ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

12 липня 2023 року справа № 17-14-01/1494(580/1793/19)

м. Черкаси

Господарський суд Черкаської області в складі судді Дорошенка М.В. за участю в режимі відеоконференції представника позивача Урєкє А.В. і представник відповідача адвоката Чорного К.О. із секретарем судового засідання Рябенькою Я.В., в судовому засіданні у м. Черкаси справу №17-14-01/1494(580/1793/19) за позовом Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків до публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" за участі третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Головного управління ДПС у Черкаській області про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2019 року Головне управління ДФС у Черкаській області звернулося до Черкаського окружного адміністративного суду із позовною заявою до публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" про стягнення з рахунків відповідача у банках та за рахунок готівки 204002185,56 грн. податкового боргу.

Ухвалою від 10.06.2019 Черкаський окружний адміністративний суд прийняв позовну заяву Головного управління ДФС у Черкаській області до публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" до розгляду, відкрив провадження у справі №580/1793/19, вирішив розглядати за правилами загального позовного провадження і призначив у ній підготовче засідання.

В судовому засіданні у справі №580/1793/19, яке відбулося 02.06.2021, Черкаський окружний адміністративний суд замінив позивача - Головне управління ДФС у Черкаській області його правонаступником - Головним управлінням ДПС у Черкаській області.

Заявою, що надійшла до Черкаського окружного адміністративного суду 10.09.2021, представниця позивача Ю. Батаргіна збільшила розмір позовних вимог з 204002185,56 грн. до 208629237,34 грн. податкового боргу.

Ухвалою від 10.12.2021 Черкаський окружний адміністративний суд передав матеріали справи №580/1793/19 до Господарського суду Черкаської області для розгляду в межах справи №17-14-01/1494 про банкрутство публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго".

Ухвалою від 15.02.2022 Господарський суд Черкаської області у складі судді Дорошенка М.В. прийняти справу №580/1793/19 за позовом Головного управління ДПС у Черкаській області до публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" про стягнення податкового боргу, що надійшла із Черкаського окружного адміністративного суду, до свого провадження для розгляду в межах справи №17-14-01/1494 про банкрутство публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" за правилами загального позовного провадження, присвоїти справі №580/1793/19 єдиний унікальний номер 17-14-01/1494(580/1793/19) і призначив у ній підготовче засідання.

Ухвалою від 20.02.2023 у справі №17-14-01/1494(580/1793/19) Господарський суд Черкаської області замінив позивача - Головне управління ДПС у Черкаській області його правонаступником - Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків.

Ухвалою від 23.03.2023 у справі №17-14-01/1494(580/1793/19) Господарський суд Черкаської області за клопотанням позивача залучив до участі у справі третьою особою без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Головне управління ДПС у Черкаській області.

Заявою, що надійшла до Господарського суду Черкаської області 22.05.2023, представник позивача Урєкє А.В. зменшив розміру позовних вимог у справі №17-14-01/1494(580/1793/19) з 208629237,34 грн. до 199095444,66 грн. податкового боргу. Господарський суд Черкаської області прийняв це зменшення позивачем розміру позовних вимог.

Ухвалою від 09.06.2023 Господарський суд Черкаської області закрив підготовче провадження у справі №17-14-01/1494(580/1793/19) та призначити її до розгляду по суті у засіданні суду на 12 год. 00 хв. 12 липня 2023 року в приміщенні Господарського суду Черкаської області.

У судовому засіданні, яке відбулося 12.07.2023 господарський суд розглянув питання юрисдикції господарського суду щодо розгляду справи №17-14-01/1494(580/1793/19) і зазначає наступне.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 14.05.2004 порушено провадження у справі №01/1494 про банкрутство відкритого акціонерного товариства "Черкасиобленерго", перейменованого в подальшому у публічне акціонерне товариство "Черкасиобленерго".

Наразі справа №01/1494 про банкрутство публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго", якій в подальшому був присвоєний №17-14-01/1494, перебуває у провадженні судді Господарського суду Черкаської області Дорошенка М.В. у процедурі розпорядження майном.

Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків за заявленими ним до публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" вимогами про стягнення 199095444,66 грн. податкового боргу, що розглядаються у справі №17-14-01/1494(580/1793/19), є поточним кредитором, оскільки стягувана сума податкового боргу, а відповідно і вимоги про її стягнення виникли після відкриття провадження у справі №17-14-01/1494 про банкрутство публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго".

Згідно із частиною першою статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується, зокрема, за принципом спеціалізації і визначається законом.

Спеціалізація є основним критерієм розподілу юрисдикцій і, власне, причиною створення судів різних юрисдикцій, бо нівелювання юрисдикційних критеріїв (у тому числі їх «змішування» в залежності від обставин конкретної справи, майнового стану особи, мети чи стадії її звернення до суду) призводить до розгляду однакових за своєю юридичною природою спорів різними судами, плутанини у визначенні належного суду, і, зрештою, - порушення принципів верховенства права і правової визначеності, що є прямим порушенням означеної вище норми Конституції України.

Головним критерієм розмежування адміністративної та господарської судових юрисдикцій є предмет спору та зміст спірних правовідносин. При вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Так, відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Приписами статей 2, 4 та 19 КАС України визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів. Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні та в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції й може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин відповідну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт має виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Тобто якщо спір виник у сфері публічно-правових відносин, це виключає розгляд справи в порядку господарського судочинства.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Водночас Господарський процесуальний кодекс України (далі - ГПК України) визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах (стаття 1 ГПК України). Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У пункті 8 частини першої статті 20 ГПК України закріплена спеціальна юридична норма, відповідно до якої до справ, що належать до юрисдикції господарських судів, входять справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, зокрема, справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Згідно з преамбулою Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Відповідно до статті 1 КУзПБ банкрутством є визнана господарським судом нездатність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедури санації та реструктуризації і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Кодексом, грошові вимоги кредиторів інакше, ніж через застосування ліквідаційної процедури або процедури погашення боргів боржника; боржником для цілей цього Кодексу є юридична особа або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав.

