ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА
про відмову у видачі судового наказу

11 липня 2023 року м.Харків Справа № 913/229/23

до боржника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
про видачу судового наказу на суму 130572 грн 04 коп.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.06.2023 заяву №913/229/23 передано на розгляд судді Масловському С. В.
Розглянувши, подані заявником матеріали, суд зазначає наступне.
Положеннями ч.ч. 1-2 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.
Згідно з ч. 1 ст. 150 ГПК України заява про видачу судового наказу подається у письмовій формі та підписується заявником.
До заяви про видачу судового наказу додаються, зокрема, копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (п.п. 3-4 ч. 3 ст. 150 ГПК України).
Господарським судом встановлено, що до заяви про видачу судового наказу заявником були надані договір про надання кредиту №280194-КС-001 від 09.04.2021, пропозиція укласти договір (оферта) №280194-КС-001 про надання кредиту від 09.04.2021, прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) щодо укладення договору №280194-КС-001 про надання кредиту від 09.04.2021 та анкета клієнта від 19.06.2023.
Вказані документи надані як електронні докази.
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 96 ГПК України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.
Так, згідно з п. 12, 23 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис; кваліфікований електронний підпис - удосконалений електронний підпис, який створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті відкритого ключа.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Згідно з ч. 1-2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Суд звертає увагу заявника, що електронний доказ не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», тобто не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки у такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення.
Частинами 3, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
У ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, без накладеного електронного підпису електронний документ не може вважатися створеним і тому не може розглядатися судом як доказ (відповідна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 28.12.2019 у справі №922/788/19, від 19.01.2022 у справі №202/2965/19).
Однак, до заяви не було додано жодних належних доказів на підтвердження того, що саме боржник підписав вказаний договір шляхом накладення електронного підпису (у т.ч. роздруківка ЕЦП на паперовому носії договору, де вказано відповідний штрих-код та/або QR-код, із зазначенням ПІБ підписувача, №, дату нанесення, номер сертифіката підпису, тощо).
Разом з тим, заявник стверджує, що договір про надання кредиту №280194-КС-001 від 09.04.2023 було укладено шляхом направлення боржнику пропозиції (оферти) та прийняття її останнім за допомогою введення одноразового ідентифікатора G-9680, відправленого йому СМС-повідомленням на номер телефону НОМЕР_1 вказаний в заявці.
До заяви заявник додав Правила про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» 2021 року (далі Правила).
Відповідно до п. 1.4.1. Правил акцептом є відповідь заявника про повне та безумовне прийняття пропозиції (оферти) кредитодавця укласти договір в електронній формі. Акцепт здійснюється (надається) в Інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця шляхом надсилання електронного повідомлення кредитодавцю, яке (таке електронне повідомлення) підписане шляхом використання Електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
При поданні заявки заявник зобов`язаний вказати повні точні та достовірні особисті дані, що необхідні для прийняття кредитодавцем рішення про можливість надання кредиту. У разі використання електронної автентифікації заявника за допомогою його даних в банку, де він обслуговується (BANKID) заявник зобов`язаний перевірити актуальність, повноту та точність таких даних та несе відповідальність за їх дійсність, достовірність (п. 2.10 Правил).
Згідно із п.п. 3.1.1. Правил після отримання заявником від кредитодавця повідомлення про прийняте рішення щодо можливості надання кредиту в особистому кабінеті заявника розміщається оферта, яка є пропозицією у розумінні ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» та, відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію», включає умови, викладені у цих правилах, які є невід`ємною частиною договору. Після отримання заявником оферти заявнику надсилається одноразовий ідентифікатор.
За приписами п.п. 3.1.4 Правил відповідь заявника/позичальника, якому адресована пропозиція укласти договір про надання кредиту, про повне та безумовне її прийняття (акцепт) надається шляхом надсилання електронного повідомлення кредитодавцю, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію».
Позичальник отримує підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, у момент укладення договору (п.п. 3.1.5 Правил).
Згідно п.п. 3.1.7 Правил укладаючи договір, кредитодавець та позичальник визнають усі документи (в тому числі договір про надання кредиту), підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, еквівалентним за значенням документам у письмовій формі, підписаним власноруч, що відповідає положенням ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію».
Відтак, згідно правил договір міг бути укладений в електронній формі, шляхом його підписання з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Проте, належних доказів, які б підтверджували, що боржник підписав договір з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором заявником надано не було.
Натомість, Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» додано в табличній формі візуальну послідовність дій Клієнта (номер телефону НОМЕР_1 ), яка складена заявником в односторонньому порядку, в якій зазначено: 09.04.2021 15:19:54 відправлення в СМС-повідомленні на номер телефону клієнта одноразового ідентифікатора G-9680; 09.04.2021 15:20:36 акцептування клієнтом умов оферти, шляхом надсилання Товариству акцепту та підписання договору одноразовим ідентифікатором G-9680 (дані в електронній формі у вигляді алфавітно цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти договір, та надсилаються іншій стороні цього договору); 09.04.2021 15:20:37 після укладення договору, Товариство направило (розмістило) клієнту в ITC підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа.
