ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2023 р. Справа№ 910/13146/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Станіка С.Р.

Шаптали Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання Сабалдаш О.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 15.06.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Менський сир» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2023

у справі № 910/13146/22 (суддя Гулевець О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мена-Авангард»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Менський сир»

про стягнення 825 125,93 грн..

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Менський сир" про стягнення 825 125,93 грн., з яких: 814 441,00 грн. основного боргу та 10 684,93 грн. пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки № 05-10-22 від 05.10.2022, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 814 441,00 грн. Також, за прострочення виконання зобов`язань за договором поставки № 05-10-22 від 05.10.2022, позивач нарахував до стягнення 10 684,93 грн. пені.

Короткий зміст заперечень проти позову

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що поставлений позивачем товар був неякісним (закінчення терміну його придатності), у зв`язку з чим відповідач звернувся до позивача з повідомленням № 02/12/22 від 02.12.2022 про повернення товару та розірвання договору поставки № 05-10-22 від 05.10.2022.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.02.2023 позов задоволено повністю: стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Менський сир" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" основний борг у розмірі 814 441,00 грн, пеню у розмірі 10 684,93 грн та судовий збір у розмірі 12 376,89 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

- товар відповідачем прийнято без будь-яких зауважень та заперечень, доказів відмови від товару відповідач не надав, акт щодо наявності неякісного товару при прийманні-передачі товару відсутній, а тому позивачем доведено факт передачі 14.10.2022 відповідачу товару на суму 814 441,00 грн без жодних заперечень;

- відповідач прийняв товар без жодних зауважень та заперечень щодо кількості, якості товару, як у момент при прийманні товару, так і в розумний строк та строк, визначений умовами договору (п. 5.5. договору), а також за відсутності жодних заперечень щодо неналежного виконання позивачем його договірних зобов`язань за договором до звернення позивачем до суду з даним позовом та вимогами до відповідача;

- заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 814 441,00 грн. - обгрунтована та документально підтверджена;

- матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, то позивачем правомірно здійснено нарахування пені в розмірі 10 684,93 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Менський сир" 22.02.2023 звернулося безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2023 у справі № 910/13146/22 і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було враховано , що:

- всупереч п. 2.3, п. 4.3 договору поставки № 05-10-22 від 05.10.2022 позивачем не було надано відповідачу посвідчення та будь-яких документів про якість товару, як це обумовлено ст. 662 Цивільного кодексу України;

- приймання товару за кількістю та якістю не позбавляє покупця права у встановленому порядку пред`являти постачальнику претензії у зв`язку з недоліками поставленої продукції, які будуть виявлені пізніше, що і було здійснено відповідачем у листі - повідомленні № 02/12/22 від 02.12.2022 про повернення товару як неякісного, на підтвердження чого надано протокол засідання комісії по дегустації сирів;

- відповідач звернувся до позивача з повідомленням № 02/12/22 від 02.12.2022 про повернення товару та розірвання договору поставки № 05-10-22 від 05.10.2022.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

27.04.2023 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзиві на апеляційну скаргу, і який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду з огляду на ст. ст. 119, 263 Господарського процесуального кодексу України, і у якому позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Доводи позивача у відзиві зводяться до того, що товар за договором поставки № 05-10-22 від 05.10.2022 на спірну суму відповідачем прийнято без будь-яких зауважень та заперечень, доказів відмови від товару відповідач не надав. Також, пунктом 9.3 договору поставки № 05-10-22 від 05.10.2022 визначено обов`язок виконати у повному обсязі зобов`язання, які виникли до розірвання договору.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/13146/22 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Станік С.Р., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/13146/22. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною Товариства з обмеженою відповідальністю "Менський сир" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2023 у справі № 910/13146/22.

08.03.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/13146/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Менський сир" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2023 у справі № 910/13146/22 залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків.

