номер провадження справи 32/188/21-9/75/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2023 Справа № 908/3680/21

м.Запоріжжя

За первісним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ТРАНСТЕХНОЛОДЖИ», (49035, м. Дніпро, вул. Повітрофлотська, буд. 2А)

до відповідача: Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3) в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція», ідентифікаційний код ВП 19355964 (71504, м. Енергодар, Запорізька область, вул. Промислова, 133)

про стягнення 1 926 269,12 грн.

за зустрічним позовом: Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3) в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція», ідентифікаційний код ВП 19355964 (71504, м. Енергодар, Запорізька область, вул.Промислова, 133)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ТРАНСТЕХНОЛОДЖИ», (49035, м. Дніпро, вул. Повітрофлотська, буд. 2А)

про виконання зобов`язань з поставки товару на суму 165273,70 грн, стягнення суми 8147,95 грн пені та суми 11569,10 грн штрафу

Суддя Боєва О.С.

при секретарі судового засідання Бичківській О.О.

За участю представників:

від ТОВ АГРО ТРАНСТЕХНОЛОДЖИ: Омелян О.О.;

від ДП НАЕК Енергоатом: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРО ТРАНСТЕХНОЛОДЖИ» з позовом про стягнення з відповідача: Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» ДП «НАЕК «Енергоатом» суми 1 924 529,13 грн основного боргу за договором поставки товару та суми 1739,99 грн - 3 % річних, всього загальної суми 1 926 269,12 грн.

Ухвалою суду 21.12.2021 (суддя Колодій Н.А.) відкрито провадження у справі №908/3680/21 (номер провадження 32/188/21) в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 17.01.2022 прийнято для спільного розгляду з первісним позовом у справі №908/3680/21 зустрічну позовну заяву ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» про зобов`язання ТОВ «АГРО ТРАНСТЕХНОЛОДЖИ» здійснити поставку товару з обсягу, передбаченого п. 1.1 договору поставки, який не був поставлений у визначений договором строк (позиції № 7, № 27 специфікації), на загальну суму 165 273,70 грн, а саме: кутик 140х140х10 С345 у кількості 1,700т, сталь арматурна ф8 мм А400С Ст25Г2С у кількості 0,676т, та стягнення з ТОВ «АГРО ТРАНСТЕХНОЛОДЖИ» суми 8147,95 грн пені та суми 11569,10 грн штрафу за порушення строків поставки товару.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.03.2023 справу № 908/3680/21 визначено до розгляду судді Боєвій О.С. Ухвалою суду від 16.03.2023 справу № 908/3680/21 справу прийнято до провадження (розгляду), присвоєний номер провадження 32/188/21-9/75/23, призначено повторне проведення підготовчого провадження. Ухвалою суду від 10.05.2023 закрито підготовче провадження у справі № 908/3680/21 та призначено справу до судового розгляду по суті на 08.06.2023. Ухвалою суду від 08.06.2023 розгляд справи відкладено на 12.07.2023.

03.07.2023 до суду від ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, згідно з яким у зв`язку із неможливістю представника прийняти участь у судовому засіданні 12.07.2023 о 12:00 за умов необхідності присутності у цей день в судових засіданнях Господарського суду міста Києва о 10:15 та об 11:20, просив визнати суд поважними причини першої неявки та відкласти судове засідання з розгляду справи № 908/3680/21 на іншу дату.

Представник ТОВ «АГРО ТРАНСТЕХНОЛОДЖИ» в судовому засіданні 12.07.2023 в усній формі проти відкладення розгляду справи заперечив, зазначив, що у ДП «Енергоатом» є інші представники.

Розглянувши вказане клопотання про відкладення розгляду справи, суд відмовив у його задоволенні з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цієї статтею.

Відповідно до п. 1, п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Ухвалою суду від 05.06.2023 було задоволено заяву Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про участь у судовому засіданні 08.06.2023 у справі № 908/3680/21 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, з використанням програмного забезпечення за посиланням vkz.court.gov.ua.

Ухвалою суду від 08.06.2023 у зв`язку з технічними проблеми, що виникли під час судового засідання (відсутність звуку у представника ДП «НАЕК «Енергоатом»), внаслідок чого представнику ДП «НАЕК «Енергоатом» не було чутно інших учасників справи, суд дійшов до висновку про необхідність відкладення розгляду справи на підставі п. 3 ч. 2 ст.202 ГПК України на 12.07.2023.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 197 ГПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

У вказаній ухвалі від 08.06.2023 судом зазначено про необхідність ДП «НАЕК «Енергоатом» забезпечити участь представника у судовому засіданні безпосередньо у приміщенні суду або, за відповідним клопотанням (про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції), належну технічну можливість участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Отже неявка в судове засідання представника ДП «НАЕК «Енергоатом» не є першою.

Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника (ч. 3 ст. 56 ГПК України).

Відповідно до змісту ч. 2 ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою.

Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

ДП НАЕК Енергоатом як учасник справи юридична особа, не обґрунтувавши надання пріоритетності участі представника в судових засіданнях в іншому суді, не був позбавлений можливості забезпечити явку в судове засідання 12.07.2023 по даній справі №908/3680/21 іншого свого уповноваженого представника.

Таким чином причини неявки ДП «Енергоатом» в судове засідання 12.07.2023 не є поважними.

Крім того, суд зазначає про наступне.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст. 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі Осман проти Сполученого королівства та від 19 червня 2001 року у справі Креуз проти Польщі Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов до висновку про розгляд справи №908/3680/21 за відсутністю представника ДП «НАЕК «Енергоатом».

12.07.2023 справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Предметом розгляду за первісним позовом є позовні вимоги, викладені у позовній заяві ТОВ «АГРО ТРАНСТЕХНОЛОДЖИ», які підтримані позивачем та мотивовані, зокрема, наступним. На виконання умов договору поставки товару № 53-121-01-21-10711 від 22.09.2020 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 1 924 529,13 грн, що підтверджується видатковими накладними №№ 85, 86 від 28.09.2020. Відповідач (за первісним позовом) в порушення умов п. 3.2 договору оплату за поставлений товар не здійснив. У в`язку із цим, ТОВ «АГРО ТРАНСТЕХНОЛОДЖИ» звернулося до суду з позовом про стягнення суми 1 924 529,13 грн. основного боргу, а також нарахованої до стягнення суми 1739,99 грн 3% річних від простроченої суми за період прострочення з 28.11.2021 по 08.12.2021. Позовні вимоги обґрунтовано ст.ст.11, 202, 509, 525, 526, 530, 611, 625, 692, 712 ЦК України, ст.ст. 174, 179, 193, 222 ГК України, умовами договору поставки. У позовній заяві заявлено про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30000 грн.

У своєму відзиві відповідач за первісним позовом заперечив проти позову, зазначивши, зокрема, про наступне. Відповідно до п. 3.2 договору оплата за поставлений товар здійснюється протягом 60 календарних днів з дати поставки повного обсягу товару, визначеного в п. 1.1. договору, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Зміни до договору щодо зімни строків і порядку оплати за поставлений товар не вносились. Станом на дату складення відзиву позивач здійснив часткову поставку товару в рамках договору. Позивач не обґрунтував в чому полягає порушення його прав, оскільки враховуючи умови договору строк оплати за поставлений товар не настав. Застосування положень ст. 692 ЦК України не здійснюється, оскільки умовами договору встановлено інший строк оплати. У зв`язку із цим, вимоги про стягнення суми вартості товару у розмірі 1 924 529,13 грн, а також суми 3% річних, нарахованих на зазначену суму грошового зобов`язання, яке не є простроченим, задоволенню не підлягають. На підставі викладеного ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «ЗАЕС» просило відмовити у задоволенні позову ТОВ «ІМЕКСТИМ» у повному обсязі. Також ВП ЗАЕС зазначено що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним, неспівмірним, необґрунтованим та непропорційним до предмета спору та наданому обсягу адвокатських послуг; відсутній детальний опис наданих адвокатом послуг. Крім того, договір про надання правової допомоги складений на російській мові та не є належним доказом.

ДП «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» подано зустрічний позов про зобов`язання ТОВ «АГРО ТРАНСТЕХНОЛОДЖИ» здійснити поставку товару, який не був поставлений у визначений договором строк на загальну суму 165 273,70 грн та стягнення суми 8147,95 грн пені та суми 11569,10 грн. штрафу. Мотивуючи позовні вимоги позивач за зустрічним позовом, зокрема, зазначив, що у відповідності до умові договору Постачальник повинен був поставити товар на загальну суму 3 820 000,80 грн без ПДВ, кінцевою датою поставки є 30.11.2021. Умови договору не передбачають здійснення поетапної поставки товару (окремими партіями) та, відповідно, здійснення поетапної оплати за поставлений товар. Постачальник виконав зобов`язання частково, поставив частину товару на загальну суму 3 634 448,99 грн з ПДВ, що підтверджується видатковими накладними за період з 28.09.2021 по 09.12.2021, тобто із порушенням вищевказаного строку за частиною видаткових накладних. У зв`язку із цим, на підставі умов п. 7.1, 7.2 договору поставки, за порушення строків поставки товару зобов`язаний сплати покупцю штраф та пеню. Зустрічний позов обґрунтовано умовами договору, ст.ст. 509, 526, 530, 610, 611, 622, 662, 663, 1712 ЦК України, ст. 193 ГК України.

