СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року м. Харків Справа №913/29/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В.,

за участю секретаря судового засідання Ярош В.В.,

за участю представників:

позивача Лещенко Л.С. (адвокат), посвідчення №146, договір №2-79д від 20.02.2023 року;

відповідача Стахов К.Є. (директор), паспорт НОМЕР_1 від 29.12.1999 року, інформація з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських об`єднань;

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства «Укргазвидобування» (вх.№756Л/1) на рішення Господарського суду Луганської області від 22.03.2023 року у справі №913/29/23,

за позовом Акціонерного товариства «Укргазвидобування», м.Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лугспецтехносервіс», м.Сватове Луганської області,

про стягнення 37529,70 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року Акціонерне товариство «Укргазвидобування» звернулось до Господарського суду Луганської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лугспецтехносервіс» про стягнення 22159,80 грн. пені та 15369,90 грн. штрафу за договором поставки від 07.12.2021 року №21-336.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем специфікації №1 від 17.12.2021 року (додаток №1) до договору поставки від 07.12.2021 року №21-336.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 22.03.2023 року у справі №913/29/23 (повний текст складено 22.03.2023 року, суддя Зюбанова Н.М.) у задоволенні позову відмовлено.

Позивач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають істотне значення для справи та на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Господарського суду Луганської області від 22.03.2023 року та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Судові витрати апелянт просить суд покласти на відповідача.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що ТОВ «Лугспецтехносервіс» повідомило про неможливість виконання зобов`язань за договором у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин з порушенням строку, встановленого у п.8.2 договору, у зв`язку з чим втратив право посилатися на дії обставин непереборної сили, як причину невиконання чи порушення строків виконання зобов`язань. Крім того, наданий ТОВ «Лугспецтехносервіс» на підтвердження неможливості виконання зобов`язань за договором у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин загальний лист ТПП України від 28.02.2022 року щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зумовлених військовою агресією РФ проти України, не відповідає вимогам конкретизації впливу відповідної форс-мажорної обставини на конкретне зобов`язання, а доведення причинно-наслідкового зв`язку в такому випадку є обов`язковим).

Скаржник вказує, що відповідачем не надано жодних доказів неможливості виконання належним чином зобов`язань за договором внаслідок форс-мажорних обставин, а суд першої інстанції фактично повірив відповідачу на слово.

Апелянт наполягає на тому, що висновки місцевого господарського суду зроблені з неправильним застосуванням до спірних правовідносин норм матеріального права, зокрема статей 611, 617 Цивільного кодексу України та статті 218 Господарського кодексу України, а також з порушенням норм процесуального права, а саме: статей 86, 236 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим відповідні висновки не можна визнати правильними та обґрунтованими.

Ухвалою суду від 11.05.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача; відповідачу встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу; встановлено, що учасники справи мають право до 31.05.2023 року (з урахуванням поштового перебігу) подати до апеляційного господарського суду клопотання, заяви та документи в обґрунтування своїх вимог і заперечень по справі. Крім того, вказаною ухвалою попереджено сторони, що апеляційна скарга може бути розглянута за правилами ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України без повідомлення учасників справи - за відсутності клопотань учасників справи про розгляд справи з їх повідомленням (викликом).

Так, 29.05.2023 року від апелянта надійшло клопотання (вх.№6082), в якому просить здійснювати розгляд апеляційної скарги по справі №913/29/23 з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.05.2023 року задоволено клопотання Акціонерного товариства «Укргазвидобування» про розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Призначено справу №913/29/23 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укргазвидобування» на рішення Господарського суду Луганської області від 22.03.2023 року у справі №913/29/23 до розгляду на 26.06.2023 року на 11:20 год.

У судовому засіданні 26.06.2023 року представник позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги і наполягав на її задоволенні. Представник відповідача письмового відзиву на апеляційну скаргу не надав, однак усно пояснив, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об`єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності зі ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язок.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст.174 Господарського кодексу України).

Згідно ч.7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох чи більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Так, 17.12.2021 року між позивачем Акціонерним товариством «Укргазвидобування» (покупець) та відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Лугспецтехносервіс» (постачальник) укладено договір поставки №21-336, за умовами якого постачальник зобов`язався поставити покупцеві товар, а покупець прийняти і оплатити його (п. 1.1).

Найменування/асортимент товару, кількість, загальна ціна вказуються у специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору (п. 1.2).

Пунктом 5.1. договору сторони погодили, що строк поставки, умови та місце поставки товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується в специфікаціях до цього договору.

Згідно п. 5.2. договору, обсяг поставки товару визначається в рознарядках покупця. Відвантаження товару проводиться тільки після отримання постачальником рознарядки. Відвантаження товару без рознарядки забороняється. Рознарядка постачальнику може направлятися покупцем в електронному вигляді на електронну адресу постачальника, вказану в розділі XIV договору.

Згідно специфікації №1 від 17.12.2021 року сторони погодили поставку товару загальною вартістю 219570,00 грн. з умовами: «ББР - станція (склад) призначення, Україна, Харківська область, Ізюмський (колишній Балаклійський) район, смт. Андріївка, в`їзд Першотравневий, 4. Центральний склад № 2 ГПУ «Шебелинкагазвидобування».