03.04.2023 на виконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху через канцелярію Північного апеляційного господарського суду надійшла заява скаржника про усунення недоліків з доказами сплати судового збору та надсилання апеляційної скарги Товариству з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард".

Разом з тим, головуючий суддя Тищенко О.В. перебувала у відрядженні з 01.04.2023 та у відпустці. Питання пов`язані з рухом апеляційної скарги вирішується після виходу судді з відпустки (12.04.2023).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Менський сир" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2023 у справі № 910/13146/22, розгляд справи призначно на 16.05.2023, встановлено учасникам справи процесуальні строки на подання відзивів, заяв та клопотань.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.05.2023 розгляд справи відкладено до 15.06.2023.

Відповідно до статті 64 Конституції України права громадян на звернення до суду та отримання правничої допомоги не можуть бути обмежені, а мають реалізовуватися з урахуванням умов існуючого воєнного стану.

Таким чином, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників справи на участь у судовому засіданні та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, колегія суддів дійшла висновку розглянути справу у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

В судове засідання 15.06.2023 з`явився представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Менський сир», який підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В судове засідання позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" представників не направило, про день, час та місце розгляду справи повідомлене належним чином.

Ч.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У відповідності до вимог ч. 5 статті 6 Господарського процесуального кодексу України, суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Суд апеляційної інстанції враховуючи те, що матеріали справи містять достатні обсяг документів, які є необхідними для розгляду справи, учасники справи про розгляд справи повідомлені належним чином, явка учасників спору в судове засідання обов`язковою не визнавалась, дійшов висновку, що неявка представників позивача в судове засідання, - не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги та справи, у зв`язку з чим підстави для відкладення розгляду справи - відсутні.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується наявними матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 05.10.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мена-Авангард" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Менський сир" (покупець, відповідач) укладений договір поставки № 05-10-22 (надалі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати у власність покупцю молочну продукцію (надалі - "Товар"), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах, визначених договором (п. 1.1. договору).

Конкретний асортимент, найменування, кількість, одиниця виміру та вартість товару визначається у Специфікаціях товару, які є Додатком та невід`ємними частинами договору (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 3.1. договору, ціна за одиницю товару узгоджується сторонами в Специфікаціях, або в рахунках-фактурах товару до договору.

Специфікацією №1 від 05.10.2022, яка є Додатком № 1 до договору, сторони погодили, що позивач передає відповідачу товар, що відповідає наступному переліку: сир Сметанковий 50% Добряна круг вага у кількості 8 144,41 кг, вартість за 1 кг з ПДВ - 100,0 грн, сума - 814 441,00 грн.

Товар поставляється на умовах FCA, Чернігівська обл., м. Мена, вул. Сіверський шлях, 122, якщо інший порядок не передбачений у відповідній Специфікації до договору (п. 4.1. договору).

Згідно з п. 3.4. договору, покупець повинен сплатити вартість товару згідно з Графіком оплат, що погоджений сторонами у Додатку 2 до цього договору.

Сторонами погоджено Графік оплат від 05.10.2022, який є Додатком № 2 до договору, відповідно до якого оплата за товар у загальному розмірі 814 441,00 грн здійснюється згідно з Графіком:

- 43 (24 жовтня 2022 року - 28 жовтня 2022 року) - 200 000,00 грн;

- 44 (31 жовтня 2022 року - 04 листопада 2022 року - 200 000,00 грн;

- 45 (07 листопада 2022 року - 11 листопада 2022 року) - 200 000,00 грн;

- 46 (14 листопада 2022 року - 18 листопада 2022 року) - 214 441,00 грн.

Відповідно до п. 3.6. договору, підставою для проведення оплати покупцем постачальнику є рахунок-фактура постачальника.

Рахунки-фактури надаються постачальником покупцю підлягають оплаті останнім в термін, визначений в п. 3.4. договору (п. 3.7. договору).

Відповідно до п. 4.2. договору, відвантаження (поставка) товару здійснюється постачальником у строк з 10 по 14 жовтня 2022 року.

Згідно з п. 4.4. договору, датою поставки товару вважається дата фактичного отримання товару покупцем та підписання ним відповідних товарних (товарно-транспортних) накладних. Перехід права власності на товар відбувається в момент поставки товару покупцю. Товар приймається покупцем від постачальника за накладною, в разі відсутності зауважень до товару щодо якості, кількості та асортименту.

У п. 6.3. договору сторони погодили, що покупець за порушення строків оплати товару, поставленого за договором, на вимогу постачальника зобов`язаний сплатити останньому пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості фактично поставленого товару за кожен день затримки оплати.

Договір вважається укладеним і набирає чинність з моменту підписання його сторонами та діє до 31 грудня 2022 року (п.11.1. договору).

В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що поставив відповідачу товар у розмірі 814 441,00 грн, на підтвердження чого надав підписану уповноваженими представниками сторін та з відмітками печатки сторін видаткову накладну № 937 від 14.10.2022.

14.10.2022 позивач на суму поставленого товару виставив відповідачу рахунок на оплату № 128 на суму 814 441,00 грн., проте, оплату товару відповідач не здійснив.

16.11.2022 позивачем було направлено на адресу відповідача претензію вих. № 510 від 15.11.2022, в якій позивач вимагав сплатити відповідачу заборгованість у розмірі 814 441,00 грн та пені у розмірі 10 684,93 грн. На підтвердження чого позивач надав копії опису вкладення в цінний лист від 16.11.2022, поштової накладної від 16.11.2022 №294 та поштової квитанції від 16.11.2022.

Позивач стверджує, що відповідач всупереч взятим на себе зобов`язанням за договором, оплату за поставлений позивачем товар не здійснив, у зв`язку із чим, у позивача виникла заборгованість у сумі 814 441,00 грн. У зв`язку із простроченням відповідачем грошового зобов`язання позивачем нараховано пеню у розмірі 10 684,93 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ч. 1, ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, і що перевірено судом апеляційної інстанції, 05.10.2022 між позивачем та відповідачем укладений договір поставки № 05-10-22, відповідно до умов якого позивач зобов`язався передати у власність відповідача молочну продукцію, а відповідач зобов`язався прийняти та оплатити його на умовах, визначених договором (п. 1.1. договору), і за умами пункту 4.2 якого передбачено, що відвантаження (поставка) товару здійснюється постачальником у строк з 10 по 14 жовтня 2022 року (п. 4.2. договору).

Як підтверджено наявною в матеріалах справи видатковою накладною №937 від 14.10.2022, позивач поставив відповідачу товару на суму 814 441,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

У пункті 3.4. договору сторони погодили, що покупець повинен сплатити вартість товару згідно з Графіком оплат, що погоджений сторонами у Додатку 2 до цього договору.

Відповідно до погодженого сторонами Графіку оплат від 05.10.2022, що є Додатком № 2 до договору, оплата за товар у загальному розмірі 814 441,00 грн здійснюється згідно з наступним Графіком:

- 43 (24 жовтня 2022 року - 28 жовтня 2022 року) - 200 000,00 грн;

- 44 (31 жовтня 2022 року - 04 листопада 2022 року - 200 000,00 грн;

- 45 (07 листопада 2022 року - 11 листопада 2022 року) - 200 000,00 грн;

- 46 (14 листопада 2022 року - 18 листопада 2022 року) - 214 441,00 грн.

З урахуванням наведених умов договору, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач зобов`язався здійснити оплату за поставлений товар в наступні строки за видатковою накладною №937 від 14.10.2022: у розмірі 200 000,00 грн - до 28.10.2022, у розмірі 200 000,00 грн - до 04.11.2022, у розмірі 200 000,00 грн - до 11.11.2022 та у розмірі 214 441,00 грн - до 18.11.2022, а отже погоджений сторонами строк оплати за поставлений товар є таким, що настав як в силу умов договору, так і вислу приписів ст. 530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 3.6. та п. 3.7. договору, підставою для проведення оплати покупцем постачальнику є рахунок-фактура постачальника. Рахунки-фактури надаються постачальником покупцю підлягають оплаті останнім в термін, визначений в п. 3.4. договору, і 14.10.2022 позивач виставив відповідачу рахунок на оплату № 128 на суму 814 441,00 грн.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З урахуванням наведеного уд апеляційної інстанції дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується невиконане зобов`язання за договором у сумі 814 441,00 грн, доказів оплати вказаної суми заборгованості відповідачем не надано.