18.03.2022 до господарського суду від позивача за зустрічним позовом надійшло клопотання в якому, зокрема, зазначено, що 14.02.2022 ТОВ «АГРО ТРАНСТЕХНОЛОДЖИ» було здійснено поставку товару за договором на суму 144055,23 грн з ПДВ (з урахуванням толерансу відповідно до п. 1.5 договору), що підтверджується видатковою накладною № 2 від 14.02.2022. Отже ТОВ «АГРО ТРАНСТЕХНОЛОДЖИ» здійснено поставку всього обсягу товару, передбаченого п. 1.1 договору. На підставі викладеного, просив суд долучити до матеріалів справи копію видаткової накладної № 2 від 14.02.2022 та закрити провадження у справі №908/3680/21 в частині зустрічних позовних вимог про зобов`язання ТОВ «АГРО ТРАНСТЕХНОЛОДЖИ» здійснити поставку товару, у зв`язку із відсутністю предмета спору.

У відзиві на зустрічну позовну заяву Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРО ТРАНСТЕХНОЛОДЖИ», зокрема, зазначено, що з його боку здійснено поставку товару покупцю на загальну суму 3 778 504,99 грн. Остання поставка відбулась 14.02.2022 за видатковою накладною № 2 від 14.02.2022, а саме: поставлено кутик 140х140х10 С345 у кількості 1640 т та сталь арматурну ф8 мм А400 Ст25Г2С у кількості 0,390 т, на загальну суму 144055,23 грн з ПДВ. Постачання даної продукції не могло бути здійснено раніше від незалежних від постачальника обставин, а саме - у зв`язку з невиробництвом на дату поставки жодним з металургійних підприємств зазначеного виду товару, а також відсутністю пропозицій щодо продажу такого товару вітчизняного та імпортного виробництва на ринку України, що в свою чергу підтверджується експертним висновком торгово-промислової палати №ОИ-626 від 14.12.2021. Покупцю листом № 684 від 17.12.2021 було повідомлено про неможливість постачання вказаної продукції та запропоновано інший товар за власними показниками не гірше зазначеного у специфікації, але даний лист залишився без уваги. На підставі викладеного, з посиланням на положення ст. 614 ЦК України, ст. 218 ГК України ТОВ «АГРО ТРАНСТЕХНОЛОДЖИ» просило у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника ТОВ «АГРО ТРАНСТЕХНОЛОДЖИ», суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРО ТРАНСТЕХНОЛОДЖИ» (Постачальник) та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» (Покупець) був укладений Договір поставки товару № 53-121-01-21-10711 (231(7)21УК) від 22.09.2021 (далі - Договір), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язався поставити, а Покупець прийняти та оплатити товар, найменування кількість та ціна якого визначені у п. 1.1 договору (всього перелік найменування товару із 35 позицій), загальною вартістю 3 820 000,80 грн., в т.ч. ПДВ 636 666,80 грн.

В пункті 3.1 договору також визначено, що загальна вартість договору становить 3183334,00 грн., крім того ПДВ 20% - 636666,80 грн. Загальна вартість договору складає 3820000,80грн.

Відповідно до п. 1.5 договору поставка товару здійснюється згідно з відвантажувальними нормами виробника. При цьому сторони допускають толеранс (допустиме відхилення) поставки товару від погодженого обсягу за кожною позицією специфікації, але не більш ніж +- 10 відсотків. Таке відхилення не розцінюється сторонами як порушення зобов`язань зі сторони Постачальника. У такому разі розрахунок проводиться за фактично поставлену кількість товару виходячи з встановленої даним договором ціни, за умови, якщо вартість фактично поставленого товару не перевищує вартості договору.

Строк поставки товару: жовтень-листопад 2021 року (п.1.3 договору). Поставка товару відбувається у строки згідно з п. 1.3 договору (п.4.2 договору).