Отже, банкрутством як різновидом процедур, що здійснюються в межах спеціалізації господарського судочинства, є судова процедура, яка регламентує правовідносини, що виникають внаслідок нездатності боржника відновити свою платоспроможність та задовольнити визнані судом вимоги кредиторів через процедури санації чи ліквідації, які визначені КУзПБ, введеним у дію з 21 жовтня 2019 року. Цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи, передбачаючи ряд процесуальних норм, які регулюють порядок здійснення судочинства у цих процедурах (відкриття провадження у справі про банкрутство, види судових рішень у банкрутстві та порядок їх оскарження тощо).

Особливістю провадження у справі про банкрутство є те, що врегулювання правовідносин неплатоспроможності боржника вимагає поєднання в одній процедурі як цивільних, так і адміністративних правовідносин щодо його майна (майнових прав) з метою якнайповнішого задоволення в ній вимог кредиторів - приватних осіб та контролюючих органів з грошовими вимогами до боржника у черговості, визначеній КУзПБ.

За змістом частини першої статті 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

Відповідно до частини першої статті 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно з положеннями частини другої статті 7 КУзПБ господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до ГПК України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними ГПК України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення. У разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи.

Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо спорів, зазначених у частині другій цієї статті, провадження в якій відкрито до або після відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), за ініціативою учасника справи або суду невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів, надсилаються до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), який розглядає спір по суті в межах цієї справи (частина третя статті 7 КУзПБ).

Аналіз змісту наведених приписів КУзПБ у взаємозв`язку з нормами статті 20 ГПК України дозволяє дійти висновку про те, що для віднесення справи до юрисдикції господарського суду, який розглядає справу про банкрутство, майнові вимоги мають бути безпосередньо пов`язані зі здійсненням провадження в такій справі, зокрема стосуватися визнання недійсними правочинів, учинених керуючим санацією (ліквідатором), визнання права власності на майно боржника, оскарження результатів аукціону з продажу майна боржника тощо.

До критеріїв визначення, чи підлягає розгляду у межах справи про банкрутство спір, стороною в якому є боржник, відносяться також такі умови, за яких вирішення спору: стосується питання щодо формування активів боржника (майно, майнові права); впливає на суб`єктний склад сторін та учасників у справі про банкрутство, їхні права, інтереси та (або) обов`язки.

Водночас регламентація процесуальних відносин нормами матеріального права без об`єктивної необхідності створює перешкоди для належної реалізації принципу правової визначеності, що має об`єктивні ризики при правозастосуванні.

Так, правила визначення юрисдикції визначає насамперед процесуальний кодекс (ГПК України, КАС України), а не кодекс з консолідованими нормами матеріального права, яким є КУзПБ.

Водночас у пункті 8 частини першої статті 20 ГПК України йдеться про звернення до суду з "майновими вимогами до боржника", а у статті 7 КУзПБ - про "всі майнові спори, стороною в яких є боржник". При цьому спеціальними нормами, що визначають юрисдикцію господарських судів, є приписи саме частини першої статті 20 ГПК України, пунктом 8 якої прямо передбачено, що не відносяться до юрисдикції господарських судів спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до ПК України, а також спори про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених ПК України.

Ураховуючи сутність і правову природу спірних правовідносин, приписи процесуального закону мають превалюючу дію при розв`язанні колізій щодо обрання належної судової юрисдикції.

ЄСПЛ у рішенні від 12 липня 2001 року у справі «Феррадзіні проти Італії» (Ferrazzini v. Italy), заява № 44759/98, указав, що податкові питання і досі становлять частину основного пакета прерогатив державних органів. При цьому відносини між платником податків та податковим органом і далі мають переважно публічний характер. Суд вважає, що податкові спори виходять за межі сфери цивільних прав та обов`язків, незважаючи на матеріальні наслідки, які вони обов`язково створюють для платника податків (пункт 29).

Таким чином, спірні правовідносини, які виникли у зв`язку з наявністю податкового боргу (його стягнення у відповідному порядку) напряму не пов`язані зі справою про банкрутство, а мають публічно-правовий характер та виникли у межах публічно-правового спору, а тому цей спір підлягає розгляду саме за правилами адміністративного судочинства.

Зазначений висновок узгоджується із правовими позиціями, висловленими Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13 квітня 2023 року у справі № 320/12137/20 та Верховним Судом у складі колегії Касаційного адміністративного суду в постанові від 08.06.2023 у справі №380/24252/21.

Згідно з частиною четвертою статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи №755/10947/17 зазначила, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати. У даному випадку це правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у її постанові від 13 квітня 2023 року у справі №320/12137/20.

Таким чином, спір у справі №17-14-01/1494(580/1793/19)за позовом за позовом Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків до публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" про стягнення податкового боргу не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства в межах справи №17-14-01/1494 про банкрутство публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго", оскільки на нього поширюється юрисдикція адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

За таких обставин, враховуючи, що даний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства в межах справи №17-14-01/1494 про банкрутство публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго", провадження у справі №17-14-01/1494(580/1793/19)підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись пунктом 1 частини першої статті 231, статтею 234 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Черкаської області

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі №17-14-01/1494(580/1793/19).

Ця ухвала набрала законної сили негайно після її оголошення і протягом десяти днів може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя М. В. Дорошенко