В свою чергу, відповідач заперечуючи проти задоволення позову посилався на те, що:

- поставлений позивачем товар на суму 814 441,00 грн був неналежної якості, а саме закінчення терміну його придатності, внаслідок чого відповідач звернувся до позивача з повідомленням № 02/12/22 від 02.12.2022 про повернення товару як неякісного та розірвання договору поставки № 05-10-22 від 05.10.2022;

- повідомленням № 02/12/22 від 02.12.2022 відповідачем запрошено уповноваженого представника позивача 12.12.2022 для складання Протоколу дегустації сиру та прийняття подальшого рішення щодо його вивезення;

- відповідачем у складі замісника директора Лепського Д.М., замісника директора виробництва Кротенка Н.С., начальника відділу збуту Котовенка Л.В., змінного майстра Буцан Л.В., старшого хіміка Лавської Н.В. складено Протокол засідання комісії по дегустації сирів від 12.12.2022, яким встановлено термін придатності товару та в подальшому вирішено утилізувати товар шляхом передачі на переробку.

За змістом часини 1 статті 664 Цивільного кодексу України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

За змістом пункту 4.4. договору сторони узгодили, що датою поставки товару вважається дата фактичного отримання товару покупцем та підписання ним відповідних товарних (товарно-транспортних) накладних. Перехід права власності на товар відбувається в момент поставки товару покупцю.

Товар приймається покупцем від постачальника за накладною, в разі відсутності зауважень до товару щодо якості, кількості та асортименту (п. 5.2. договору).

Пунктом 5.3. договору встановлено, що у випадку виявлення при прийманні-передачі товару неякісного товару, товару в невідповідній кількості та (чи) асортименті, сторони складають акт, в якому вказують кількість оглянутого товару та характер виявлення недоліків.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, товар на суму 814 441,00 грн відповідачем прийнято без будь-яких зауважень та заперечень, по що між сторонами складено та підписано відповідну видаткову накладну, доказів відмови від товару відповідач не надав, акт щодо наявності неякісного товару при прийманні-передачі товару відсутній, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку,що позивачем доведено факт передачі 14.10.2022 відповідачу товару на суму 814 441,00 грн без жодних заперечень. Аналогічних правомірних висновків дійшов і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, і що не було спростовано скаржником в апеляційній скарзі.

Також, суд апеляційної інстанції погоджується з правомірними висновками суду першої інстанції про те, що приймання продукції за кількістю та якістю не позбавляє покупця права у встановленому порядку пред`являти постачальникові претензії у зв`язку з недоліками поставленої продукції, які будуть виявлені пізніше. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 17.07.2019 у справі № 920/618/18. Доводи скаржника в цій частині не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 688 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Пунктами 1, 2 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю від 25.04.1966 року № П-7 (далі - Інструкція П-7) встановлено, що ця Інструкція застосовується в усіх випадках, коли стандартами, технічними умовами, основними та особливими умовами постачання або іншими обов`язковими для сторін правилами не встановлений інший порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю.

Наведеними положеннями Інструкції П-7, врегульовані два окремі випадки виявлення товару неналежної якості, а саме: коли недоліки виявлені під час приймання товару, отримувач призупиняє подальше приймання і складає акт про фактичну якість отриманого товару (п. 16), а в разі, коли приховані недоліки не могли бути виявлені при звичайній перевірці, відповідний акт складається після приймання товару.