Поставка товару відбувається відповідно до правил (ІНКОТЕРМС 2010), на умовах DDР - м. Енергодар. вул.Промилова, 133, склад № 3. Одержувач товару - ЗВ ВП «Складське господарство» ДП «НАЕК «Енергоатом», м. Енергодар (п. 4.1 договору).

Згідно з п. 3.2, п. 3.3 Договору оплата за поставлений товар здійснюється протягом 60 календарних днів з дати поставки повного обсягу товару, визначеного в п.п. 1.1 договору, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника. Оплата Покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації постачальником належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН).

Відповідно до п. 12.1 Договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє протягом року з моменту укладання.

Матеріали справи свідчать, що на виконання своїх зобов`язань за Договором ТОВ «АГРО ТРАНСТЕХНОЛОДЖИ» здійснило поставку товару за видатковими накладними:

- № 85 від 28.09.2021 на суму 865 256,57 грн з ПДВ;

- № 86 від 28.09.2021 на суму 1 059 272,56 грн з ПДВ;

- № 91 від 19.10.2021 на суму 967 599,64 грн з ПДВ;

- № 94 від 04.11.2021 на суму 546 853,84 грн з ПДВ;

- № 98 від 02.12.2021 на суму 35 442,26 грн з ПДВ;;

- № 100 від 08.12.2021 на суму 139 725,96 грн з ПДВ;

- 106 від 09.12.2021 на суму 20 338,16 грн з ПДВ;

- № 2 від 14.02.2022 на суму 144 055,23 грн (під час розгляду даної справи в суді).

ТОВ «АГРО ТРАНСТЕХНОЛОДЖИ» було зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні, в т.ч. № 6 та № 7 від 28.09.2021 в яких відображені господарські операції з поставки товару згідно з видатковими накладними № 85 від 28.09.2021 на суму 865256,57 грн та № 86 від 28.09.2021 на суму 1059272,56 грн.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд дійшов до висновку про часткове задоволення первісного та зустрічного позовів, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до приписів ст.ст. 11, 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цивільними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення зобов`язання (правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку), зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 693 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 664 ЦК передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно достатті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст.612 Цивільного кодексу України).

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як слідує з умов договору поставки (п. 1.3, п. п. 3.2), сторони дійшли згоди, що постачальник зобов`язаний здійснити поставку товару, вказаного у п.1.1 договору, у строк: жовтень листопад 2021, а Покупець оплатити поставлений товар протягом 60 календарних днів з дати поставки повного обсягу товару, визначеного в п.1.1.

При цьому, договір не містить умов щодо обов`язку Постачальника поставити весь обумовлений товар одночасно у повному обсязі, тобто Постачальник мав можливість здійснити поставку товару, визначеного в п.1.1. окремими партіями, що не суперечить умовам договору, однак повинен був здійснити поставку повного обсягу обумовленого товару в межах встановленого договором строку, в даному випадку - не пізніше ніж 30.11.2021.

При цьому, в пункті 3.2 договору чітко визначено, що оплата за товар здійснюється протягом шістдесяти календарних днів з дати поставки повного обсягу товару, визначеного в п. 1.1., що свідчить про те, що умовами договору встановлений строк оплати, який не пов`язується із підписанням кожної окремої видаткової накладної у разі поставки товару частинами.

Отже при укладенні договору поставки сторонами за взаємною згодою визначено такі умови, згідно з якими виникнення у постачальника права вимагати здійснення оплати за товар у встановлений договором строк, наступає після виконання ним умови щодо поставки повного обсягу товару, чим забезпечено додержання рівного балансу інтересів обох сторін.

За таких обставин суд дійшов до висновку, що твердження позивача за первісним позовом (Постачальника за договором) про те, що у відповідача за первісним позовом (Покупця) виник обов`язок з оплати товару за видатковими накладними № 85 на суму 865256,57 грн та № 86 від 28.09.2021 на суму 1059272,56 грн зі спливом 60 календарних днів з дати отримання товару за цими накладними, є безпідставним.

Разом із тим, враховуючи, що на момент розгляду справи обов`язок з поставки повного обсягу товару Постачальник виконав, здійснивши поставку залишку недопоставленого товару за видатковою накладною № 2 від 14.02.2022, і кінцевим строком виконання обов`язку з оплати вартості товару за видатковими накладними № 85 від 28.09.2021 та 86 від 28.09.2021 є 15.04.2022 (14.02.2022 (дата поставки повного обсягу товару) + 60 календарних днів), господарський суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення первісного позову в частині стягнення з відповідача за первісним позовом суми 1 924 529,13 грн основного боргу.