Пунктом 3 вказаної специфікації встановлено строк поставки товару до 30.04.2022 року з можливістю дострокової поставки.

Строк дії договору визначений у пункті 10.1 до 31.12.2022 року.

Як зазначає позивач, 19.04.2022 року за №ШГВ1289/003.1.1-05 постачальнику ТОВ «Лугспецтехносервіс» засобами електронної пошти була направлена рознарядка №1 щодо відвантаження товарно-матеріальних цінностей до 30.04.2022 року відповідно до специфікації №1.

У подальшому, 21.06.2022 року сторони уклали додаткову угоду №1 до договору про зміну місця поставки товару на наступне: Харківська область, Богодухівський район, смт. Старий Мерчик, Центральний склад «Юліївський склад» ГПУ «Шебелинкагазвидобування», у зв`язку з чим 22.06.2022 року на адресу постачальника за №ШГВ 1776/003.1.1-05 направлена рознарядка №2 на поставку товару згідно специфікації №1 до договору № 21-336 від 17.12.2021 року.

Згідно видаткової накладної №ЛС-083-2022 від 01.07.2022 року ТОВ «Лугспецтехносервіс» здійснило поставку частини товару на суму 144690,00 грн. (позиції товарів №1-5, та 7-9 згідно специфікації №1 додатку №1 до договору).

Позивач вказує, що згідно видаткової накладної №ЛС-083-2022 від 01.07.2022 року відповідач здійснив поставку товару лише на суму 144690,00 грн. Поставка товару згідно позиції №6 специфікації (Ствол пожежний ручний СРП-50А у кількості 8 шт.) на суму 74880,00 грн. не відбулась.

Відповідно до п. 7.10 договору у разі невиконання постачальником взятих на себе зобов`язань з поставки товару у строки, зазначені у договорі, останній сплачує покупцю пеню розмірі 0,1% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару.

У зв`язку з порушенням строків поставки, а також у зв`язку з не поставкою товару позивач нарахував на підставі п. 7.10 договору пеню у сумі 22159,80 грн. та штраф у сумі 15369,90 грн. і звернувся до суду з позовом у даній справі про стягнення коштів.

Суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, погодився з доводами відповідача щодо наявності форс-мажорних обставин та з огляду на засади законності, розумності, добросовісності, справедливості та пропорційності дотримання балансу інтересів сторін, на підставі ст. 617 Цивільного кодексу України, вважав за належне задовольнити клопотання відповідача про звільнення його від відповідальності у вигляді штрафу та пені у зв`язку з чим відмовив у задоволені позовних вимог.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.ст. 611, 612 Цивільного кодексу України).

Частина 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлює, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлює, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, а згідно із статтею 3 зазначеного Закону розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як вже зазначалось, сторони у договорі передбачили відповідальність, а саме у разі невиконання постачальником взятих на себе зобов`язань з поставки товару у строки, зазначені у договорі, останній сплачує покупцю пеню розмірі 0,1% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару.

У зв`язку з порушенням строків поставки та у зв`язку з не поставкою товару, позивач нарахував пеню у сумі 22159,80 грн. та штраф у сумі 15369,90 грн.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом.

Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.

Слід враховувати, що сторони, укладаючи договір, погодили всі його істотні умови, в тому числі ціну та строки поставленого товару. Відтак відповідач, прийнявши на себе зобов`язання за договором, погодився із відповідними зобов`язаннями, які взяв на себе підписанням договору.

Відповідно до п. 8.1 укладеного договору поставки, сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна тощо).

Частина 1 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 року №2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022 року. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Стаття 218 Господарського кодексу України унормовує, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Статтею 617 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (частина 1 статті 617 Цивільного кодексу України).

Тобто, можливе звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язання, а не від виконання зобов`язання в цілому. В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 року по справі №904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд і у постанові від 16.07.2019 року по справі №917/1053/18, зазначивши, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Відповідачем не надано належних та допустимих, у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, доказів існування форс-мажорних обставин у взаємовідносинах із позивачем, як і не надано обґрунтованих причинно-наслідкових зв`язків між введенням 24.02.2022 року в Україні воєнного стану та неможливістю виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки.

Матеріали справи свідчать, що позивачем 19.04.2022 року за №ШГВ1289/003.1.1-05 постачальнику ТОВ «Лугспецтехносервіс» засобами електронної пошти була направлена рознарядка №1 щодо відвантаження товарно-матеріальних цінностей до 30.04.2022 року відповідно до специфікації №1.

У свою чергу, ТОВ «Лугспецтехносервіс» (постачальник) направило на адресу покупця лист вих.№369д від 20.04.2022 року, в якому вказало, що здійснення поставки у даний час є складним процесом, що потребує зусиль та залучення додаткових працівників і просило надати гарантії 100% оплати за поставлені товарно-матеріальні цінності.

Колегія суддів відмічає, що даний лист не містить відмови від прийнятого на себе зобов`язання за договором по поставці товару, а лише вказує, що вчинити дії по поставці товару складно і необхідно гарантувати оплату за проведення поставки.