Пунктом 14 Інструкції № П-7 визначено, що приймання продукції за якістю й комплектністю проводиться в точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, основними і особливими умовами постачання, іншими обов`язковими для сторін правилами, а також за супровідними документами, що засвідчують якість і комплектність продукції (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення якості, рахунок-фактура, специфікація і т. п.). Відсутність вказаних супровідних документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. В цьому випадку складається акт про фактичну якість і комплектність продукції, що поступила, і в акті вказується, які документи відсутні.

Відповідно до пункту 16 Інструкції П-7 при виявлені невідповідності якості, комплектності, маркування отриманої продукції, тари або упаковки вимогам стандартів, технічним умовам, кресленням, зразкам (еталонам) договору або даним, зазначеним на маркуванні та супровідних документах, що підтверджують якість продукції (п. 14 цієї Інструкції), отримувач призупиняє подальший прийом продукції і складає акт, в якому зазначає кількість оглянутої продукції та характер виявлених при прийомі дефектів. Отримувач зобов`язаний забезпечити зберігання продукції неналежної якості або некомплектної продукції в умовах, запобігаючи погіршенню її якості і змішуванню з іншою однорідною продукцією.

Згідно з пунктом 29 Інструкції П-7, за результатами приймання продукції по якості та комплектності за участі представників, зазначених у пунктах 19, 20 цієї Інструкції, складається акт про фактичну якість і комплектність отриманого товару.

Разом з тим, прихованими недоліками визнаються такі недоліки, які не могли бути виявлені при звичайній для даного виду продукції перевірці і виявлені тільки в процесі переробки, підготування до монтажу, в процесі монтажу, випробовування, використання і зберігання продукції (абзац 6 пункту 9 Інструкції П-7).

Пунктом 33 Інструкції П-7 передбачено, що акт про приховані недоліки, виявлені в продукції, складається в порядку, передбаченому цією Інструкцією, якщо інше не передбачено основними та особливими умовами поставки, іншими обов`язковими правилами чи договором.

У пункті 5.5. договору сторони погодили, що у випадку поставки товару, що не відповідає якості, з прихованими недоліками, тощо, постачальник зобов`язується за вимогою покупця замінити товар на якісний протягом не більше 3 (трьох) календарних днів. З такою вимогою покупець має право звернутись до постачальника протягом терміну придатності товару, за умови дотримання останнім зберігання та транспортування товару.

У запереченнях на позов відповідач посилався на поставлений неякісний товар в частині закінчення терміну його придатності, і що правомірно було відхилено судом першої інстанції з посиланням на те, що термін придатності товару не є прихованим недоліком в розумінні Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю від 25.04.1966 року № П-7, а тому відповідач був обізнаний про термін придатності товару під час його прийняття, водночас жодних зауважень чи заперечень не надав.

Окрім того, відповідно до видаткової накладної №937 позивач поставив відповідачу товару 14.10.2022, а відповідач звернувся з повідомленням про неякісний товар 02.12.2022, тобто із значним проміжком часу та після закінчення терміну придатності товару (відповідно до протоколу засідання комісії по дегустації сирів від 12.12.2022 строк придатності - до 07.10.2022, 11.10.2022, 15.10.2022, 21.10.2022, 28.10.2022), що є порушення умов пункту 5.5. договору.

При цьому доказом поставки неякісної продукції, відповідно до вимог Інструкції П-7, може бути лише акт про фактичну якість отриманої продукції.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 915/78/18 та від 17.07.2019 у справі 920/618/18.

Однак, відповідачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 76,77 Господарського процесуального кодексу України щодо поставки неякісної продукції, відповідно до вимог Інструкції П-7, а тому доводи відповідача в цій частині обгрунтовано відхилені судом першої інстанції, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої та другої статті 678 Цивільного кодексу України, покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару.