В частині позовних вимог про стягнення суми 1739,99 грн 3% річних за період прострочення з 28.11.2021 по 08.12.2021 судом відмовляється у зв`язку із необґрунтованістю, оскільки з вищенаведених підстав порушення грошового зобов`язання за вказаний період з боку покупця було відсутнє.

Таким чином, первісний позов задовольняється судом частково.

Щодо заявленого зустрічного позову ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Запорізька атомна електрична станція» до ТОВ «АГРО ТРАНСТЕХНОЛОДЖИ», суд дійшов до висновків про його часткове задоволення з огляду на наступне.

Враховуючи встановлений судом факт поставки ТОВ «АГРО ТРАНСТЕХНОЛОДЖИ» товару (кутик 140х140х10 С345 у кількості 1640 т та сталь арматурна ф8 мм А400С Ст25Г2С у кількості 0,390 т) на суму 144 055,23 грн з ПДВ (з урахуванням толерансу відповідно до умов пункту 1.5 договору) та надходження від позивача за зустрічним позовом відповідної заяви про закриття провадження у справі в частині відповідних позовних вимог, провадження у справі № 908/3680/21 в частині вимог про зобов`язання ТОВ «АГРО ТРАНСТЕХНОЛОДЖИ» здійснити поставку товару з обсягу, передбаченого п. 1.1 договору поставки, який не був поставлений у визначений договором строк на загальну суму 165 273,709 грн, а саме: кутик 140х140х10 С345 у кількості 1,700 т, сталь арматурна ф8 мм А400 Ст25Г2С у кількості 0,676 т, підлягає закриттю відповідно до п.2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, за відсутністю предмета спору.

Зустрічні позовні вимоги ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Запорізька атомна електрична станція» в частині вимог про стягнення з ТОВ «АГРО ТРАНСТЕХНОЛОДЖИ» пені та штрафу за порушення строків поставки товару за договором підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (ч.1 ст. 218 ГК України).

З положень ч. 1 ст. 230 ГК України слідує, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 549, ч. 2 ст. 551 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з п. 7.2 Договору за порушення строків поставки або недопоставку товару Постачальник зобов`язаний сплатити Покупцеві пеню в розмірі 0,1 % від вартості товару, з якої допущено прострочення виконання зобов`язання за кожний день прострочення, а за прострочення більш 30 днів додатково сплачує Покупцеві штраф у розмірі 7% від вказаної вартості. Нарахування штрафних санкцій не обмежується шестимісячним строком та здійснюється за весь час прострочення виконання зобов`язання по день його фактичного виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як зазначалося судом вище, з огляду на умови п.п. 1.3, 4.2 договору Постачальник повинен був здійснити поставку повного обсягу товару, визначеного в п.1.1 договору, не пізніше ніж 30.11.2021.

Факт порушення ТОВ «АГРО ТРАНСТЕХНОЛОДЖИ» строку виконання зобов`язання з поставки товару, починаючи з 01.12.2021, суд вважає доведеним.

Отже поставка товару за видатковими накладними № 98 від 02.12.2021, №100 від 08.12.2021, № 106 від 09.12.2021 та № 2 від 14.02.2022 здійснена із порушенням визначеного договором строку. Прострочення з поставки товару, визначеного в позиціях №7 та № 27 п. 1.1 договору та який фактично був поставлений під час розгляду даної справи в суді, згідно з видатковою накладною № 2 від 14.02.2022, становить понад 30 днів.

ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «ЗАЕС» на підставі п. 7.2 договору нараховано до стягнення з ТОВ «АГРО ТРАНСТЕХНОЛОДЖИ» (постачальника) пеню в загальному розмірі 8147,95 грн, яка згідно з розрахунком, наведеним у тексті зустрічного позову, нарахована на суму вартості товару поставленого з порушенням строків за період з 01.12.2021 по день його фактичної поставки за накладними № 98 від 02.12.2021, № 100 від 08.12.2021, № 106 від 09.12.2021, а також на суму вартості недопоставленого (на час здійснення розрахунку) товару, визначеного в позиціях № 7 та № 27 п. 1.1 договору за період з 01.12.2021 по 10.01.2022 включно.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд встановив, що його здійснено правильно, тому позовні вимоги в цій частині задовольняються судом у заявленому позивачем розмірі.

Вимоги про стягнення з відповідача з зустрічним позовом штрафу за порушення строків поставки товару, визначеного в позиціях № 7 та № 27 п. 1.1 договору, у розмірі 7% від вартості товару за прострочення поставки більше 30 днів є законними та обґрунтованими, тому вимоги за зустрічним позовом в цій частині підлягають задоволенню у заявленому розмірі, а саме в розмірі 11 569,10 грн.

Щодо викладених у відзиві на зустрічну позовну заяву заперечень стосовно стягнення пені та штрафу за недопоставлену продукцію у зв`язку із неможливістю здійснення поставки покупцю продукції кутик 140х140х10 С345, сталь арматурна ф8 мм А400 Ст25Г2С, з незалежних від постачальника обставин, на підтвердження чого ТОВ «АГРО ТРАНСТЕХНОЛОДЖИ» було надано в матеріали справи копію експертного висновку Запорізької Торгово-промислової палати № ОИ-626 від 14.12.2021 (т. 1, а.с. 152-153), суд зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, копію вищезазначеного експертного висновку ТОВ «АГРО ТРАНСТЕХНОЛОДЖИ» направило Покупцю за договором разом з листом № 684 від 17.12.2021, в якому повідомлено про неможливість постачання вищевказаної продукції та запропоновано взамін поставку іншого товару, а в разі незгоди на вказану пропозицію запевнив, що поставка відповідного товару відбудеться в найкоротші терміни відразу з появою відповідного товару на ринку України.

За змістом ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Аналогічні приписи містить ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, якою визначено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

При цьому, за змістом вищезазначених норм законодавства не вважаються випадком, дією непереборної сили (надзвичайних і невідворотних обставин), зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст.ст. 42, 44 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємство створюється на основі, зокрема комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

За таких обставин, твердження ТОВ «АГРО ТРАНСТЕХНОЛОДЖИ» про наявність підстав для звільнення його від відповідальності за порушення виконання зобов`язання в частині непоставки вищевказаного товару є необґрунтованими.

При цьому, відповідачем за зустрічним позовом не надано доказів вжиття всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання з поставки повного обсягу товару, визначеного п 1.1. договору, та в у встановлений договором строк, яке є обов`язковим до виконання, а негативні наслідки, пов`язані із простроченням поставки, є ризиком власної господарської діяльності.

На підставі викладеного, враховуючи, що суд дійшов до висновку про закриття провадження у справі в частині вимог за зустрічним позовом про зобов`язання здійснити поставку товару, зустрічний позов задовольняється судом частково.

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за первісним позовом покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом ст. 123 ГПК України до складу судових витрат, крім судового збору, входять витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані з розглядом справи.

У позовній заяві ТОВ «АГРО ТРАНСТЕХНОЛОДЖИ» було, в тому числі, заявлено про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн. До позовної заяви додано попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат.

На підтвердження зазначених витрат позивач за первісним посовом надав (додав до позову) копію договору про надання правової допомоги (господарські справи) б/н від 01.12.2021, укладеного між адвокатом Омелян О.О. та ТОВ «АГРО ТРАСНТЕХНОЛОДЖИ», копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги АЕ № 1109656, виданого 08.12.2021 на підставі вищевказаного договору, копію платіжного доручення № 259 від 06.12.2021.

У відзиві відповідач за первісним позовом виклав свої заперечення щодо заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, зазначивши, зокрема, про те, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн є неспівмірними, необґрунтованим та непропорційними до предмета спору та наданому обсягу адвокатських послуг; відсутній детальний опис наданих адвокатом послуг. Вартість послуг адвоката, наведена у попередньому (орієнтовному) розрахунку щодо попередньої консультації, вивчення і правого аналізу матеріалів та за підготовку і складання позовної заяви, є завищеною, зазначена у ньому кількість витраченого часу на надання цих послуг є необґрунтованою, зважаючи на складність справи, кількість доказів та характер спірних правовідносин. Договір про надання правової допомоги складений на російській мові, засвідченого у встановленому порядку офіційного перекладу договору не надано, тому вказаний договір не є належним доказом. Також відповідач за первісним позовом зауважив, що адвокат Омелян О.О. представляє інтереси ТОВ «АГРО ТРАНСТЕХНОЛОДЖИ» в іншій справі, що розглядається Господарським судом Запорізької області (справа № 908/3159/21) щодо стягнення заборгованості за договором поставки товару, укладеним між позивачем та відповідачем за типовою формою, у зв`язку із чим переважна кількість істотних умов, що складають зміст цих договорів, є ідентичними. Просив зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, є однією із засад (принципів) господарського судочинства (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Метою впровадження принципу господарського судочинства щодо відшкодування судових витрат є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст.126 ГПК України).

Відповідно до приписів частини 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 ГПК України).

Згідно з ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи викладене, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» №5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно з яким договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У Постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду, зокрема, зауважила, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

В частині 5 ст. 129 ГПК України встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, зокрема, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до змісту частини 8 статті 129 ГПК України судом на підставі поданих доказів (договорів, рахунків) встановлюється розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи.

Велика Палата вказувала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (див. mutatismutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/WestAllianceLimited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/WestAllianceLimited проти України, заява N 19336/04, § 268) )). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зауважила, що відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.

Вирішуючи питання про розподіл витрат на правничу допомогу, господарський суд враховує правові висновки, що викладені в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20), в якій вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Стосовно зазначення відповідачем за первісним позовом про те, що договір про надання правової допомоги б/н від 01.12.2021, укладений між адвокатом Омелян О.О. та ТОВ «АГРО ТРАСНТЕХНОЛОДЖИ», є неналежним доказом, оскільки складений на російській мові, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 76, ч. 2 ст. 86 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, судом приймається до уваги наявність відповідних наданих суду доказів, на підставі яких здійснюється встановлення обставин щодо їх понесення учасником справи, насамперед першочергове значення має сам факт підтвердження укладення відповідного договору. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ч. 1 ст. 204 ЦК України).

Відповідно до змісту умов договору про надання правової допомоги б/н від 01.12.2021, укладеного між адвокатом Омелян О.О. та ТОВ «АГРО ТРАСНТЕХНОЛОДЖИ», зокрема, визначено, що Клієнт доручає, а Адвокат зобов`язується представляти права та законні інтереси Клієнта в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій у зв`язку із зверненням Клієнта до Господарського суду Запорізької області до ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «ЗАЕС» про стягнення заборгованості за договором поставки товару № 53-121-01-21-10711 від 22.09.2021.

Згідно з п.п. 5.1, 5.2 договору на визначення розміру гонорару Адвоката впливають, зокрема, строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь складності справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату. Обсяг правових послуг враховується при визначенні обґрунтованого розміру гонорару. Всього гонорар Адвоката складає 30 000,00 грн.

Згідно з платіжним дорученням № 259 від 06.12.2021 ТОВ «АГРО ТРАСНТЕХНОЛОДЖИ» переховано суму 30000,00 грн за надання правової допомоги адвокатом Омелян О.О. за договором від 01.12.2021 за позовом до ДП «Енергоатом» про стягнення заборгованості.

У попередньому (орієнтовному) розрахунку розміру вартості виконаних робіт (наданих послуг) на загальну суму 30 000,00 грн вказано, що послуги адвоката складаються з наступного: попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин, вивчення і правовий аналіз матеріалів справи 4000,00 грн, підготовка та подання позовної заяви до суду 20000,00 грн, представництво інтересів клієнта в суді (орієнтовно чотири судових засідання) 6000,00 грн. Всього загальна вартість судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката становить 30 000,00 грн, тобто у розмірі гонорару адвоката, який визначений сторонами в договорі у фіксованому розмірі.

У Постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду дійшла до висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права (п. 145 Постанови).

Господарський суд також враховує, що справа № 908/3680/21, яка розглядалась за правилами загального позовного провадження та межах якої ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «ЗАЕС» було подано зустрічний позов, представник адвокат Омелян О.О. приймав участь у судових засіданнях та представляв інтереси ТОВ «АГРО ТРАНСТЕХНОЛОДЖИ» як за первісним позовом так і за зустрічним, що підтверджується відповідними протоколами судових засідань.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд, з урахуванням фактичних обставин та наданих доказів, оцінює підтвердження надання відповідних послуг (виконаних адвокатом робіт) в тій справі, яка розглядається судом, враховуючи при цьому вчиненні процесуальні дії учасників судового процесу та складені їх представниками заяви по суті у даній конкретній справі, з огляду на що посилання на наявність інших судових справ між тими ж сторонами та подібними правовідносинами, не спростовують обсягу наданих адвокатом послуг під час представництва інтересів сторони у межах даної конкретної справи № 908/3680/21.

На підставі викладеного, суд оцінивши у сукупності загальний обсяг наданих адвокатом послуг, наданих у процесі представництва інтересів Клієнта у даній справі в цілому, враховуючи витрачений адвокатом час, в тому числі на складання заяв по суті спору як за первісним так і за зустрічним позовом, участь адвоката в судових засіданнях, дійшов до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу у загальному фіксованому розмірі 30 000,00 грн, який був первісно визначений позивачем та заявлений ним до стягнення в подальшому не збільшувався, не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару з урахуванням таких критеріїв як справедливість, добросовісність, принципи співмірності та розумності судових витрат.

