ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2023 Справа № 914/206/23

м.Львів

за позовом: Державного агентства резерву України, м.Київ

до відповідача: Державного підприємства «Стрийський комбінат хлібопродуктів №1», м.Стрий Львівської області

про повернення матеріальних цінностей державного резерву та сплату штрафних санкцій на загальну суму 6 515 074,49 грн.

Суддя Кітаєва С.Б.

Секретар судового засідання Сосницька А.А.

Представники сторін:

Від позивача: Михайлець О.В. представник (в режимі відеоконференції)

Від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Державне агентство резерву України звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Державного підприємства «Стрийський комбінат хлібопродуктів №1» про повернення матеріальних цінностей державного резерву та сплату штрафних санкцій на загальну суму 6528636,19 грн., а саме: 4631759,07 грн. 100% штрафу та 1896877,12 грн. пені.

Ухвалою суду від 16.01.2023 суд постановив залишити позовну заяву Державного агентства резерву України без руху.

23.01.2023, за вх.№1594/23, від Державне агентство резерву України до суду надійшло клопотання про усунення недоліків позовної заяви, у якому, на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху зазначено відомості передбачені п.2 ч.3 ст.162 ГПК України, та також виражено прохання про продовження строку для усунення недоліків, стосовно надання доказів доплати судового збору.

Ухвалою від 25.01.2023 суд постановив: клопотання позивача від 23.01.2023 (вх.№1594/23 від 23.01.2023) задовольнити в частині продовження строку на усунення недоліків, встановлених ухвалою суду від 16.01.2023 у справі № 914/206/23; продовжити Державному агентству резерву України процесуальний строк для виконання вимог ухвали суду від 16.01.2023 на 10 днів з дати постановлення цієї ухвали.

03.02.2023, за вх.№2838/23, на адресу суду від позивача поступило клопотання про долучення доказів доплати судового збору.

Ухвалою суду від 08.02.2023 ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 09.03.2023.

14.02.2023,за вх.№3760/23, від представника позивача надійшла заява про участь в підготовчому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 20.02.2023 заяву позивача задоволено.

Ухвалою суду від 09.03.2023 підготовче засідання відкладено на 05.04.2023.

Ухвалою від 05.04.2023 продовжено строки підготовчого провадження на 30 днів та підготовче засідання відкладено на 04.05.2023 на 14:00 год.

01.05.2023,за вх.№10618/23, від представника позивача поступило клопотання про участь представника позивача в підготовчому судовому засіданні, ухвалою суду від 01.05.2023 клопотання задоволено.

Ухвалою від 04.05.2023 судом повідомлено відповідача про відкладення розгляду справи на 23.05.2023.

Ухвалою повідомленням від 23.05.2023 розгляд справи відкладено на 01.06.2023.

01.06.2023, за вх.№2188/23, від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог в частині штрафних санкцій.

01.06.2023, за вх.№ 13848/23, від представника позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеконференції. Ухвалою суду від 01.06.2023 у заяві позивача відмовлено.

01.06.2023, за вх.№13842/23, від відповідача поступило клопотання про перенесення судового засідання, у зв`язку із пізнім отриманням ухвали-повідомлення від 23.05.2023.

З підстав, зазначених в ухвалі від 01.06.2023 суд постановив: заяву позивача, від 01.06.2023, вх.№2188/23, про зменшення розміру позовних вимог прийняти до розгляду; відхилити клопотання відповідача про відкладення розгляду справи в підготовчому провадженні на іншу дату; закрити підготовче провадження у справі №914/206/23 та призначити справу до судового розгляду по суті на 21.06.2023.

19.06.2023,за вх.№15122/23, від представника позивача поступило клопотання від 16.06.2023, про участь представника позивача в судовому засіданні, призначеному на 21.06.2023 на 11 год. 30 хв, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів з використанням програмного забезпечення «Easy Con». Ухвалою суду від 20.06.2023 клопотання задоволено.

