідачем витрат на оплату правничої допомоги.

Так позивач зазначає, що адвокатом Прибильським В.Г. не виконано вимог ГПК України щодо надання попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат із першою заявою по суті, не надано суду детального опису наданих послуг, у договорі не визначено порядок обчислення гонорару. Разом з тим адвокатом Прибильським В.Г. у акті надання послуг окремо від підготовки відзиву на апеляційну скаргу зазначено у якості наданих послуг: правовий аналіз апеляційної скарги; розробка, формування правової позиції з приводу апеляційної скарги; аналіз судової практики. Позивач вважає, що підготовка відзиву на апеляційну скаргу включає, окрім складення відзиву, правовий аналіз апеляційної скарги; розробку, формування правової позиції з приводу апеляційної скарги; аналіз судової практики. Також, за доводами позивача, заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співрозмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, тому стягнення адвокатських витрат у зазначеній позивачем сумі не відповідає критеріям розумності, співрозмірності та справедливості.

Колегія суддів не погоджується з доводами позивача щодо необхідності відмови у розподілі витрат у зв`язку з неподанням попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи та необхідністю подання детального опису наданих послуг.

Застосування відповідних положень ч.ч. 1-3 статті 124 ГПК України належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин даної справи, а також інших чинників. Зі змісту частини другої статті 124 ГПК України очевидно вбачається те, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат.

З огляду на викладене, відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.

В судовому засіданні 15.06.2023 позивачу вже було відомо про намір відповідача-3 подати заяву про розподіл витрат на професійну правничу, а після надсилання йому такої заяви та доданих документів, позивач мав можливість для вивчення та аналізу усіх направлених доказів і обґрунтувати власну позицію щодо необґрунтованості та неспівмірності таких витрат, наслідком чого було подання позивачем заперечень на заяву про стягнення судових витрат. Таким чином, відсутні підстави вважати, що позивач був позбавлений можливості висловити власну позицію щодо доводів відповідача-3 в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу, а ненаведення відомостей щодо попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат не перешкоджало позивачу у подальшому доводити свою позицію щодо цих витрат.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги (ч. 2 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (див пункт 169 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Проте, у ч. 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч. 9 ст. 129 ГПК України).

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями ч. ч. 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 11.02.2021 у справі № 920/39/20.

До того ж, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З огляду на викладене, керуючись критеріями, що визначені ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України колегія суддів з власної ініціативи не вбачає підстав для присудження на користь відповідача-3 всі його витрати на професійну правову допомогу, не заважаючи на ті обставини, що позивач не довів достатньо неспівмірності заявлених витрат на правничу допомогу.

Як зазначено вище, в додатковій угоді та акті наданих послуг встановлено фіксований розмір вартості правової допомоги за надання професійної правничої допомоги у справі в розмірі 32 000,00 грн.

Зазначене не суперечить вимогам законодавства, зокрема положенням Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Однак, такий фіксований розмір вартості адвокатських послуг не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на послуги адвоката у встановленому розмірі з іншої сторони. В будь-якому разі розмір витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Дослідивши перелік послуг відповідно наданого відповідачем акту виконаних робіт, а також матеріали справи, судом встановлено, що адвокатом витрачено час на участь у двох судових засіданнях та підготовки самої заяви про розподіл судових витрат.

Відносно зазначення у акті наданих послуг підготовки адвокатом відзиву на апеляційну скаргу колегія суддів зазначає наступне.

В суді першої інстанції відповідачем-3 було особисто підготовлено та підписано відзив на позов від 25.11.2022 (а.с. 116-122, т. 1), так само відповідача-3 приймав особисту участь у судових засіданнях суду першої інстанції. Доказів того, що під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідачем-3 залучався адвокат для надання правової допомоги, матеріали справи не містять. У суді апеляційної інстанції подано договір укладений відповідачем-3 з адвокатом від 03.04.2023, тобто датований після розгляду справи судом першої інстанції.

У суді апеляційної інстанції відповідачем-3 було подано відзив на апеляційну скаргу, підписаний ним особисто (а.с. 97-100, т. 2), який за своїм змістом повністю співпадає з відзивом на позов від 25.11.2022, за виключенням декількох абзаців.

Позиції, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, були озвучені адвокатом і у судовому засіданні.

Враховуючи зміст відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів не вбачає підстав дійти висновку, що адвокатом було витрачено велику кількість часу на його підготовку. При цьому, суд погоджується з доводами позивача, що сама підготовка відзиву на апеляційну скаргу включає, окрім складення відзиву, правовий аналіз апеляційної скарги; розробку, формування правової позиції з приводу апеляційної скарги; аналіз судової практики, які виділені адвокатом як самостійні окремі послуги.

Суд враховує, що заявлена сума витрат на правничу допомогу (32 000, 00 грн.) не є співмірною з позовними вимогами, які заявлені до відповідача-3: про стягнення з приватного виконавця на користь позивача безпідставно набуті кошти в сумі 354 591,67 грн та про зобов`язання приватного виконавця перерахувати з депозитного рахунку на користь позивача безпідставно набуті кошти в сумі 5 811,86 грн. Решта позовних вимог заявлені до відповідача-1 та відповідача-2. При цьому, у позові та у апеляційній скарзі позивач не обґрунтовував свої вимоги незаконним діями приватного виконавця, а послався на незаконні дії банку. Вимоги до відповідача-2 та відповідача-3 були похідними від вимоги про визнання незаконними дій банку. Суд враховує і ступінь вини позивача у виникненні спору та ті обставини, що у задоволенні позову відмовлено у зв`язку з обранням неналежного способу захисту, а не через встановлення відсутності порушеного права.

Аналізуючи зміст акту наданих послуг, суд приходить до висновку, що обсяг послуг вказаних у ньому є завищений порівняно з їх вартістю.

За викладеного загальна сума витрат на адвокатські послуги відповідача-3 у розмірі 32 000, 00 грн, що виходить за розумні межі визначення розміру гонорару у даних правовідносинах. Не є співмірним визначений сторонами розмір гонорару обсягу документів та часу витраченому адвокатом на надання правничої допомоги. Окрім того, на даному етапі здійснюється апеляційний перегляд справи, у адвоката була відсутня необхідність здійснювати пошук доказів; нових заперечень/обставин та нових доказів позивачем в апеляційній скарзі не наведено, як не наведено і нових заперечень відповідачем-3 у суді апеляційної інстанції.

Колегія суддів не заперечує право відповідача-3 на отримання професійної правничої допомоги, не зважаючи на його особисту активну участь у розгляді справи та у судових засіданнях, проте враховує, що такі витрати на допомогу адвоката підлягають відшкодуванню у випадку їх реального надання адвокатом у заявленому обсязі в суді апеляційної інстанції.

Суд акцентує, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17).

Таким чином, враховуючи вищевказане, заявлені витрати не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру і їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, у зв`язку з чим виходячи із загальних засад господарського законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, факту відмови у задоволенні апеляційної скарги, ступеню участі адвоката у розгляді справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви відповідача-3 про відшкодування витрат на правничу допомогу у справі у суді апеляційної інстанції та відшкодуванню відповідачу-3 за рахунок позивача витрати на правничу допомогу у сумі 5 000,00 грн, оскільки цей розмір судових витрат відповідно до ст. 74 ГПК України доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, в стягненні решті суми витрат суд відмовляє, оскільки такі витрати не мають характеру необхідних, неспівмірні з необхідним обсягом наданих правничих послуг. Решта заявлених витрат покладаються на відповідача-3.

Керуючись ст.ст. 123, 127, 129, 244, 282 ГПК України, апеляційний господарський суд, ПОСТАНОВИВ:

Заяву Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М. про розподіл судових витрат у справі № 904/3745/22 задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" на користь Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М. витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5 000, 00 грн.

В решті вимог відмовити.

Видачу наказу, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18.07.2023

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя А.Є. Чередко