УХВАЛА

м. Київ

18.07.2023Справа № 910/6060/22
Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., за участю секретаря судового засідання Федорової С.М., розглянувши

заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗПРОМБУДМОНТАЖ"

про розстрочення виконання судового рішення

у справі №910/6060/22

за позовом Акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗПРОМБУДМОНТАЖ"

про стягнення 2 741 268, 93 грн,

Представники сторін:

від позивача: Косинська Л.В.;

від відповідача: Буй Б.В.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Укртрансгаз» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗПРОМБУДМОНТАЖ» (надалі - відповідач) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 2 741 268, 93 грн, з яких: 1 170 414, 87 грн пеня та 1 570 854, 06 грн штраф.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.01.2023 позов задоволено частково стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗПРОМБУДМОНТАЖ" на користь Акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" 589 934, 82 грн пені, 1 118 977, 45 грн штрафу та 32 042, 10 грн судового збору, в задоволенні іншої частини позову відмовлено.

03.07.2023 на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗПРОМБУДМОНТАЖ" надійшла заява про розстрочення виконання судового рішення строком на 6 місяців, з наступним графіком: 178 011, 69 грн до 10.08.2023, 178 011, 69 грн до 10.09.2023, 178 011, 69 грн до 10.10.2023, 178 011, 70 грн до 10.11.2023, 178 011, 70 грн до 10.12.2023, 178 011, 70 грн до 10.01.2024.

У той же час, встановлено, що справа № 910/6060/22, за якою подана заява, 01.03.2023 була направлена до суду апеляційної інстанції та до суду не поверталася.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.07.2023 відкладено вирішення питання про прийняття заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗПРОМБУДМОНТАЖ" про розстрочення виконання судового рішення, до повернення матеріалів справи №910/6060/22 до Господарського суду міста Києва.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2023 змінено резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 10.01.2023 у справі №910/6060/22 та викласти її у наступній редакції: «Позов задовольнити частково. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗПРОМБУДМОНТАЖ» (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 21, приміщення 201, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 36964133) на користь Акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» (01021, місто Київ, Кловський узвіз, будинок 9/1, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 30019801) 368 709,26 грн (триста шістдесят вісім тисяч сімсот дев`ять гривень 26 копійок) пені, 699 360,91 (шістсот дев`яносто дев`ять тисяч триста шістдесят гривень 91 копійку) штрафу та 32 042,10 грн (тридцять дві тисячі сорок дві гривні 10 копійок) судового збору. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити».

Матеріали справи №910/6060/22 повернулись до Господарського суду міста Києва та передані судді Карабань Я.А.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.07.2023 розгляд заяви ТОВ "ГАЗПРОМБУДМОНТАЖ" про розстрочення виконання судового рішення призначено на 18.07.2023.

13.07.2022 від представника відповідача надійшла заява про участь в судовому засіданні призначеному на 18.07.2023 о 10:30 год. у режимі відеоконференції поза приміщенням суду з використанням власних технічних засобів за допомогою технічного забезпечення «EasyCon».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.07.2023 заяву представника відповідача про участь в судовому засіданні призначеному на 18.07.2023 у режимі відеоконференції задоволено.

14.07.2023 від представника позивача надійшли заперечення на заяву відповідача про розстрочення виконання рішення, в яких позивач заперечує щодо задоволення заяви посилаючись на її необгрунтованість.

У судовому засіданні 18.07.2023 представник відповідача (боржника) заяву про розстрочення виконання рішення підтримав та просив її задовольнити, представник позивача (стягувача) заперечувала проти задоволення вказаної заяви в повному обсязі.

Розглянувши заяву ТОВ "ГАЗПРОМБУДМОНТАЖ" про розстрочення виконання рішення суду в справі №910/6060/22, суд зазначає таке.

Так, в обґрунтування заяви про розстрочення виконання рішення суду відповідач посилається на скрутне фінансове становище, на відсутність його вини у виникненні спору, а також те, що ним частково виконано рішення суду та сплачено 29.06.2023 позивачу 32 040, 10 грн судового збору.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

За приписами ч. 1 ст. 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Стаття 326 Господарського кодексу України встановлює, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

З урахуванням викладеного, відповідно до вимог Конституції України судове рішення по справі №910/6060/22, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання та має бути виконане.