Частиною першою статті 689 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з правомірними висновками суду першої інстанції про те, що положеннями статті 678 Цивільного кодексу України не передбачено права покупця на відмову від прийняття товару, який раніше ним прийнятий. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2019 року у справі № 908/2258/18.

Крім того, доводи скаржника про те, що всупереч п. 2.3, п. 4.3 договору поставки № 05-10-22 від 05.10.2022 позивачем не було надано відповідачу посвідчення та будь-яких документів про якість товару, як це обумовлено ст. 662 Цивільного кодексу України - судом апеляційної інстанції відхиляються як необґрунтовані, оскільки оплата поставленого товару обумовлена сторонами у пункті 3.4 договору поставки, і жодним чином не залежить від надання вказаних документів.

При цьому, приписи ст. 662 Цивільного кодексу України дійсно визначають, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

При цьому, відповідач не обмежений у реалізації своїх прав щодо отриманян вказаних документів, протее, як зазначалось вище, оскільки оплата поставленого товару обумовлена сторонами у пункті 3.4 договору поставки, і жодним чином не залежить від надання вказаних документів. Крім того, видаткова накладна № 937 від 14.10.2022 щодо прийняття товару підписана відповідачем без будь-яких зауважень та заперечень.

З огляду на викладене, оцінивши наявні в матеріалах справи докази як кожен окремо, так і у їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки відповідач прийняв товар без жодних зауважень та заперечень щодо кількості, якості товару, як у момент при прийманні товару, так і в розумний строк та строк, визначений умовами договору (п. 5.5. договору), а також за відсутності жодних заперечень щодо неналежного виконання позивачем його договірних зобов`язань за договором до звернення позивачем до суду з даним позовом та вимогами до відповідача, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 814 441,00 грн. - є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

У зв`язку із простроченням відповідачем грошового зобов`язання позивачем нараховано пеню у розмірі 10 684,93 грн. за періоди: з 29.10.2022 по 18.11.2022, 05.11.2022 по 18.11.2022, 12.11.2022 по 18.11.2022.

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем правомірно здійснено нарахування пені, яка також передбачена пунктом 6.3 договору поставки.

За змістом з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України, одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

За приписами ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідальність у вигляді пені за порушення строків оплати за поставлений товар передбачена у п. 6.3. договору, відповідно до якого сторони погодили, що покупець за порушення строків оплати товару, поставленого за договором, на вимогу постачальника зобов`язаний сплатити останньому пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості фактично поставленого товару за кожен день затримки оплати.

Нарахування пені здійснено позивачем за періоди: з 29.10.2022 по 18.11.2022, 05.11.2022 по 18.11.2022, 12.11.2022 по 18.11.2022.

Перевіривши розрахунок пені щодо сум, строків і ставок нарахувань, суд апеляційної інстанції погоджується з наведеним позивачем у позові розрахунком пені, сума пені становить 10 684,93 грн, а тому вимоги щодо стягнення з відповідача пені у загальному розмірі 10 684,93 грн підлягають задоволенню.

Отже, усі доводи, посилання та обгрунтування учасників справи судом апеляційної інстанції враховані при вирішенні спору, проте, є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та висновків суду апеляційної інстанції у даній постанові щодо спірних правовідносин учасників справи, а судом першої інстанції, в свою чергу, надано належну оцінку усім наявним у справі доказам та правовідносинам учасників справи та ухвалено обґрунтоване рішення у відповідності до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, яким задоволено позовні вимоги у повному обсязі, а саме: стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг у розмірі 814 441,00 грн, пеню у розмірі 10 684,93 грн.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у вказаній справі про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2023 у справі № 910/13146/22, за наведених скаржником доводів апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Менський сир" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2023 у справі № 910/13146/22- залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2023 у справі № 910/13146/22 - залишити без змін.

3. Судові витрати (судовий збір) за розгляд апеляційної скарги покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «Менський сир».

4. Матеріали справи 910/13146/22 повернути Господарському суду м. Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 07.07.2023.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді С.Р. Станік

Є.Ю. Шаптала