Враховуючи все вищевикладене, розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 30000,00 грн, які понесені ТОВ «АГРО ТРАНСТЕХНОЛОДЖИ», є доведеним, підтверджений належними доказами та є співмірними, враховуючи обсяг виконаних робіт (наданих послуг), складність справи та ціну позову. Недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України та наявність підстав для зменшення вказаних витрат судом не встановлено.

Пунктом 3 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із частковим задоволенням первісного позову з відповідача за первісним позовом ДП «НАЕК »Енергоатом» в особі ВП «ЗАЕС» на користь ТОВ «АГРО ТРАНСТЕХНОЛОДЖИ» підлягає стягненню сума витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених вимог, а саме - в сумі 29 972,90 грн.

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за зустрічним позовом у розмірі 2481,00 грн. покладаються на відповідача за зустрічним позовом.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлена в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру (ч. 3 ст. 6 зазначеного Закону).

В статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-IX встановлено у 2022 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2022 року - у розмірі 2481 грн.

Враховуючи заявлення одночасно позовних вимог майнового (стягнення загальної суми 19717,05 грн) і немайнового характеру (виконання обов`язку здійснити поставку), за подання у 2022 році зустрічного позову, ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «ЗАЕС» повинно було сплатити судовий збір у загальному розмірі 4962,00 грн (2481х2).

Судом встановлено, що позивач за зустрічним позовом при зверненні до суду, який подано у 2022 році, сплатив за платіжним дорученням № 1055 від 06.01.2022 суму 2774,86 грн судового збору. Отже недоплата судового збору за зустрічним позовом становить 2187,14 грн.

За змістом п. 5 ч. 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом) сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Як зазначено вище, суд дійшов до висновку про закриття провадження у справі в частині зустрічних позовних вимог немайнового характеру, за відсутністю предмета спору.

На підставі викладеного, враховуючи закриття провадження у справі в частині вимог немайнового характеру та встановлений при цьому судом факт недоплати судового збору в сумі 2187,14 грн, до повернення позивачу за зустрічним позовом з Державного бюджету України належить сума судового збору в розмірі 293,86 грн (2774,86 - 2481).

Вказана сума судового збору буде повернута ухвалою суду за відповідним клопотанням ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «ЗАЕС».

Керуючись ст. 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, ст.ст. 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Первісний позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ) в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133, код ВП 19355964) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ТРАНСТЕХНОЛОДЖИ», (49035, м. Дніпро, вул. Повітрофлотська, буд. 2А) суму 1 924 529 грн 13 коп. основного боргу.

У задоволенні іншої частини первісного позову відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ) в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133, код ВП 19355964) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ТРАНСТЕХНОЛОДЖИ», (49035, м. Дніпро, вул. Повітрофлотська, буд. 2А) суму 28 867 грн 94 коп. витрат зі сплати судового збору.

Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ) в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133, код ВП 19355964) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ТРАНСТЕХНОЛОДЖИ», (49035, м. Дніпро, вул. Повітрофлотська, буд. 2А) суму 29 972 грн 90 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Зустрічний позов задовольнити частково.

Закрити провадження у справі № 908/3680/21 за зустрічним позовом в частині позовних вимог про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ТРАНСТЕХНОЛОДЖИ» здійснити поставку товару з обсягу, передбаченого п. 1.1 договору № 231(7)21УК/53-121-01-21-10711 від 22.09.2021, який не був поставлений у визначений договором строк (позиції № 7, № 27 специфікації), на загальну суму 165 273,70 грн, а саме: кутик 140х140х10 С345 у кількості 1,700 т, сталь арматурна ф8 мм А400С Ст25Г2С у кількості 0,676 т, за відсутністю предмета спору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ТРАНСТЕХНОЛОДЖИ», (49035, м. Дніпро, вул. Повітрофлотська, буд. 2А) на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, код ) в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133, код ВП 19355964) суму 8147 грн 95 коп. пені та суму 11 569 грн 10 коп. штрафу.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ТРАНСТЕХНОЛОДЖИ», (49035, м. Дніпро, вул. Повітрофлотська, буд. 2А) на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ) в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133, код ВП 19355964) суму 2481 грн 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 20.07.2023.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Боєва