Частиною 1 статті 331 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Законодавство України не містить вичерпного переліку обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення на підставі яких суд може прийняти рішення про надання розстрочки.

Тобто перелік "обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення" у національному законодавстві є нечітким. Обмеження стосовно можливого та допустимого строку розстрочки (відстрочки) виконання остаточного рішення у законі відсутнє.

Отже, суд, який прийняв рішення, має широкі дискреційні повноваження щодо підстав та строку для надання розстрочки виконання рішення, і у кожному конкретному випадку за своїм внутрішнім переконанням оцінює наявні у справі докази і вирішує питання про наявність чи відсутність обставин для вчинення таких процесуальних дій.

Водночас, слід враховувати, що 1) виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 18-рп/2012 від 13.12.2012); 2) невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 11-рп/2012 від 25.04.2012); 3) відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997); 4) за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії"), а також беручи до уваги, те, що існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008), то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як "потерпілої сторони"; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 20.06.2004 у справі "Півень проти України" (п. 35) зазначено, що право на судовий розгляд, гарантований ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), захищає також виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін.

Також відповідно до позиції Європейського суд з прав людини, зазначеної у його рішеннях, межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання відстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, тобто виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зазначає, що відповідачем поданими ним доказами не підтверджено наявності виняткових обставин в розумінні статті 331 Господарського процесуального кодексу України, які б ускладнювали чи робили неможливим своєчасне виконання судового рішення та які б могли бути підставою для розстрочки його виконання.

Посилання відповідача на відсутність його вини у виникненні спору та відсутність достатніх грошових коштів для погашення заборгованості і скрутне фінансове становище не приймаються судом до уваги, з огляду на наступне.

Згідно ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилось неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.01.2023, частково зміненого постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2023, встановлено факт порушення відповідачем умов договору закупівлі № від 13.11.2017, в частині повного та своєчасного виконання робіт, а відтак і наявність правових підстав для стягнення з останнього штрафу та пені.

Отже, вказаним рішенням суду встановлено наявність вини відповідача, як складової частини господарського правопорушення, в зв`язку із чим позов задоволено повністю.

Разом з тим, при ухвалені рішень судом вже надавалась оцінка, зокрема, ступеню виконання зобов`язання відповідачем, його поведінці при виконанні зобов`язань, майновому стану сторін, у звязку з чим зменшено розміру пені та штрафу на 50%.

У контексті викладеного варто зазначити, що за положеннями статті 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно зі статтею 44 Господарського кодексу України підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Такі обставини як наявність або відсутність економічного ефекту від укладених в ході підприємницької діяльності договорів та зростання договірних зобов`язань суб`єкта підприємницької діяльності є комерційним ризиком і суб`єкт підприємницької діяльності повинен самостійно нести відповідальність за власні комерційні ризики (постанова Вищого господарського суду України від 16.11.2011р. справа № 5023/2327/11).

Отже, вказані вище правові норми зазначають, що підприємство організовує свою господарську діяльність на власний ризик, що як наслідок, покладає на останнє нести тягар несприятливих наслідків такої діяльності. Ризики при збитковій підприємницькій діяльності несе сам суб`єкт господарювання, а відповідно неприбутковість відповідача стосується виключно діяльності самого відповідача, в зв`язку з чим, наведені ризики не можуть бути ризиками іншої сторони, оскільки в протилежному випадку порушується принцип збалансованості інтересів сторін.

Доказів реальної можливості виконати рішення суду в справі протягом 6 місяців, за умови надання судом розстрочення виконання, боржником суду не надано, згоди стягувача на розстрочення виконання рішення суду не отримано.

Враховую викладене вище, оскільки відповідачем не доведено існування виключних обставин, які б підтверджували дійсне ускладнення або неможливість виконання судового рішення, заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗПРОМБУДМОНТАЖ" про розстрочення виконання судового рішення в справі №910/6060/22 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 234, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗПРОМБУДМОНТАЖ" про розстрочення виконання судового рішення в справі №910/6060/22 відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її оголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст складено та підписано 19.07.2023.

Суддя Я.А.Карабань