ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2023 р.

м. Київ

Справа № 911/944/23

Суддя Черногуз А.Ф. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами

позов Акціонерного товариства «Акцент-банк» (49074, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вулиця Батумська, будинок 11, )

до Фізичної особи-підприємця Абдіна Ваджика ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 )

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Історія розгляду справи

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява АТ «Акцент-банк» до ФОП Абдіна Ваджика ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості.

Ухвалою від 06.04.2023 суд відкрив розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження.

Відправленням № 514 було направлено відповідачу копію ухвали про відкриття провадження. Конверт з ухвалою суду 15.05.2023 було повернуто до суду. Суд зазначає, що у довідці поштового оператора про причини повернення/досилання від 10.05.2023 відсутні будь-які відмітки про причини повернення листа до суду. Судом здійснено перевірку відправлення на офіційному ресурсі АТ "Укрпошта", та з`ясовано, що відповідно до зафіксованих відомостей у електронній системі поштового оператора причиною повернення стало закінчення встановленого терміну зберігання.

Відповідно до частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Ухвала суду, як визначено пунктом 1 частини 1 статті 232 ГПК України, є видом судового рішення.

Відповідно до частини 3, 7 статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до правової позиції, що викладена в Постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17 у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, і яка повернута підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат належним чином повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Відтак, суд констатує належне повідомлення відповідача про розгляд справи № 911/944/23. За час перебування матеріалів позовної заяви у провадженні суду відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов у встановлений судом строк. Незважаючи на закінчення строку на подання відзиву, відповідач також не звертався до суду з заявами про поновлення чи продовження строку на подання відзиву, не подавав жодних інших письмових клопотань, що пов`язані з розглядом спору, не надавав до суду заперечень та доказів, які б мали на меті спростувати вимоги позивача. Відповідач не проявив бажання ані ознайомитися з матеріалами справи, ані подати заяви про визнання ним тих чи інших обставин спору. Таким чином вбачається, що відповідач не скористався можливістю доступу до правосуддя.

Відтак, у зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними документами, оскільки сторонам було надано всі процесуальні можливості для реалізації наданих процесуальним законом прав та достатньо часу для наповнення справи доказовою базою.

Передумови звернення до суду та обставини спірних правовідносин

В силу статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Як встановлено у статті 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Позивач звернувся до господарського суду, стверджуючи, що між ним, як банком, та відповідачем, як позичальником, було укладено кредитний договір, за яким у відповідача внаслідок невиконання своїх договірних зобов`язань утворилася заборгованість по тілу кредиту у розмірі 146890,85 грн, а також 29763,95 грн процентів та 32967,00 грн винагороди за кредитне обслуговування . Тож позивач просив суд стягнути з відповідача вказану суму, надавши до суду копії наведеного кредитного договору та суміжних, пов`язаних з виконанням сторонами своїх зобов`язань, документів.

З наданої банком копії кредитного договору N20.02., що датований 24.10.2019, вбачається, що сторонами договору, банком - АТ «Акцент-банк», та позичальником - ФОП Абдін Ваджик , узгоджено істотні умови кредитування (розділ А), предмет договору (розділ 1), права та обов`язки сторін (розділ 2), порядок розрахунків (розділ 4), відповідальність за невиконання зобов`язань договору (розділ 5), строк дії договору та порядок зміни його умов (розділ 6) та інші умови. Договір підписано у м. Кривий Ріг від імені банку керівником відділення № 447 Соколовою Світланою Леонідівною та ФОП Абдіном Ваджиком , проставлені печатки сторін.

Пунктом 1.1 договору визначено, що банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати позичальнику кредит у вигляді згідно з пунктом А1 цього договору (строковий кредит), з лімітом та на цілі, зазначені у п. А2 цього договору, не пізніше 5 днів з моменту, зазначеного у третьому абзаці п. 2.1.2 цього договору, в обмін на зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати процентів, винагороди, в обумовлені цим договором терміни.

Цим же пунктом визначено, що строковий кредит надається банком у безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника з подальшим перерахуванням за цільовим призначенням.

Ліміт договору, відповідно до пункту А2 договору становить 185000,00 грн на наступні цілі:

- 175768,50 грн на поповнення обігових коштів, придбання основних засобів;

- 9231,50 грн на сплату комісії за видачу кредитних коштів у випадках та у порядку, передбачених п.п. 2.1.5, 2.2.12 цього договору.

Пунктом А3 сторонами узгоджено наступне:

термін повернення кредиту - до 23.10.2021;

позичальник здійснює погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтетними (однаковими платежами в розмірі та в строки згідно з графіком платежів, що визначений у додатку № 1 цього договору;

ануїтетний платіж включає в себе погашення частини основної суми кредиту та процентів за його користування. Щомісячний ануїтетний платіж розраховується за формулою:

сума щомісячного ануїтетного платежу = сума кредиту за Договором ((1+процентна ставка за місяць) строк кредитування (міс. )* Процентна ставка за місяць)/((1+ Процентна ставка за місяць) строк кредитування (міс.)-1); Сума щомісячного платежу за %=(залишок заборгованості за Кредитом річна Процентна ставка/кількість днів поточного року). Кількість днів в місяці, який передує сплаті ануїтетного платежу;

сума щомісячного платежу за основним боргом = сума щомісячного погашення кредиту-сума щомісячного платежу за% Згідно зі ст. 212, 651 Цивільного кодексу України (далі- «ЦКУ») у випадку порушення Позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених цим Договором, Банк на свій розсуд, починаючи з 91-го дня порушення будь-якого із зобов`язань має право змінити умови цього Договору, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому банк направляє позичальнику письмове повідомлення із зазначенням дати терміну повернення кредиту. У випадку непогашення Позичальником заборгованості за цим Договором у термін, зазначений у повідомленні, уся заборгованість, починаючи з наступного дня дати, зазначеної у повідомленні, вважається простроченою. У випадку погашення заборгованості у період до закінчення 90 днів (включно) з моменту порушення будь-якого із зобов`язань, кінцевим терміном повернення кредиту є 23.10.2021.

Пунктом А6 договору сторони узгодили, що за користування кредитом позичальник оплачує фіксовані проценти у розмірі 23,88 %.

В цьому ж пункті договору зафіксовано, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання позичальником зобов`язань, передбачених п. 2.2.13 цього договору, банк збільшує процентну ставку на 2% річних за кожен випадок невиконання та/або неналежного виконання. При цьому банк направляє позичальнику письмове повідомлення із зазначенням підстави порушення зобов`язань, передбачених п. 2.2.13 цього договору, і дати початку нарахування підвищених процентів. За умови відновлення виконання позичальником зобов`язань, передбачених п. 2.2.13 цього договору. Позичальник за користування кредитом сплачує проценти у розмірі 23,88% річних.

Пункт А8 закріплює, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно, виходячи з фактичних залишків заборгованості за позичковим рахунком, фактичної кількості днів у місяці, 360 днів у році, та процентної ставки, передбаченої договором. При цьому день видачі та день повернення кредиту вважаються одним днем (метод визначення днів для нарахування процентів "факт/360").

Якщо ануїтетний платіж не буде здійснено у відповідну дату згідно з Графіком платежу, то заборгованість за Кредитом та/або процентами вважається простроченою на наступний день.

Пунктом А10 договору визначено, що позичальник щомісячно сплачує банку винагороду за кредитне обслуговування у розмірі 0,99% річних від суми зазначеного у пункті А2 цього договору ліміту у поточну дату сплати процентів. Сплата винагороди здійснюється у гривні. Розрахунок здійснюється щоденно. Нарахування винагороди здійснюється у дату сплати.

Пунктом А11 узгоджено, що позичальник сплачує банку винагороду за управління фінансовим інструментом у розмірі 4,99% річних від суми встановленого у пункті А2 цього договору ліміту. У випадку збільшення розміру ліміту по цьому договору, позичальник додатково сплачує винагороду у розмірі 4,99% від суми збільшення ліміту. Сплата винагороди здійснюється у гривні. Нарахування винагороди здійснюється у дату сплати. Датою сплати є дата встановлення, а також дата збільшення ліміту по цьому договору.

Пунктом 2.2 договору на позичальника покладені обов`язки, зокрема, повернути кредит у терміни встановлені договором, сплатити проценти за користування кредитом, сплатити банку винагороду відповідно до умов договору.

Також позичальник відповідно до пункту 2.4 договору наділений правом здійснювати дострокове погашення кредиту (як повне так і часткове), звертатися до банку для здійснення платежів з позичкового рахунку за наявності невикористаного залишку ліміту по цьому договору, погашати заборгованість, надавати банку цілодобово розрахункові документи на використання кредиту.

Банк у свою чергу в силу пункту 2.1 договору був зобов`язаний відкрити рахунки для обслуговування кредиту, надати кредит, забезпечити постачальника консультаційними послугами. Також пунктом 2.3 договору банк наділявся правом відмовити у видачі кредиту у випадку відсутності вільних грошових коштів, списувати кошти з поточних рахунків позичальника і вимагати дострокового повернення суми кредиту, сплати процентів та винагород, при настанні умов, передбачених пунктом 2.3.2 (неотримання згоди на збільшення процентної ставки, порушення позичальником будь-якого зобов`язання, порушення судом справи про банкрутство позичальника, відсутності у банку вільних грошових коштів, смерті позичальника, порушення кримінальної відповідальності щодо позичальника).

Сторонами визначено, що за користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі, зазначені у пункті А6 договору (пункт 4.1), сплата процентів відбувається згідно пункту А8 договору (пункт 4.3), винагорода за кредитне обслуговування - згідно пункту А10 (пункт 4.5), винагорода за управління фінансовим інструментом - згідно пункту А11.

Додатком 1 договору "Графік погашення", узгоджено, що починаючи з 24.11.2019 по 23.10.2021 позичальник зобов`язувався щомісячно до 24 числа повертати частину кредиту, що включає саму частку кредиту, проценти, комісійні - 11636,91 грн щомісячно та 11637,09 грн в останній місяць (до 23.10.2021).

Додатковою угодою № 1 від 01.06.2020 до кредитного договору, сторони погодили змінити термін повернення кредиту (пункт А3) до 21.01.2022, внаслідок чого зазнав змін Графік погашення: щомісячний платіж до 24 числа кожного місяця 11649,46 грн з 24.05.2020 по 24.12.2021 та платіж 11494,52 грн в останній місяць до 21.01.2022. Вказана додаткова угода підписана та скріплена електронними підписами та електронними печатками сторін.

Додатковою угодою № 2 від 20.08.2020 сторони вчергове внесли зміни щодо терміну повернення кредиту (до 21.03.2022) і відповідно внесли зміни до Графіку погашення - щомісячний платіж з 24.09.2020 по 24.02.2022 у розмірі 11648,41 грн, а також останній платіж у розмірі 11503,03 грн. Додаткова угода № 2 підписана та скріплена електронними підписами та печатками сторін.

Суд зазначає, що частиною 3 статті 96 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Суд вбачає за можливе прийняти до уваги надані позивачем паперові копії електронних доказів, зокрема, наведених вище додаткових угод спільно з протоколами перевірки електронних підписів.

Висновки господарського суду

Статтею 11 ЦК України закріплено - цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Нормами ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Відповідно до ст.ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

За змістом положень ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до статей 251, 252 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до меморіального ордеру № TR.12847556.24965.64999 від 24.10.2019 на рахунок позичальника було перераховано 175768,50 грн. Призначення платежу: видача кредиту згідно договору N20.02.000000016 від 24/10/2019.

З наданої банком виписки з рахунку відповідача за період з 24.10.2019 по 08.03.2023 вбачається, що 24.10.2019 банком нараховано комісію за кредитним договором у розмірі 9231,50 грн (дебет), яка була в цей же день погашена з рахунку позичальника.

Суд одразу ж костатує, що банком за договірними правовідносинами було надано 185000,00 грн кредиту.

Суд, перевіривши виписку з особового рахунку відповідача НОМЕР_2 (зазначений рахунок вказано у пункті А4 договору, як рахунок для обслуговування кредиту) за період з 24.10.2019 по 08.03.2023, яка долучена позивачем до позову, констатує, що з рахунку позичальника за договором N20.02. було сплачено банку 79121,50 грн.

Відповідачем за час розгляду справи у суді не було надано інших доказів виконання своїх обов`язків за кредитним договором.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з пунктами 2, 4, 5 частини другої статті 42 ГПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні.

За положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Зважаючи на вищевикладене суд зазначає, що наявні у матеріалах справи докази не свідчать про належне виконання відповідачем умов договору N20.02., враховуючи те, що сплачена за користування кредитом сума у 79121,50 грн не покриває тіло кредиту (185000,00 грн), а також суму обов`язкових платежів за договором, таких як проценти у розмірі 23,88 % річних, винагорода за кредитне обслуговування у розмірі 0,99 % річних (від суми ліміту договору) та винагороди за управління фінансовим інструментом у розмірі 4,99 % річних (від суми ліміту договору).

Досліджуючи позовну заяву, суд зазначає, що у прохальній частині позову банк вказав, що заборгованість складається також з 0,00 грн пені та 0,00 грн штрафу. Незважаючи на те, що у позовній заяві представник позивача посилався на умови договору щодо стягнення пені (пункт А7 договору) та штрафу (пункт 5.8 договору), суд не вбачає за необхідне наповнювати рішення у справі обґрунтуванням щодо можливості нарахування заявленої суми штрафу та пені, вираховувати розмір можливої пені та штрафу, оскільки заявлена у прохальній частині позову сума дорівнює нулю, а відтак стягнення пені і штрафу не входить до предмету позовних вимог.

Представником позивача також зазначалося (1) про право банку збільшувати ставку річних за кожен випадок невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань на 2%, (2) про право банку змінювати умови договору, встановивши інший термін повернення кредиту, починаючи з 91-го дня невиконання позичальником будь-яких зобов`язань за договором, (3) про можливість банку зажадати дострокове повернення кредиту.

В той же час, представник позивача не вказував на випадки збільшення процентних ставок, на обставину змінення банком умов договору, на встановлення інших термінів повернення кредиту. Суд чергове наголошує, що у відповідності до ГПК України сторона повинна належним чином доводити перед судом підстави своїх вимог. Саме цитування умов договору або положень цивільного законодавства не є доведенням своєї позиції перед судом.

Позивач у позовній заяві вказав "на адресу відповідача направлялась претензія, яка своєчасно та в повному обсязі не виконана". Самої претензії, її завіреної копії, доказів направлення до суду не подано.

В той же час, суд бере до уваги, що разом з позовом позивачем було подано заяву про розгляд справи за відсутності позивача, без участі представника, де вказано, що всі необхідні докази є матеріалах справи.

Суд вбачає за необхідне вказати, що відповідно до положень частини першої статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки позивач вважав, що поданих до справи доказів є достатньо для розгляду його вимог - суд вважає за можливе продовжити розгляд цієї справи, самостійно з`ясувавши підставність заявлених перед судом вимог.

Співставляючи між собою умови договору, узгоджений між сторонами Графік погашення у всіх наявних редакціях, а також посилання позивача на істотні умови договору, суд наголошує, що відповідно до пункту А3 позичальник здійснює повернення кредиту ануїтетними платежами (рівними). Відповідно до графіку погашення у останній редакції, ануїтетний платіж кожного місяця становив 11648,41 грн (останній платіж обліковувався, як остаток і дорівнював 11503,03 грн).

Суд зазначає, що щомісячний ануїтетний платіж включав у себе суму кредиту до погашення (яка щомісячно збільшувалась), сума відсотків до погашення (яка пропорційно до суми кредиту щомісяця зменшувалась) та суму винагороди за кредитне обслуговування.

Враховуючи те, що відповідачем не було дотримано строків погашення всіх платежів, що вбачається з виписки по рахунку Абдіна Ваджика , суд вбачає за необхідне зазначити, що у відповідності до пункту А8 існує необхідність перерахунку процентів річних, розмір яких зафіксовано у Графіку погашення, оскільки такі проценти вираховуються виходячи з фактичних залишків заборгованості за кожен день.

Разом з тим, сторонами при погодженні суми винагороди за кредитне обслуговування у Графіку закріплено, що така винагорода становить 1831,50 грн щомісячно. Суд перевірив суми, що можливі до зарахування у вигляді винагороди. До таких платежів слід віднести:

- винагорода за відкриття позичкового рахунку, що відповідно до пункту А9 договору становить 0 (нуль) грн;

- винагорода за кредитне обслуговування, що відповідно до пункту А10 договору становить 0,99 % річних від суми ліміту договору;

- винагорода за управління фінансовим інструментом, що відповідно до пункту А11 договору становить 4,99 % річних від суми ліміту договору.

Суд підсумовує, що загальна сума винагороди за рік становить 5,98 % річних від суми ліміту договору, тобто 11063,00 грн (185000,00 грн * 5,98). Якщо поділити вказаний річний об`єм винагороди на 12 (кожен місяць року), то виявляється, що сума щомісячної винагороди банку має бути еквівалентна 921,92 грн. Тож суд наголошує на наявності значної похибки при визначенні у Графіку погашення суми винагороди, як 1831,50 грн, оскільки розмір такої винагороди суперечить умовам договору і є майже вдвічі більшим за суму, що мала б бути відшкодована як винагорода за пунктами А9, А10, А11 кредитного договору.