Позивач явку представника в судове засідання 21.06.2023 забезпечив в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримав.

Відповідач явки представника в судове засідання 21.06.2023 не забезпечив,

Згідно з інформацією отриманою судом з офіційного веб-сайту АТ «Укрпошта» щодо результатів пошуку поштового відправлення суду на адресу відповідача №281 (ухвала суду від 08.02.2023 про відкриття провадження у справі) вбачається, що від 16.02.2023 міститься запис «відправлення вручено: особисто».

Згідно з інформацією отриманою судом з офіційного веб-сайту АТ «Укрпошта» щодо результатів пошуку поштового відправлення суду на адресу відповідача №782 (ухвала суду від 08.02.2023) вбачається, що від 17.03.2023 міститься запис «відправлення вручено: особисто».

Згідно з інформацією отриманою судом з офіційного веб-сайту АТ «Укрпошта» щодо результатів пошуку поштового відправлення суду на адресу відповідача №731 (ухвала суду від 05.04.2023) вбачається, що від 13.04.2023 міститься запис «відправлення вручено: особисто».

Згідно з інформацією отриманою судом з офіційного веб-сайту АТ «Укрпошта» щодо результатів пошуку поштового відправлення суду на адресу відповідача №7117 (ухвала суду від 04.05.2023) вбачається, що від 12.05.2023 міститься запис «відправлення вручено: особисто».

Згідно з інформацією отриманою судом з офіційного веб-сайту АТ «Укрпошта» щодо результатів пошуку поштового відправлення суду на адресу відповідача №583 (ухвала суду від 01.06.2023) вбачається, що від 09.06.2023 міститься запис «відправлення вручено: особисто».

Згідно п.1 ч.3 ст.202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч.4 ст.13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.9 ст.165, ч.2 ст.178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу та має право вирішити спір за наявними матеріалами.

Відповідач, повідомлений належним чином про відкриття даного судового провадження, стосовно заявлених вимог не заперечив, доказів на спростування викладених позивачем обставин, відзиву чи письмових пояснень не подав.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч.9 ст.165 та ч.2 ст.178 ГПК України.

Судом встановлено, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення, у відповідності до ст.13 ГПК України, судом створювались сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

В судовому засіданні 21.06.2023 було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Позиція позивача.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між Держрезервом та державним підприємством «Стрийський КХП № 1» (далі Відповідач, ДП «Стрийський КХП № 1») 08.01.2009 укладено договір відповідального зберігання матеріальних цінностей державного резерву № юр-2зб/352-2009. На відповідальне зберігання до Відповідача було закладено матеріальні цінності державного резерву, а саме зерно, що підтверджується приймальними актами за формою Р-16: від 03.04.2007 №06, від 01.08.2007 №15, від 13.08.2007 №22, від 13.08.2007 №19, від 13.08.2007 №21, від 13.08.2007 №20, від 01.08.2007 №13, від 01.08.2007 №16, від 13.10.2014 №04, від 01.08.200 №17, від 13.08.2007 №24, від 05.12.2007 №41від 17.02.2009 №01, від 10.01.2004 №12, від 13.10.2014 №03 від 13.07.2010 №1, від 31.08.2010 №2, від 16.09.2010 №3, від 29.11.2010 №4.

Відповідно до Закону України "Про державний матеріальний резерв": відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву - зберігання закладених до державного резерву матеріальних цінностей у постачальника (виробника) або одержувача (споживача) без надання йому права користуватися цими матеріальними цінностями до прийняття у встановленому порядку рішення про відпуск їх з державного резерву (абз.2 ст.2); державний резерв матеріальних цінностей є недоторканним і може використовуватися лише за рішенням Кабінету Міністрів України (ч.1 ст.12); відповідно до Цивільного кодексу України: за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності (ч.1 ст.936); зберігач не має права без згоди поклажодавця користуватися річчю, переданою йому на зберігання, а також передавати її у користування іншій особі (ст.944);

За результатами проведених на підставі наказу Держрезерву від 04.06.2021 №123 перевірки наявності, якісного стану, умов зберігання, обліку та звітності зерна державного резерву, яке знаходилось на відповідальному зберіганні відповідача, виявлено факти незабезпечення збереження матеріальних цінностей державного резерву, що підтверджується актом від 10.06.2021.

Вартість матеріальних цінностей державного резерву, щодо яких було допущено порушення правил і умов зберігання, та які мають бути повернені до державного резерву (станом на момент виявлення порушення на 10.06.2021) становить 4618197,37 грн: в тому числі пшениця 3 класу в кількості 678,085 тонн загальною вартістю 4489193,93 грн, жито гр.А в кількості 11,678 тонн загальною вартістю 66977,18 грн, овес 4 класу в кількості 10,137 тонн загальною вартістю 58321,50 грн, зерносуміш в кількості 2,364 тонни загальною вартістю 3704,76 грн.

Відповідно до п.10 ст.14 Закону України "Про державний матеріальний резерв" у разі незабезпечення збереження матеріальних цінностей державного резерву, в тому числі самовільного відчуження, з юридичних осіб, на відповідальному зберіганні яких перебувають ці цінності, стягується штраф у розмірі 100 відсотків вартості виходячи з їх ринкової ціни на день виявлення факту відсутності (самовільного відчуження), а також пеня з вартості відсутнього їх обсягу за кожний день до повного повернення матеріальних цінностей. Відповідно, розмір штрафу за незабезпечення збереження відповідачем матеріальних цінностей державного резерву становить 4618197,37 грн;

За неналежне виконання зобов`язань відповідно до ст.230 ГПК України передбачено відповідальність у вигляді стягнення штрафних санкцій. Відповідно до п. 16 ст. 14 Закону України "Про державний матеріальний резерв" пеня обчислюється з вартості самовільно використаних матеріальних цінностей, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ. Таким чином за невиконання зобов`язань із збереження матеріальних цінностей державного резерву з відповідача належить стягнути пеню у загальному розмірі 1896877,12 грн.

Позиція відповідача.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, доказів погашення заборгованості та повернення матеріальних цінностей не подав.

Обставини справи.

Між Держрезервом та державним підприємством «Стрийський КХП № 1» (далі Відповідач, ДП «Стрийський КХП № 1») 08.01.2009 укладено договір відповідального зберігання матеріальних цінностей державного резерву № юр-2зб/352-2009, за умовами якого:

комітет передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання цінності згідно із специфікацією у кількості та за вартістю згідно з актом форми Р-16. (п.1.2);

зберігання матеріальних цінностей державного резерву (далі цінності) здійснюється у зерносховищах зберігача (п.1.1);

зберігач зобов`язаний: вживати заходів для належного збереження цінностей відповідного виду (п.2.1);

надсилати комітетові акти форми Р-16 (п.2.3);

відшкодовувати втрату, нестачу цінностей та їх пошкодження з використанням продукції відповідного асортименту і належної якості у 5-денний термін після виявлення втрати, нестачі або пошкодження (п.2.4); проводити відпуск цінностей тільки за нарядами комітету (п.2.5);

щороку подавати комітетові: до 15 січня року, наступного за звітним звіт по формі №1 станом на 1 січня; до 15 липня року наступного за звітним інформацію про результати перевірки якості умов зберігання цінностей, а також про відповідність цінностей цілям, для яких вони призначені, за формою встановленою комітетом, станом на 1 липня (п.2.7);

комітет зобов`язаний: відшкодовувати зберігачу витрати на збереження цінностей у межах бюджетних асигнувань, передбачених на ці цілі (п.3.1);

контролювати додержання умов зберігання цінностей, їх наявність та якісний стан (п.3.2);

