РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.05.2023Справа № 910/10901/20
За позовом ОСОБА_1

до Державного підприємства "Проектний інститут "Укрметротунельпроект"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: тимчасово виконуючий обов`язки директора "Проектний інститут Укрметротунельпроект" ОСОБА_2 -1

арбітражний керуючий Пилипенко М.М. -2

про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі

в межах справи № 910/357/20

Суддя Івченко А.М.

Представники: не з`явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах справи № 910/357/20.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.07.2020 прийнято справу до свого провадження; відкрито провадження у справі; зобов`язано учасників провадження у справі надати суду письмові обґрунтовані пояснення по справі; позовну заяву вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження; встановлено строк для подання відзиву на позов із урахуванням вимог ст. 165 ГПК України до 19.08.2020; встановлено строк для подання відповіді на відзив з урахуванням ст. 166 ГПК України до 01.09.2020; встановлено строк для подання пояснень третій особі щодо позову або відзиву з урахуванням ст. 168 ГПК України до 10.09.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.06.2021 призначено розгляд справи на 28.07.21; запропоновано позивачу надати суду відповідь на відзив розпорядника майна боржника.

28.07.2021 від позивача надійшло клопотання про витребування доказів, заява про збільшення позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.07.2021 клопотання позивача про витребування доказів задоволено; витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії для долучення до матеріалів справи та оригінали для огляду: затверджений керівником підприємства штатний розпис станом на 10.05.2019 та станом на 12.05.2020; довідку про заборгованість з виплати заробітної плати (помісячно) ОСОБА_1 станом на 28.07.2021; наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади коменданта будівлі з 12.05.2020 на підставі ст. 66 Кодексу України з процедур банкрутства та ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю; відкладено розгляд справи та заяви про закриття провадження у справі на 08.09.21; запропоновано учасникам провадження у справі надати суду письмові пояснення щодо заяви про закриття провадження у справі.

08.09.2021 від позивача надійшло клопотання про витребування доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.09.2021 у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів від 08.09.2021 відмовлено; зобов`язано відповідача виконати вимоги ухвали Господарського суду міста Києва від 28.07.2021 в повному обсязі, надати суду належним чином засвідчені копії для долучення до матеріалів справи та оригінали для огляду: затвердженого керівником підприємства штатного розпису станом на 10.05.2019 та станом на 12.05.2020; довідки про заборгованість з виплати заробітної плати (помісячно) ОСОБА_1 за весь період роботи; довідки про нарахування та виплату заробітної плати (помісячно) ОСОБА_1 за весь період роботи; наказу про поновлення на посаді ОСОБА_1 ; у задоволенні заяви про закриття провадження у справі відмовлено; відкладено розгляд справи на 03.11.21.

01.11.2021 від відповідача надійшли документи по справі.

03.11.2021 від позивача надійшли документи по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.11.2021 відкладено розгляд справи на 26.01.22.

26.01.2022 судове засідання не відбулося.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2022 призначено розгляд справи на 16.03.22.

16.03.2022 судове засідання не відбулося.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.10.2022 призначено розгляд справи на 14.12.22.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2022 закрито підготовче провадження з розгляду заяви ОСОБА_1 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі в межах справи № 910/357/20; призначено розгляд заяви до розгляду по суті на 15.02.23.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.02.2023 відкладено розгляд справи на 12.04.23.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.04.2023 відкладено розгляд справи на 24.05.23.

В судове засідання представники учасників провадження у справі не з`явилися.

В судовому засіданні судом розглянуто позовну заяву по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Наведена норма кореспондується з положеннями п. 8 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України згідно якого господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі в межах справи № 910/357/20 з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Наказом від 07.05.2019 № 3 ос ОСОБА_1 було прийнято на посаду коменданта будинку допоміжного підрозділу з 08.05.2019 з посадовим окладом 4200 гривень в місяць.

Наказом від 11.05.2020 № 2ос розірвано безстроковий договір з ОСОБА_1 .

Позивач просить суд визнати незаконним і скасувати наказ про звільнення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з посади коменданта будівлі Державного підприємства «Проектний інститут Укрметротунельпроект» та поновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді коменданта будівлі Державного підприємства «Проектний інститут Укрметротунельпроект».

В цій частині позовна заява не підлягає задоволенню на підставі того, що Наказом від 10.08.2020 № 8 ос було поновлено з 12.05.2020 безстроковий трудовий договір з ОСОБА_1 , пункт 2 Наказу від 11.05.2020 про розірвання трудових відносин скасовано на виконання рекомендацій Міністерства розвитку громад і територій України, викладених у довідці № 3/20 про результати проведення позапланової перевірки Державного підприємства «Проектний інститут «Укрметротунельпроект» від 03.07.2020.

Також, позивач просить суд стягнути з Державного підприємства «Проектний інститут Укрментротунельпроект» на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість по виплаті заробітної плати у сумі 131100,00 грн та середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 122 800,00 грн.

Позивач вказує період за який йому не було виплачено заробітну плату - травень 2019 - травень 2020 рр.

Проте, відповідно до Довідки про заборгованість підприємства перед працівником, заборгованість підприємства перед працівником ОСОБА_1 , який працював на Державному підприємстві «Проектний інститут Укрментротунельпроект» з 21.08.2018 по 07.06.2021 по заробітній платі станом на 01.09.2021 складає 38 499,66 грн. Заборгованість виникла за період: травень 2019 - червень 2019, лютий 2020, серпень 2020 - листопад 2020 рр.

Отже, задоволенню підлягає стягнення заборгованості по заробітній платі з відповідача у розмірі 38 499,66 грн.

Щодо посилання позивача, що йому не було виплачено заробітну плату за квітень 2019 року, то суд зазначає, що відповідно до Наказу від 07.05.2019 № 3 ос ОСОБА_1 було прийнято на посаду коменданта будинку допоміжного підрозділу з 08.05.2019.

Щодо вимушеного прогулу, то позивач зазначає, що середня заробітна плата за час вимушеного прогулу складає 122 800,00 грн за період травень 2020 - липень 2021 рр.

Проте, відповідно до Наказу від 11.05.2020 № 2ос розірвано безстроковий договір з ОСОБА_1 з 12.05.2020, а Наказом від 10.08.2020 № 8 ос було поновлено з 12.05.2020 безстроковий трудовий договір з ОСОБА_1 , пункт 2 Наказу від 11.05.2020 про розірвання трудових відносин скасовано на виконання рекомендацій Міністерства розвитку громад і територій України, викладених у довідці № 3/20 про результати проведення позапланової перевірки Державного підприємства «Проектний інститут «Укрметротунельпроект» від 03.07.2020.

Як вже було зазначено, відповідно до Довідки про заборгованість підприємства перед працівником, заборгованість підприємства перед працівником ОСОБА_1 , який працював на Державному підприємстві «Проектний інститут Укрментротунельпроект» з 21.08.2018 по 07.06.2021 по заробітній платі станом на 01.09.2021 складає 38 499,66 грн. Заборгованість виникла за період: травень 2019 - червень 2019, лютий 2020, серпень 2020 - листопад 2020 рр.

Окрім цього, в матеріалах справи наявні акти комісії ДП «Проектний інститут Укрментротунельпроект» про те, що ОСОБА_1 був відсутній на роботі за періоди: з 1 грудня по 31 грудня 2020 року з 08:00 до 16:45 год.; з 4 січня по 29 січня 2021 року з 08:00 до 16:45 год.; з 1 лютого по 26 лютого 2021 року з 08:00 до 16:45 год.; з 1 березня по 31 березня 2021 року з 08:00 до 16:45 год.; з 1 квітня по 30 квітня 2021 року з 08:00 по 16: 45 год.; з 1 травня по 31 травня 2021 року з 08:00 по 16:45 год.; з 1 червня по 7 червня 2021 року з 08:00 по 16:45 год.

Щодо посилання позивача на лист Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 29.07.2020 щодо того, що позивач звертався до поліції з повідомленнями про правопорушення за адресою 01054, м. Київ, вул. Бульварно Кудрявська, 21 Б, то суд зазначає, що вказаний лист не є належним доказом того, що позивач перебував в ці дні саме на робочому місці, окрім цього, адреса відповідача 01054, м. Київ, вул. Бульварно Кудрявська, 21, кім. 1.

Також, в матеріалах справи наявні докази того, що заробітна плата за періоди липень 2019 - січень 2020, березень 2020 - липень 2020 сплачена (відомості на виплату готівки за підписом ОСОБА_1 ). Отже, посилання позивача на те, що йому жодного разу не виплачено заробітну плату не є обґрунтованими.

Окрім цього, суд зазначає, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.02.2020 у справі № 910/357/20 відкрито провадження у справі № 910/357/20 про банкрутство Державного підприємства "Проектний інститут "Укрметротунельпроект" (01054, м. Київ, вул. Бульварно Кудрявська, 21, кім. 1, ).

Статтею 47 Кодексу законів про працю України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 24.12.1999 № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

За змістом ст. 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов`язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку та на яку не поширюється дія мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Як роз`яснено п. 20 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 24.12.1999 № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановления рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно ч. 1 ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі, коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. Забороняється провадити виплату заробітної плати у магазинах роздрібної торгівлі, питних і розважальних закладах, за винятком тих випадків, коли заробітна плата виплачується працюючим у цих закладах особам. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Згідно ст. 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц зроблено правовий висновок про те, що якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена у часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема, з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків (п.78 постанови 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц).

Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпПУ, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Виходячи з ч. 1 ст. 9 ЦК України, така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому ст. 117 КЗпП України.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно із стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає у тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, у на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи із середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Оцінка втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

Відтак, зважаючи на компенсаційний характер заходів відповідальності роботодавця перед звільненим працівником за несвоєчасний розрахунок, суд, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, за певних умов може зменшити розмір заявленого працівником до стягнення з роботодавця відшкодування у порядку, передбаченому ст. 117 КЗпПУ, незалежно від того, чи суд задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц.

Велика Палата Верховного Суду при перегляді судових рішень у справі №761/9584/15- ц щодо стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки у розрахунку зі звільненим працівником визначила критерії, які необхідно враховувати судам, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні працівника відповідно до ст. 117 КЗпПУ. Так, суди повинні враховувати: 1) розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; 2) період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; 3) ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; 4) інші обставини, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 04.06.2020 у справі №910/4518/16 при розгляді спору щодо стягнення з роботодавця середнього заробітку за прострочення у розрахунку із працівником на дату його звільнення суд повинен врахувати розмір заборгованості роботодавця перед працівником по заробітній платі та інших належних йому виплатах на дату звільнення, тривалість невиплати працівнику основного боргу, дії сторін щодо врегулювання спору, а також забезпечити дотримання розумного та справедливого балансу між інтересами роботодавця та працівника.

Окрім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду, викладеної у постанові від 12.05.2020 у справі №8/568 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні ст. 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16.

Враховуючи те, що прохання позивача щодо визнання незаконним і скасування наказу про звільнення ОСОБА_1 з посади коменданта будівлі Державного підприємства «Проектний інститут Укрметротунельпроект» та поновлення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді коменданта будівлі Державного підприємства «Проектний інститут Укрметротунельпроект» задоволенню не підлягають, те, що заробітна плата виплачувалася позивачу, докази чого надано відповідачем, а посилання позивача щодо того, що йому не було виплачено заробітну плату жодного разу не доведено належними доказами, те, що в матеріалах справи наявні Акти комісії ДП «Проектний інститут Укрментротунельпроект» про те, що ОСОБА_1 за вказані вище періоди не був присутній на роботі, а також враховуючи те, що з 05.02.2020 відповідач знаходився в процедурі розпорядження майном, суд вбачає за необхідне задовольнити позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітній платі з відповідача у розмірі 38 499,66 грн, в іншій частині відмовити.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному зверненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Крім того, керуючись положеннями ст. 123, ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача поштові витрати по направленню копії позовної заяви учасникам провадження у сумі 46 гривень, оплату послуг адвоката у сумі 12 600,00 грн, відповідно до поданого попереднього розрахунку суми судових витрат.

Керуючись ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 73-74, 123, 129, 234 Господарського процесуального кодексу України суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Проектний інститут "Укрметротунельпроект" (м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 21, к. 1, 01054, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) заробітну плату у розмірі 38 499,66 грн, поштові витрати з направлення копії позовної заяви учасникам провадження у сумі 46,00 грн, оплату послуг адвоката у сумі 12 600,00 грн.

3. Стягнути з Державного підприємства "Проектний інститут "Укрметротунельпроект" (м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 21, к. 1, 01054, ) в дохід Державного бюджету України 2102,00 грн. судового збору.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

6. Копію рішення направити учасникам провадження у справі про банкрутство.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 12.07.2023

Суддя А.М.Івченко