У пункті 8.2 договору сторони визначили, що сторона, яка не може виконувати зобов`язання за цим договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 7 днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі. Наслідком не повідомлення чи порушення строку повідомлення про обставини непереборної сили є втрата права такої сторони посилатися на дії обставин непереборної сили, як причину невиконання чи порушення строків виконання зобов`язань.

Проте, відповідач всупереч умов договору не здійснив відповідне повідомлення у належні строки.

Лист про настання форс-мажорних обставин військова агресія Російської Федерації проти України і введення воєнного стану з 24.02.2022 року, було направлено відповідачем позивачу 28.04.2022 року вих.№382д, тобто поза межами семиденного строку як виникли обставини та поза межами семиденного строку, як була направлена рознарядка №1 про необхідність відвантаження товару.

Таким чином, порушення строку повідомлення про обставини непереборної сили є наслідком втрати права відповідача посилатися на дії обставин непереборної сили, як причину невиконання чи порушення строків виконання зобов`язань.

Суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення у даній справі на вищевказані обставини уваги не звернув та помилково застосував приписи норм матеріального права щодо форс-мажорних обставин у зв`язку з чим дійшов до помилкового висновку про відмову в задоволені позовних вимог.

З огляду на встановлені судом апеляційної інстанції у даній справі обставини та докази на їх підтвердження, перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального права та відповідність рішення нормам процесуального права, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам статті 236 Господарського процесуального кодексу України, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Як вже зазначалось, згідно специфікації №1 від 17.12.2021 року сторони погодили поставку товару загальною вартістю 219570,00 грн. з умовами: «ББР - станція (склад) призначення, Україна, Харківська область, Ізюмський (колишній Балаклійський) район, смт. Андріївка, в`їзд Першотравневий, 4. Центральний склад №2 ГПУ «Шебелинкагазвидобування». Пунктом 3 вказаної специфікації встановлено строк поставки товару до 30.04.2022 року з можливістю дострокової поставки.

Пунктом 5.2. договору чітко визначено, що відвантаження товару без рознарядки забороняється.

Рознарядка була направлена позивачем відповідачу, однак поставка не відбулась. Колегія суддів звертає увагу, що місцем поставки за договором визначено Ізюмський (колишній Балаклійський) район, смт. Андріївка, тобто за адресою яка є сумнівною і станом на момент направлення рознарядки для здійснення поставки небезпечною, оскільки прилегла територія знаходилась в окупації, а біля смт.Андріївка йшли бойові дії.

У подальшому, додатковою угодою №1 до договору сторони змінили місце поставки товару на наступне: Харківська область, Богодухівський район, смт. Старий Мерчик, Центральний склад «Юліївський склад» ГПУ «Шебелинкагазвидобування», у зв`язку з чим 22.06.2022 року на адресу постачальника направлена рознарядка №2 на поставку товару згідно специфікації №1 до договору № 21-336 від 17.12.2021 року.

Колегія суддів розцінює укладення додаткової угоди №1 до договору і направлення рознарядки №2 як певну новацію зобов`язання.

Слід відзначити, що з боку відповідача зобов`язання залишилось і матеріали справи не містять доказів відмови від виконання зобов`язання. Укладення додаткової угоди та направлення рознарядки №2 фактично врегулювало питання порядку виконання відповідачем зобов`язання за договором. Колегія суддів розцінює укладення додаткової угоди про зміну місце поставки і направлення рознарядки №2 обставиною, що анулює рознарядку №1.

Після укладення додаткової угоди і направлення рознарядки №2, відповідач здійснив поставку товару, однак не в повному обсязі. При цьому поставка товару відбулась у найкоротший строк на суму 144690,00 грн.

Виходячи із засад законності, розумності, добросовісності, справедливості та пропорційності дотримання балансу інтересів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог частково, а саме щодо стягнення пені та штрафу за товар на суму 74880,00 грн., який не був поставлений. При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення пені та штрафу за товар, який був поставлений, оскільки у зв`язку з укладенням додаткової угоди і направленням рознарядки сторони узгодили новий порядок і він був виконаний.

З огляду на викладене, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог. У зв`язку з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог необхідно здійснити розподіл судових витрат за подання позовної заяви і апеляційної скарги у відповідності до приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, а саме за принципом пропорційності задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, п. 2 ст. 275, п.п. 1, 3 ч.1 ст. 277, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укргазвидобування» задовольнити

Рішення Господарського суду Луганської області від 22.03.2023 року у справі №913/29/23 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лугспецтехносервіс» (юридична адреса: 92601, Луганська область, Сватівський район, м.Сватове, вул. Набережна-Водокачка,буд.1-а, код за ) на користь Акціонерного товариства «Укргазвидобування» (04053, м.Київ, Шевченківський район м.Києва, вул. Кудрявська, 26/28, код за ) 18720,00 грн. пені та штрафу, 1338,78 грн. судового збору за подання позовної заяви та 2017,83 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки касаційного оскарження передбачено ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 10 липня 2023 року.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов