ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2023 р. Справа №921/691/19

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,

суддів: Бонк Т.Б.,

Якімець Г.Г.,

секретар судового засідання Кострик К.І.

явка представників сторін:

від позивача Онищук М.Б. адвокат (довіреність за № 1-3261 від 05.12.2022)

від відповідача не з`явилися

від третьої особи не з`явилися

розглянув апеляційну скаргу акціонерного товариства "Укртрансгаз" б/н від 20.04.2023

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 20.03.2023 суддя Гирила І.М., м. Тернопіль, повний текст рішення складено 27.03.2023

за позовом акціонерного товариства "Укртрансгаз", м. Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, м. Київ

до відповідача приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Тернопільгаз, м. Тернопіль

про стягнення 130 853 668,12 грн.

В С Т А Н О В И В:

короткий зміст позовних вимог

30.10.2019 акціонерне товариство Укртрансгаз (далі по тексту АТ Укртрансгаз) звернулось до Господарського суд Тернопільської області з позовом до приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Тернопільгаз (далі по тексту ПрАТ Тернопільгаз) про стягнення 130 853 668,12 грн., з яких: 116 017 441,94 грн. заборгованості за послуги балансування обсягів природного газу, 11 210 679,50 грн. пені, 951 970,25 грн. 3% річних та 2 673 576,42 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав зобов`язання з оплати послуг балансування по договору транспортування природного газу № від 17.12.2015, які надані позивачем через не здійснення відповідачем заходів щодо самостійного врегулювання негативних балансів в порядку встановленому Кодексом ГТС.

Позивач стверджує, що згідно з п. 9.4 договору оператор до 14-го числа місяця, наступного за газовим місяцем, надає замовнику розрахунок вартості послуг балансування та рахунок-фактуру, а замовник зобов`язаний здійснити оплату в строк, що не перевищує п`яти банківських днів. Відповідач ці послуги не оплатив, заборгованість за січень-лютий 2019 року і склала 116 017 441,94 грн.

Правовими підставами позову зазначає ст.ст. 526, 530, 536, 612 ЦК України та ст.ст. 193, 231 ГК України.

На підставі ухвали від 26.12.2019 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 20.03.2023 позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" на користь АТ "Укртрансгаз" 116 017 441,94 грн. заборгованості за послуги балансування обсягів природного газу за період з січня по лютий 2019 року; 5 605 339,75 грн. пені; 951 970,25 грн. 3% річних; 1 980 417,74 грн. інфляційних втрат та 668 788,42 грн. судового збору.

В решті позову про стягнення 5 605 339,75 грн. пені та 693 158,68 грн. інфляційних втрат відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обгрунтоване тим, що відповідач, в порушення покладеного на нього обов`язку за договором, своє зобов`язання щодо оплати за послуги балансування по договору транспортування природного газу не виконав, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Рішення місцевого господарського суду в частині відмови в задоволенні пені обгрунтоване наявністю підстав для її зменшення на 50 % від попередньо заявленої суми в розмірі 11 210 679,50 грн. Щодо відмови в задоволенні 693 158,68 грн. інфляційних втрат місцевий господарський суд виходив з того, що до розрахунку інфляційних втрат за неналежне виконання відповідачем зобов`язань по оплаті вартості послуг балансування у січні 2019 року позивачем безпідставно включено інфляційну складову березня 2019 року, оскільки прострочення тривало з 20-го по 31-й день календарного місяця (березня).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі позивач просить рішення місцевого господарського суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволити, в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що:

- судом першої інстанції не враховано висновків щодо застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України та ч. 1 ст. 233 ГК України, які викладені в постановах Верховного Суду від 04.05.2018 в справі № 908/1453/14 та від 12.06.2018 в справі № 922/1010/16 та безпідставно зменшено пеню на 50 %;

-висновок місцевого господарського суду про відмову в задоволенні інфляційних втрат в сумі 693 158,68 грн. суперечить ч. 2 ст. 625 ЦК України та п. 9.4 договору та вважає, що позивач має право на стягнення інфляційних втрат за період з березня по травень 2019 року.

Учасники справи не скористалися правом передбаченим ст. 263 ГПК України, відзиву на апеляційну скаргу не подали.

У судове засідання 19.07.2023 з`явився представник позивача, представник відповідача та третьої особи в судове засідання повторно не з`явилися.

18.07.2023 на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності представника.

Розглянувши подане клопотання та заслухавши доводи і міркування присутнього у судовому засіданні представника позивача, апеляційний суд протокольною ухвалою від 19.07.2023 відмовив в задоволенні клопотання з підстав викладених в протокольній ухвалі суду.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалась, а тому судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та третьої особи, що не з`явився за наявними в справі доказами.

21.06.2023 року представником Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Тернопільгаз подано до суду апеляційної інстанції клопотання (вх. № 01-05/1994/23) про зупинення апеляційного провадження у даній справі до моменту перегляду та ухвалення судового рішення у справі № 918/686/21 Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного суду.

Клопотання мотивоване тим, що предметом доказування у справі № 918/686/21 є застосування п. 3 розділу ХІІ, п. 3 Глави 3 розділу ХІV ГТС та фактичне виконання умов договору на транспортування природного газу щодо надання АТ «Укртрансгаз» послуг балансування. На переконання представника відповідача правовідносини, які виникли між сторонами є подібними у справі № 921/691/19.

Колегія суддів дослідила зміст клопотання і прийшла до висновку про відсутність підстав для зупинення провадження у справі № 921/691/19, беручи до уваги наступне.

Право суду зупинити провадження у справі врегульоване статтею 228 Господарського процесуального кодексу України.

Так, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19).

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 також зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).

Водночас для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід у кожному випадку з`ясовувати: як саме пов`язана справа, що розглядається господарським судом, зі справою, яка розглядається іншим судом, чим саме обумовлюється неможливість розгляду справи до розгляду іншої справи іншим судом з метою забезпеченням сторонам розумних строків розгляду їх справ (стаття 114 ГПК України). Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.02.2019 у справі №910/15364/17, від 15.03.2019 у справі №910/17243/17 та від 27.03.2019 у справі №910/15707/17.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Як вбачається з матеріалів справи, Приватне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації Тернопільгаз звернулось до суду апеляційної інстанції з вимогами щодо скасування оскарженого рішення в частині відмови у стягненні 5 606 339,75 грн. пені та 639 158,68 грн. інфляційних втрат.

Слід зазначити, що в порядку положень ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У своєму клопотанні відповідач не навів жодних конкретних обставин, за яких апеляційна скарга у справі № 921/691/19 не може бути розглянута до вирішення іншої справи № 918/686/21.

В даній справі суд не позбавлений можливості з`ясувати всі обставини, що мають важливе значення для розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду Тернопільської області від 20.03.2023 року.

Зупинення провадження у справі за відсутності належних підстав для цього мало б наслідком невиправдане затягування судового процесу та порушення вимог щодо розумної тривалості розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши позицію присутнього в судовому засіданні представника позивача апеляційний господарський суд ухвалив відмовити в задоволенні клопотання, оскільки правові підстави для зупинення провадження у справі № 921/691/19 на стадії апеляційного провадження відсутні.

У судовому засіданні представник позивача підтримала доводи викладені в апеляційній скарзі, просила апеляційну скаргу задоволити та скасувати рішення місцевого господарського суду в частині відмови в задоволенні позову про стягнення 5 605 339,75 грн. пені та 693 158,68 грн. інфляційних втрат.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, що з`явився, дослідивши доводи і заперечення, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини

Позов у справі, що розглядається, подано до замовника за договором транспортування природного газу оператором газотранспортної системи з вимогою про стягнення грошової суми до складу якої входять штрафні санкції, які нараховані за несвоєчасне виконання замовником зобов`язань щодо оплати послуг балансування у вигляді 3 % річних, інфляційних втрат та пені.

Суд першої інстанцій, встановивши характер спірних правовідносин, а також визначивши закон, який їх регулює, дійшов до правильного висновку, що між сторонами у справі на підставі укладеного договору виникли відносини щодо транспортування природного газу, який передбачає надання трьох видів послуг (послуга замовленої потужності в точках виходу та входу до/з газотранспортної системи (далі - розподіл потужності); послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій (далі - транспортування); послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї (далі - балансування), а його істотні умови визначені ст. 901 ЦК України та спеціальним законодавством Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом ГТС, Типовим договором (правова позиція Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.07.2022 у справі №921/184/21).

Встановивши факт виникнення у відповідача небалансів, які надані позивачем через не здійснення відповідачем заходів щодо самостійного врегулювання негативних балансів в порядку встановленому Кодексом ГТС, місцевий господарський суд задоволив вимоги про стягнення заборгованості за послуги балансування обсягів природного газу за період січень-лютий 2019 року та 3 % річних. Щодо вимоги про стягнення інфляційних втрат, судом здійснено перерахунок та встановлено, що стягненню підлягають інфляційні втрати в сумі 1 980 417,74 грн. А також, на підставі ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, суд зменшив на 50 % розмір заявленої до стягнення пені з врахуванням того, що єдиним видом діяльності ПрАТ "Тернопільгаз" є розподіл природного газу, наявні в матеріалах справи звіти про фінансовий стан та звіт про фінансові результати за 2018 р. та за 9 місяців 2019 р. свідчать про збиткову діяльність Товариства; позивач застосував до відповідача також таку міру відповідальності як стягнення 3% річних та інфляційні втрати, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником, що не передбачено умовами договору, однак передбачено нормами чинного законодавства; пеня не є основним боргом, а є лише фінансовою санкцією за невиконання зобов`язання, спрямованою на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення.

Водночас, доводи та вимоги апеляційної скарги зводяться до оскарження лише відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат в сумі 693 158,68 грн. та пені в сумі 5 605 339,75 грн. А тому предметом апеляційного перегляду є правильність застосування судом першої інстанції положень ст.233 ГК України та ст. 551 ЦК України щодо зменшення заявленого позивачем розміру пені на 50 % та підставність зменшення розміру інфляційних втрат.

Позивачем не заперечуються висновки суду першої інстанції про стягнення з відповідача основного боргу, 3 % річних, інфляційних втрат в сумі 1 980 417,74 грн. та пені в сумі 5 605 339,75 грн.

Під час апеляційного перегляду даної справи, судом апеляційної інстанції не встановлено порушення норм процесуального права або неправильного застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, а тому не реалізовує надане ч. 4 ст. 269 ГПК України право на вихід за межі доводів та вимог апеляційної скарги.

У зв`язку з цим, апеляційний господарський суд не аналізує в межах цього апеляційного перегляду правильні висновки суду першої інстанції про визначення характеру спірних правовідносин та застосування до них норм матеріального права, зокрема, в частині: (1) виникнення між позивачем та відповідачем правовідносин щодо транспортування природного газу, який передбачає надання трьох видів послуг; (2) здійснення оператором ГТС процедури алокації та встановлення наявності у відповідача негативних місячних небалансів природного газу в січні 2019 року в обсязі 6 000,259 тис.куб.м та в лютому 2019 року в обсязі 3 782,434 тис.куб.м, що підтверджується алокаціями (звітами) ПАТ «Тернопільгаз» про поділ фактичного обсягу природного газу за січень-лютий 2019 року, а також звітами по точках входу/виходу за січень-лютий 2019 року; (3) надання відповідачу послуг балансування для врегулювання небалансів за січень-лютий 2019 року; (4) факту порушення відповідачем грошового зобов`язання (з оплати послуг балансування) та нарахованих 3% річних в сумі 951 970,25 грн.; пені у сумі 5 605 339,75 грн. (50% від заявленої), а також інфляційних втрат в сумі 1 980 417,74 грн.

Зважаючи на те, що предметом апеляційного перегляду є правильність застосування судом першої інстанції положень ст.233 ГК України та ст. 551 ЦК України щодо зменшення заявленого позивачем розміру пені на 50 % та правильності нарахування інфляційних втрат, то під час апеляційного перегляду, суд повинен перевірити чи відповідають вимогам закону, які регламентують порядок зменшення судом розміру неустойки на 50%.

Матеріалами даної господарської справи підтверджено, що відповідач не виконав зобов`язання з оплати послуг балансування по договору транспортування природного газу № від 17.12.2015, які надані позивачем через не здійснення відповідачем заходів щодо самостійного врегулювання негативних балансів в порядку встановленому Кодексом ГТС, в зв`язку з чим заборгованість відповідача за січень-лютий 2019 року склала 116 017 441,94 грн.

На підставі п. 13.1, 13.5 договору та ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у зв`язку із несплатою відповідачем заборгованості за послуги балансування позивач нарахував відповідачу пеню за прострочення зобов`язань з оплати послуг балансування у розмірі 116 017 441,94 грн., 3% річних у розмірі 951 970,25 грн., інфляційні втрати у розмірі 2 673 576,42 грн. та пеню в розмірі 11 210 679,50 грн.

В ході розгляду справи судами встановлено, що протягом січня-лютого 2019 року АТ "Укртрансгаз" надало ПрАТ "Тернопільгаз" послуги балансування для врегулювання небалансів на загальну суму 116 017 441, 94 грн, про що було оформлено односторонні акти про надання таких послуг №01-19- - Баланс від 31.01.2019, №02-19-- Баланс від 28.02.2019, які надіслано відповідачу разом з рахунками на оплату та звітами по точкам входу/виходу та отримано останнім. При цьому застосована АТ "Укртрансгаз" при розрахунку вартості наданих відповідачу в спірний період послуг балансування базова ціна газу відповідає базовій ціні газу, інформація про яку розміщена на веб-сайті Оператора ГТС та є загальнодоступною.

Пунктом 4.1 договору на відповідача покладено обов`язок, зокрема, своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість наданих йому послуг.

Оператор до чотирнадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, надає Замовнику на його електронну адресу розрахунок вартості послуг балансування та рахунок-фактуру. Замовник зобов`язаний здійснити оплату у строк, що не перевищує п`яти банківських днів (п. 9.4 Договору).

Згідно поданого розрахунку позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати у розмірі 2 673 576,42 грн.

Відповідно до норм статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із усталеною судовою практикою застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань "господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості".

Суд апеляційної інстанції розглянувши проведений позивачем розрахунок інфляційних втрат, з врахуванням вимог наведеного вище законодавства та умов укладеного між сторонами у справі правочину, зважаючи на те, що обов`язок відповідача оплатити вартість наданих позивачем послуг балансування кореспондує обов`язку позивача надіслати відповідні документи, враховуючи дату отримання ПрАТ "Тернопільгаз" розрахунку вартості послуг балансування за січень 2019 року (12.03.2019), а також встановлений умовами договору термін здійснення платежів, погоджується з висновком суду першої інстанції, що до розрахунку інфляційних втрат за неналежне виконання відповідачем зобов`язань по оплаті вартості послуг балансування у січні 2019 року позивачем безпідставно включено інфляційну складову березня 2019 року, оскільки прострочення тривало з 20-го по 31-й день календарного місяця (березня).

Місцевий господарський суд, в межах визначених позивачем періодів провів перерахунок заявлених до стягнення сум інфляційних втрат.

Згідно з проведеним судом перерахунком правомірним є нарахування таких в загальній сумі 1 980 417,74 грн., з яких: 1 292 625, 86 грн. за період квітень-травень 2019 року за прострочення оплати вартості наданих позивачем у січні 2019 року послуг балансування на суму 75 725 006,26 грн. та 687 791,88 грн. за період з квітня по травень 2019 року за прострочення оплати вартості наданих позивачем у лютому 2019 року послуг балансування на суму 40 292 435, 68 грн. Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що інфляційні втрати в сумі 693 158,69 грн. нараховано позивачем та заявлено до стягнення безпідставно.

Суд апеляційної інстанції перевіривши правильність здійсненого судом першої інстанції розрахунку, вважає його арифметично вірним.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про стягнення з ПрАТ "Тернопільгаз" інфляційних втрат в загальній сумі 1 980 417,74 грн. та безпідставними доводи апеляційної скарги в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

В силу приписів ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Нормами статей 546-551 Цивільного кодексу України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. При цьому, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею, є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання і її розмір (ч. 2 ст. 551 ЦК України) встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що пеня нараховується в розмірі, встановленому умовами договору, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який стягується пеня.