Проте, заявником не надано доказів на підтвердження того, що вказаний одноразовий ідентифікатор G-9680 дійсно був направлений через телекомунікаційну систему шляхом направлення електронного повідомлення (СМС-повідомлення) з телефону НОМЕР_1 .
Разом із тим, доказів належності наведеного номеру телефону саме Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 та вчинення саме останньою юридично значимих дій, спрямованих на укладення кредитного договору з Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» матеріали заяви не містять.
Крім того, суд звертає увагу на те, що у п.1 договору №280194-КС-001 про надання кредиту від 09.04.2023 вказано, що правовідносини сторін регулюються у порядку та на умовах, визначених цим договором та правил про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям.
В п. 9 договору №280194-КС-001 про надання кредиту від 09.04.2023 зазначено, що вказані Правила є невід`ємною частиною договору.
При цьому, у п. 12.1 наданих заявником Правил про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» 2021 року вказано, що ці Правила затверджуються наказом директора Кредитодавця. Правила набирають чинності з дати, вказаної в наказі про їх затвердження.
Водночас, до заяви про видачу судового наказу товариством не додано доказів, що підтверджують затвердження вказаних Правил у долученій редакції.
Отже, в матеріалах заяви наразі відсутні докази набрання чинності цими Правилами, які є невід`ємною частиною договору.
Однак, ні в умовах договору, ні в пропозиції укласти договір (оферті) про надання кредиту, ні в прийнятті (акцепті) пропозиції (оферти) щодо укладення договору про надання кредиту не містяться дані про рахунок позичальника, на який будуть перераховані грошові кошти, зокрема, рахунок № НОМЕР_2 .
Наразі будь-які докази того, що рахунок № НОМЕР_2 належить боржнику в матеріалах заяви також відсутні.
До того ж в довідці зазначено, що переказ коштів здійснено Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Елаєнс» на підставі укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» договору №41084239 _14/12/17 про надання послуг з переказу грошових коштів (переказ на картку) та про інформаційнологічну взаємодію та приймання платежів.
Суд вважає, що за вказаних обставин з поданої заяви про видачу судового наказу не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги у заявника, оскільки останнім не надано належних та допустимих доказів передачі боржнику в кредит грошових коштів заявлених до стягнення в повному обсязі.
В свою чергу, довідки від 23.06.2023, видані Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Елаєнс», не є такими розрахунковими документами, та не підтверджують переказ коштів, операції по банківському рахунку заявника або боржника. Також зазначені довідки не підтверджують проведення касових операцій з видачі боржнику грошових коштів в кредит, тому не є належними доказами перерахування коштів боржнику в розумінні вимог ст.ст. 74, 76-79 ГПК України.
Відтак, суд зазначає, що з наданих заявником документів не вбачається за можливе встановити, чи були перераховані грошові кошти саме на банківські рахунки боржника, оскільки на підтвердження вказаних обставин заявником наразі не долучено належних та допустимих доказів.
Однак, серед доданих до заяви документів відсутні докази на підтвердження врахування при визначенні розміру боргу оплати, здійсненої боржником, зокрема, відповідної виписки банку.
Суд зазначає, що наданий заявником складений в односторонньому порядку розрахунок заборгованості не може бути розцінений судом в якості належних доказів на підтвердження заявлених в заяві про видачу судового наказу вимог, оскільки на відміну від банківської виписки не відображає факт здійснення господарської операції з перерахування коштів з одного банківського рахунку на інший.
Враховуючи наведене, суд звертає увагу заявника на те, що виходячи із загальних засад наказного провадження та встановленого порядку розгляду заяви про видачу судового наказу, наказне провадження у господарському судочинстві забезпечує можливість стягнення грошової заборгованості, наявність та безспірність якої підтверджується доданими до заяви документами.
При зверненні заявника до господарського суду із заявою про видачу судового наказу та при викладенні обставин, на яких ґрунтуються вимоги заявника, останнім мають бути зазначені та надані належні, допустимі, достовірні та вірогідні докази, на підтвердження заявлених ним вимог та обставини їх виникнення.
Однак, заявником наразі не надано допустимих доказів, зокрема електронних та/або їх паперових копій, які б підтверджували укладення сторонами договору шляхом обміну електронними повідомленнями, підписання договору, анкети, оферти та акцепту шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відправки боржнику коду та введення коду-ідентифікатору боржником, належності наведеного номеру телефону боржнику. Також не надано доказів того, що відповідні рахунки, на які посилається заявник про перерахування коштів, належить саме боржнику та отримання боржником кредитних коштів саме від Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика».
За таких обставин, заявником не було надано належної копії договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості, а також інших документів або їх копій, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, що є порушенням вимог п.п. 3-4 ч. 3 ст. 150 ГПК України.
Відповідно до п. 1, 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо:
1) заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу;
8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.
Відповідно до ч. 2 ст. 152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.
Разом з цим, суд звертає увагу заявника на те, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч. 1 ст. 153 ГПК України).
Згідно з ч. 2 ст. 151 ГПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.
Керуючись ст.ст. 147, 150-153, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд
У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» без номеру від 29.06.2023 про видачу судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованості за договором про надання кредиту №280194-КС-001 від 09.04.2021 в розмірі 130572 грн 04 коп відмовити.
Ухвала набрала законної сили з моменту її підписання 11.07.2023 та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст. 256 ГПК України, та у порядку, визначеному ст. 257 ГПК України.

Суддя Сергій МАСЛОВСЬКИЙ