Тож зважаючи на виявлену судом помилку щодо розміру щомісячної винагороди, щодо необхідності перерахунку розміру процентів та зважаючи на неоплату кредиту у строки, що визначені у графіку суд вважає за необхідне самостійно провести можливі до нарахування суми залишку неповернутого кредиту за договором, процентів та винагороди, беручи до уваги визначені у Графіку та Договорі кінцеві терміни оплати.

Провівши розрахунок остатків непогашених сум, що зафіксовані у виписці з рахунку відповідача, у відповідності до періодів, що уточнені до графіку суд зазначає, що відповідачем було повністю і вчасно повернуто частини взятого кредиту у листопаді та грудні 2019 року, а також у січні та лютому 2020 року. Як вбачається з наданої банком додаткової угоди № 1, наступним місяцем оплати за лютим 2020 року є червень 2020 року. У червні 2020 року відповідачем здійснено чергову оплату за договором.

Додатковою угодою № 2 сторони погодили, що наступним місяцем оплати кредиту після червня 2020 року є вересень 2020 року, за який, відповідно до наявних у справі виписок, відповідачем здійснено проплату в повному обсязі. В цій же додатковій угоді закріплено, що кінцевий термін повернення кредиту був 21.03.2022 року. Як вбачається з матеріалів справи, починаючи з жовтня 2020 року відповідач не здійснював жодних платежів. Станом на 25.10.2020 за відповідачем уже обліковується заборгованість по оплаті боргу. Оскільки ним не було здійснено жодних інших проплат у відповідності до графіку та згідно узгодженого терміну до 21.03.2022 - неповернута сума кредиту становила 146892,45 грн. Неповернута сума боргу розрахована, як загальний розмір всіх непроведених платежів після вересня 2020 року, що зафіксовані у останній редакції Графіку, що підписаний сторонами.

Оскільки позивач просив стягнути з відповідача 146890,85 грн, а розрахована судом сума залишку за тілом кредиту є більшою - суд задовольняє зазначену вимогу у заявленому до стягнення розмірі та стягує з позичальника 146890,85 грн основного боргу.

У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За приписами статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Суд вбачає за необхідне зазначити, що відповідно до проведених судом розрахунків, починаючи з 25.10.2020 по 21.03.2022 (кінцевий термін оплати) розмір процентів річних (23,88%), що можуть бути нараховані позичальнику в цей період становить суму більшу, ніж заявлена позивачем, оскільки неповернута сума боргу починаючи з жовтня 2020 року становила 146892,45 грн. При цьому позивач заявляв до стягнення суму процентів, як 29763,95 грн. Оскільки суд при розгляді справи, не може виходити за межі позовних вимог заявлена до стягнення сума підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до проведених судом розрахунків розмір винагороди за пунктами А9, А10, А11 договору за цей же період еквівалентний 15543,19 грн, оскільки загальний розмір відсотків річних становить 5,98 (за обслуговування, за управління фінансовим інструментом), а вказані нарахування здійснюються на суму ліміту договору (185000,00 грн), що визначений у пункті А2, а не залишкової суми неповернутого кредиту. Тож визначена судом сума підлягає стягненню з відповідача.

Між тим, оскільки з наданих позивачем розрахунків вбачається, що він продовжував здійснювати нарахування процентів та винагороди після визначеного договором періоду кредитування, суд вважає за необхідне зазначити наступне: Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 вказала: очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.

За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

Пунктом 12 частини 3 статті 2 ГПК України закріплено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Судові витрати відповідно до статті 123 ГПК України складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи на професійну правничу допомогу та інших витрат, що пов`язані з вчиненням сторонами необхідних процесуальних дій. За змістом статті 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позову на 91,68%, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача частину судового збору пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 2460,69 грн.

В силу частини 5 статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути Фізичної особи-підприємця Абдіна Ваджика ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-банк» (49074, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вулиця Батумська, будинок 11, ) 146890,85 грн залишку неповерненої суми кредиту за договором від 24.10.2019 N20.02., 29763,95 грн процентів, 15543,19 грн винагороди за обслуговування та управління фінансовим інструментом та 2460,69 грн судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України.

Рішення підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 20.07.2023.

Суддя А.Ф. Черногуз