Згідно із ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 13.5 договору транспортування природного газу № від 17.12.2015 сторони погодили, що у разі порушення Замовником строків оплати, передбачених цим договором, Замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Враховуючи допущені відповідачем порушення строків оплати вартості наданих позивачем послуг балансування, на підставі наведених вище норм чинного законодавства, з врахуванням встановленого умовами договору терміну платежів, дат надіслання позивачем (19.02.2019 та 15.03.2019) та отримання відповідачем (12.03.2019 та 22.03.2019) актів надання послуг балансування обсягів природного газу за №01-19--Баланс та №02-19--Баланс та рахунків до них, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в загальній сумі 11 210 679,50 грн., з яких: 7 628 516,38 грн. за період з 20.03.2019 по 01.07.2019 за надані послуги балансування у січні 2019 року на суму 75 725 006,26 грн. та 3 582 163,12 грн. за період з 01.04.2019 по 01.07.2019 за надані послуги балансування у лютому 2019 року на суму 40 292 435, 68 грн.

Суд апеляційної інстанції перевіривши підстави, строки та правильність нарахування пені, дійшов висновку, що такий здійснено правильно, у відповідності до встановлених обставин справи.

Водночас, за приписами ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У відповідності до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Правовий аналіз зазначених приписів свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.

При цьому неустойка, виходячи з приписів ст. 546, 549 ЦК України та ст. 230 ГК України має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно спонуканням до належного виконання зобов`язання боржником та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Відповідно до ст. 3 ЦК України одними із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Сторони є вільними у виборі контрагента, у визначенні умов договору, тощо, що відповідає нормам закону. Добросовісність, розумність та справедливість є засадами зобов`язальних правовідносин і зміст даних принципів полягає у тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права з дотриманням прав і інтересів інших осіб. В свою чергу, добросовісність є внутрішнім критерієм, в той час як справедливість і розумність - зовнішнім або об`єктивним, і зазначені принципи у сукупності є оціночними категоріями цивільного права.

Суд враховує і те, що цивільне законодавство не дає визначення даних принципів, віддаючи це на розсуд сторін зобов`язання, тобто укладаючи угоду сторони повинні керуватись внутрішнім критерієм - добросовісністю по відношенню до контрагента (вчиняти дії таким чином, щоб при цьому не завдавалася шкода, неможливість укладення зобов`язання на засадах обману, насильства, зловживання довірою, дотримуватись правової поведінки суб`єктів зобов`язання, вчиняти всі залежні від сторони зобов`язання дії щодо належного виконання зобов`язання та непорушення прав інших осіб), і виходити з зовнішнього критерію - справедливості та розумності, що виражається в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню, тобто кожна сторона у виконанні цивільно-правових зобов`язань повинна дотримуватись такої поведінки по відношенню до своїх прав і обов`язків, яка б виключала необ`єктивні (неупереджені, несправедливі) дії сторін зобов`язання стосовно одна одної.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Отже, цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності. Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

З аналізу даних правових норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити майновий стан сторін, співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, а також чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Також, слід зазначити, що законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, дане питання вирішується господарським судом згідно із вимогами статті 86 Господарського процесуального кодексу України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Надаючи оцінку клопотанню відповідача про зменшення розміру заявленої до стягнення суми штрафних санкцій, місцевий господарський суд врахував, що єдиним видом діяльності ПрАТ "Тернопільгаз" є розподіл природного газу. Тариф на розподіл природного газу є єдиним джерелом фінансування діяльності Товариства. Доведений Регулятором НКРЕКП тариф не є достатнім для покриття витрат ПрАТ "Тернопільгаз". Наявні в матеріалах справи звіти про фінансовий стан та звіт про фінансові результати за 2018 рік та за 9 місяців 2019 року свідчать про збиткову діяльність Товариства.

Як вірно зауважив суд першої інстанції, пеня є лише фінансовою санкцією за невиконання зобов`язання, спрямованою на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення; пеня не є основним боргом, будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може, а, відповідно, при зменшенні її розміру не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані.

Таким чином, місцевий господарський суд, врахувавши всі обставини даної справи, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, фінансовий стан відповідача, дійшов правильного висновку про зменшення розміру пені на 50% (11 210 679,50 грн. - 50% = 5 605 339,75 грн.).

Підсумовуючи все вищевказане, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення Господарського суду Тернопільської області від 20.03.2023 у справі №921/691/19.

За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

З огляду на вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу акціонерного товариства "Укртрансгаз" б/н від 20.04.2023 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 20.03.2023 у справі № 921/691/19 залишити без змін.

Судовий збір в розмірі 113 372,97 грн. покласти на апелянта.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя Бойко С.М.

Судді Бонк Т.Б.

Якімець Г.Г.

Повний текст постанови складено 20.07.2023