вартість зберігання цінностей визначається згідно з Порядком відшкодування витрат підприємством, установам та організаціям, що здійснюють відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву, затвердженим Кабінетом міністрів України. (п.4.1);

за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором комітет і зберігач несуть відповідальність згідно із законодавством, зокрема згідно із Законом України "Про державний матеріальний резерв", іншими актами законодавства (п.6);

усі спори і розбіжності, що виникають під час виконання цього договору та пов`язані з ним, розв`язуються і усуваються в передбаченому законодавством порядку (п.7.1);

цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє протягом усього терміну зберігання цінностей (п.7.3).

На відповідальне зберігання до відповідача було закладено матеріальні цінності державного резерву, а саме зерно, що підтверджується приймальними актами за формою Р-16: від 03.04.2007 №06 жито гр.А в кількості 1987.300 кг; від 01.08.2007 №15 жито 2 кл. в кількості 44.172 кг; від 13.08.2007 №22 жито гр.А2 кл. в кількості 13.570 кг; від 13.08.2007 №19 жито гр.А 2 кл. в кількості 16.360 кг; від 13.08.2007 №21 жито гр.А 2 кл. в кількості 10.660 кг; від 13.08.2007 №20 жито гр.А 2кл. в кількості 13.936 кг, від 01.08.2007 №13 жито 2кл. в кількості 31.000 кг; від 01.08.2007 №16 жито 2кл. в кількості 14.612 кг; від 13.10.2014 №04 пшениця 3 класу в кількості 38040; від 01.08.200 №17 пшениця 3кл в кількості 500.000 кг; від 13.08.2007 №24 пшениця 3кл в кількості 100.000 кг; від 05.12.2007 №41 пшениця 3кл в кількості 500.000 кг, пшениця 4 кл 500.000 кг; від 17.02.2009 №01 пшениця 4кл в кількості 13.520 тонн, від 10.01.2004 №12 ячмінь 3 кл в кількості 26499 кг; від 13.10.2014 №03 пшениця 2кл в кількості 119440 кг; від 13.07.2010 №1 пшениця 2кл в кількості 1838, ячмінь 3кл 1032 кг, овес4 кл 12170 кг, зерносуміш в кількості 2364 кг; від 31.08.2010 №2 овес 4кл. в кількості 11860 кг; від 16.09.2010 №3 овес 4кл. в кількості 23010 кг; від 29.11.2010 №4 овес 4кл. в кількості 11520 кг.

На підставі наказу Держрезерву від 04.06.2021 "Про проведення перевірки" проведено перевірку наявності, якісного стану, умов зберігання, обліку та звітності зерна державного резерву, яке знаходилось на відповідальному зберіганні ДП «Стрийський КХП №1», за результатами якої встановлено нестачу майна та розбіжності обліку зерна державного резерву, а саме пшениці пшениця 3 класу в кількості 678,085 тонн загальною вартістю 4489193,93 грн, жито гр.А в кількості 11,678 тонн загальною вартістю 66977,18 грн, овес 4 класу в кількості 10,137 тонн загальною вартістю 58321,50 грн, зерносуміш в кількості 2,364 тонни загальною вартістю 3704,76 грн. Результати перевірки оформлені актом від 01.06.2021.

Вказані обставини стали підставою для звернення Державного агентства резерву України до Господарського суду Львівської області із позовом до Державного підприємства "Стрийський КХП №1" з вимогами про зобов`язання останнього повернути до державного резерву матеріальні цінності, щодо яких встановлено факти незабезпечення збереження, а саме: 678,085 тонн загальною вартістю 4489193,93 грн, жито гр.А в кількості 11,678 тонн загальною вартістю 66977,18 грн, овес 4 класу в кількості 10,137 тонн загальною вартістю 58321,50 грн, зерносуміш в кількості 2,364 тонни загальною вартістю 3704,76 грн, та стягнення штрафних санкцій в сумі 13852571,90 грн (в тому числі 4618197,37 грн 100% штрафу, 1896877,12 грн пені), який розглядається судом.

Інших доказів та документів матеріали справи не містять.

Оцінка суду.

Дослідивши представлені суду докази, суд вважає позовні вимоги підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю, з огляду на таке.

Відповідно до п.1 Указу Президента України №1085/2010 від 09.12.2010 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" вирішено утворити Державне агентство резерву України, реорганізувавши Державний комітет України з державного матеріального резерву.

У п.5 вказаного Указу Президента України встановлено, що міністерства та інші центральні органи виконавчої влади, що утворюються шляхом реорганізації інших -центральних органів виконавчої влади, є правонаступниками органів, які реорганізуються.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 08.10.2014 року № 517 Державне агентство резерву України є центральним органом виконавчої влади, основним завданням якого є реалізація державної політики у сфері державного матеріального резерву.

Загальні принципи формування, розміщення, зберігання, використання, поповнення та освіження (поновлення) запасів державного матеріального резерву (далі - державний резерв) визначає Закон України "Про державний матеріальний резерв" і регулює відносини в цій сфері.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про державний матеріальний резерв" державний резерв є особливим державним запасом матеріальних цінностей, призначених для використання в цілях і в порядку, передбачених цим Законом. У складі державного резерву створюється незнижуваний запас матеріальних цінностей (постійно підтримуваний обсяг їх зберігання).

Статтею 2 Закону визначено, що відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву - зберігання закладених до державного резерву матеріальних цінностей у постачальника (виробника) або одержувача (споживача) без надання йому права користуватися цими матеріальними цінностями до прийняття у встановленому порядку рішення про відпуск їх з державного резерву.

В статті 11 Закону зазначено, що запаси матеріальних цінностей державного резерву розміщуються на підприємствах, в установах і організаціях, спеціально призначених для зберігання матеріальних цінностей державного резерву. Розміщення і будівництво на території України підприємств, установ, організацій та інших об`єктів системи державного резерву здійснюються в порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною 4 вказаної статті підприємства, установи і організації всіх форм власності, яким встановлені мобілізаційні та інші спеціальні завдання, зобов`язані забезпечити розміщення, зберігання, своєчасне освіження, заміну, а також відпуск матеріальних цінностей із державного резерву згідно з зазначеними завданнями власними силами

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону, державний резерв матеріальних цінностей є недоторканним і може використовуватися лише за рішенням Кабінету Міністрів України.

Відповідальність за операції з матеріальними цінностями державного резерву передбачена в ст. 14 Закону

За частиною 10 наведеної норми, у разі незабезпечення збереження матеріальних цінностей державного резерву, в тому числі самовільного відчуження, з юридичних осіб, на відповідальному зберіганні яких перебувають ці цінності, стягується штраф у розмірі 100 відсотків вартості виходячи з їх ринкової ціни на день виявлення факту відсутності (самовільного відчуження), а також пеня з вартості відсутнього їх обсягу за кожний день до повного повернення матеріальних цінностей.

Розмір пені, передбачений частиною 10 вказаної статті, обчислюється з вартості матеріальних цінностей виходячи із подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня (ч. 16 ст. 14 Закону).

Частина 12 ст. 14 Закону передбачає, що у разі порушення правил і умов зберігання, несвоєчасного освіження та заміни матеріальних цінностей державного резерву, а також зберігання матеріальних цінностей, що не відповідають затвердженій номенклатурі, діючим стандартам і технічним умовам, несвоєчасного подання встановленої звітності підприємства, установи і організації - відповідальні зберігачі сплачують штраф у розмірі 20 відсотків від вартості матеріальних цінностей, щодо яких допущено порушення.

Згідно з постановою Верховної Ради України від 20.02.1996 №57-96-ВР "Про механізм застосування міри відповідальності юридичних осіб, на зберіганні яких знаходяться матеріальні ресурси державного резерву, за самовільне їх відчуження (використання, реалізацію)", Держрезерв здійснює перевірку стану зберігання матеріальних ресурсів державного резерву в юридичних осіб, на зберіганні яких вони знаходяться, за результатами яких складаються акти. За виявленими фактами самовільного відчуження (використання, реалізації) матеріальних цінностей до відповідальних зберігачів застосовуються фінансові санкції в судовому порядку.

Згідно з Цивільним кодексом України:

ч.1 ст.936. За договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності;

ч.ч.1, 2 ст.938. Зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення;

ч.1 ст.942. Зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі;

ч.ч.1, 2 ст.949. Зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей;

ч.1, 2 ст.950. За втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Професійний зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі, якщо не доведе, що це сталося внаслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця;

п.1 ч.1 ст.951. Збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості.

Відповідно до Господарського кодексу України:

ч.1-3, 7 ст.193. Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб`єкта, який порушив зобов`язання, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов`язання. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином;

ч.1 ст.230. Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання;

ч.1 ст.231. Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Господарським процесуальним кодексом України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч.ч.1-4 ст. 13).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86).

Судом встановлено, що між позивачем і відповідачем було укладено договір відповідального зберігання від 08.01.2009 №юр-2зб/352-2009. НА відповідальне зберігання до Відповідача було закладено матеріальні цінності, що підтверджується актами форми Р-16 а саме: від 03.04.2007 №06 жито гр.А в кількості 1987.300 кг; від 01.08.2007 №15 жито 2 кл. в кількості 44.172 кг; від 13.08.2007 №22 жито гр.А2 кл. в кількості 13.570 кг; від 13.08.2007 №19 жито гр.А 2 кл. в кількості 16.360 кг; від 13.08.2007 №21 жито гр.А 2 кл. в кількості 10.660 кг; від 13.08.2007 №20 жито гр.А 2кл. в кількості 13.936 кг, від 01.08.2007 №13 жито 2кл. в кількості 31.000 кг; від 01.08.2007 №16 жито 2кл. в кількості 14.612 кг; від 13.10.2014 №04 пшениця 3 класу в кількості 38040; від 01.08.200 №17 пшениця 3кл в кількості 500.000 кг; від 13.08.2007 №24 пшениця 3кл в кількості 100.000 кг; від 05.12.2007 №41 пшениця 3кл в кількості 500.000 кг, пшениця 4 кл 500.000 кг; від 17.02.2009 №01 пшениця 4кл в кількості 13.520 тонн, від 10.01.2004 №12 ячмінь 3 кл в кількості 26499 кг; від 13.10.2014 №03 пшениця 2кл в кількості 119440 кг; від 13.07.2010 №1 пшениця 2кл в кількості 1838, ячмінь 3кл 1032 кг, овес4 кл 12170 кг, зерносуміш в кількості 2364 кг; від 31.08.2010 №2 овес 4кл. в кількості 11860 кг; від 16.09.2010 №3 овес 4кл. в кількості 23010 кг; від 29.11.2010 №4 овес 4кл. в кількості 11520 кг.

Суд зазначає, що акти форми Р-16 є належними доказами передачі матеріальних цінностей на зберігання відповідачу, оскільки договори, зазначені у цих актах, є договорами поставки матеріальних цінностей на підприємство відповідачу (підстава отримання зберігачем зерна), тоді як договір відповідального зберігання матеріальних цінностей держрезерву від 08.01.2009 № юр-2зб/352-2009 охоплює всі цінності закладені на підприємство.

Таким чином, суд вважає, що приймальні акти форми Р-16, в яких міститься посилання на договори поставки є належними доказами передачі матеріальних цінностей на зберігання відповідачу за договором зберігання від 08.01.2009 № юр-2зб/352-2009, який є підставою позову у даній справі.

Відповідно до п.1.5 Інструкції "Про порядок проведення контролю за станом роботи з матеріальними цінностями державного резерву", затвердженої Наказом Держкомрезерву від 08.09.2009 №239 уповноважені представники Держкомрезерву здійснюють контрольні заходи за виконанням відповідальними зберігачами зобов`язань щодо зберігання, освіження (заміни) матеріальних цінностей державного резерву, дотриманням порядку їх закладення, відпуску та своєчасного повернення позичених матеріальних цінностей, а також за відповідністю зазначених цінностей затвердженій номенклатурі, державним стандартам і технічним умовам.

На підставі наказу Держрезерву від 04.06.2021 "Про проведення перевірки" проведено перевірку державного резерву, яке знаходилось на відповідальному зберіганні ДП «Стрийський КХП №1», за результатами якої встановлено нестачу майна та розбіжності обліку зерна державного резерву, а саме пшениці пшениця 3 класу в кількості 678,085 тонн, жито гр.А в кількості 11,678 тонн, овес 4 класу в кількості 10,137 тонн, зерносуміш в кількості 2,364 тонни. Крім того, виявлено несвоєчасне освіження матеріальних цінностей. Результати перевірки оформлені актом від 01.06.2021. Акт перевірки від 01.06.2021 підписано посадовими особами без зауважень.

Незабезпечення збереження матеріальних цінностей державного резерву та порушення правил і умов зберігання, несвоєчасного освіження та заміни матеріальних цінностей державного резерву є підставою для застосування відповідальності згідно ч.ч.10, 12 ст.14 Закону України "Про державний матеріальний резерв".

Відповідно до п.21 Порядку формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1997 №1129 ціни на матеріальні цінності, що закладаються та відпускаються з державного резерву, визначаються Держрезервом виходячи з оптових цін, що діють на час закладення або відпуску, кон`юнктури ринку, термінів зберігання, якості продукції. Листом Міністерства економіки України від 28.01.2000 №53-19/108 дозволено Держрезерву України при визначенні цін використовувати інформацію позабіржового ринку.

Відповідно до розрахунку Державного агентства резерву України, здійсненого на підставі наданої Українським державним науково-дослідним інститутом "Ресурс" інформації від 09.07.2021 №361/05 про ціни на зерно станом на 23.04.2021 та 10.06.2021 (відповідно), загальна вартість матеріальних цінностей державного резерву, щодо яких було допущено порушення правил і умов зберігання, та які мають бути повернені до державного резерву, на момент виявлення порушення становить 4618197,37 грн, зокрема станом на 10.06.2021: пшениця 3 класу в кількості 678,085 тонн загальною вартістю 4489193,93 грн, жито гр.А в кількості 11,678 тонн загальною вартістю 66977,18 грн, овес 4 класу в кількості 10,137 тонн загальною вартістю 58321,50 грн, зерносуміш в кількості 2,364 тонни загальною вартістю 3704,76 грн. Результати перевірки оформлені актом від 01.06.2021 .Отже, вартість матеріальних цінностей державного резерву, щодо яких встановлено факти незабезпечення збереження, становить 4 618 197,37 грн.

Таким чином, розмір штрафу, який згідно з ч.10 ст.14 Закону України "Про державний матеріальний резерв" становить 100% вартості матеріальних цінностей у цінах, на час виявлення факту відчуження, а саме 4 618 197,37 грн. Відтак, вимога про стягнення штрафу у розмірі 4618197,37 підлягає до задоволення повністю.

Розмір пені за період з 10.06.2021 до 21.11.2022 (розрахований із вартості матеріальних цінностей вартістю 4618197,37 грн., щодо яких перевіркою від 10.06.2021 виявлено незабезпечення збереження) становить 1896877,12 грн;

Розрахунки позивача за вказані ним періоди є правильними і відповідачем не оспорюються. Розрахунки перевірено судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу "Еліт: Ліга Закон".

Відтак, суд приходить до висновку що вимога позивача про стягнення пені у розмірі 1896877,12 грн. підлягає до задоволення повністю.

Виходячи з положень абзацу другого ч.10 ст.14 Закону України "Про державний матеріальний резерв", вартість відсутніх матеріальних цінностей державного резерву відшкодовується у разі недоцільності закладення і зберігання матеріальних цінностей або виключення їх з номенклатури, скасування мобілізаційного чи іншого спеціального завдання. Між тим, наведені обставини відсутні, а тому матеріальні цінності, щодо яких встановлено відсутність, підлягають поверненню до державного резерву України в натурі.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку про підтвердження доказами обґрунтованості позовних вимог Державного агентства резерву України у даній справі та наявність підстав для їх задоволення повністю.

Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. За приписами ст.ст.76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів" підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію такого стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Суд зазначає, що сплата заборгованості відповідачем чи відновлення об`ємів зерна на зберіганні під час розгляду справи та неподання ним доказів у справу про оплату та відновлення становища має враховуватись виконавчою службою при виконанні рішення суду в ході виконавчого провадження. Суд вважає, що відповідач мав достатньо часу для надання суду та позивачеві доказів сплати позивачу штрафних санкцій та повернення матеріальних цінностей.

За вказаних обставин суд вважає, що позивачем використано належний спосіб захисту свого порушеного права, передбачений приписами ст.ст.15-16 Цивільного кодексу України, тому позов підлягає до повного задоволення. Належить стягнути на користь позивача з відповідача 4 618 197,37 грн. 100 % штрафу, 1 896 877,12 грн. пені,), а також зобов`язати останнього повернути до державного резерву матеріальні цінності, щодо яких встановлено факти незабезпечення збереження, а саме: 678,085 тон пшениці 3 класу, 11,678 тон жита гр. А, 10,137 тон вівса 4 класу, 2,364 тон зерносуміші.

Суд при прийнятті рішення враховує правові позиції та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, згоду на застосування якого надано Верховною Радою України (п.4 ст.11 ГПК України):

- принцип правової певності та юридичної визначеності, в тому числі недопустимість ревізування рішень судів, які набрали законної сили з підстав бажання зацікавленої особи в переоцінці доказів (рішення "Агрокомплекс проти України" №23465/03 від 08.03.2012);

- принцип загальної оцінки судом відносин сторін та відсутності обов`язку суду давати оцінку кожній вимозі сторін (рішення "Серявін проти України" №4909/04 від 10.02.2010, рішення "Трофімчук проти України" №4241/03 від 28.10.2010);

- принцип повноти та межі обґрунтування рішення судом в залежності від характеру рішення (рішення "Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994, серія А, №303-А, п.29);

- принцип поваги до права на володіння своїм майном (рішення "Желтяков проти України" №4994/04 від 09.09.2011).

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7, 13, 14, 46, 73, 74, 76-80, 91, 123, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ

1.Позов задовольнити повністю.

2. Зобов`язати Державне підприємство «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» (82400, Львівська область, м.Стрий, вул.Грабовецька, 2, ) повернути до державного резерву матеріальні цінності, щодо яких встановлено факти незабезпечення збереження, а саме: 678,085 тонн пшениці 3 класу, 11,678 тонн жита гр. А, 10,137 тонн вівса 4 класу, 2,364 тонн зерносуміші.

Стягувач: Державне агентство резерву України (01601, м.Київ, вул.Пушкінська, 28, )

3. Стягнути із Державного підприємства «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» (82400, Львівська область, м.Стрий, вул.Грабовецька, 2, ) на користь Державного агентства резерву України (01601, м.Київ, вул.Пушкінська, 28, ) 4 618 197,37 грн. 100 % штрафу, 1 896 877,12 грн. пені, 100207,12 грн. судового збору.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення підписано 06.07.2023.

Суддя Кітаєва С.Б.