ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2023 р. Справа№ 910/8556/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Разіної Т.І.

Тарасенко К.В.

за участю секретаря судового засідання Кузьменко А.М.

представники:

від позивача: Танасогло О.М. в режимі відеоконференції

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма "Кодима"

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2022

у справі № 910/8556/22 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Кодима"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна енергетична група"

про стягнення 944 890,92 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Кодима" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна енергетична група" про стягнення 944 890,92 грн, з яких: 929 973,14 грн - сума попередньої оплати, 13 987,81 грн - 3 % річних, 929,97 грн - штраф, у зв`язку з порушенням умов договору поставки нафтопродуктів № 400 від 22.08.2021.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до умов договору поставки, укладеного між сторонами, позивач здійснив попередню оплату товару. Проте у строки, визначені договором відповідач не поставив товар.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.12.2022 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю акту звірки між сторонами та відсутністю доказів направлення позивачем відповідачу претензії, з огляду на що, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що строки на повернення коштів позивачу не розпочалися та відповідно такий обов`язок у відповідача не виник.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю агрофірма "Кодима" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2022 у справі № 910/8556/22 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Апеляційна скарга та письмові пояснення з доповненнями до письмових пояснень мотивовані тим, що судом першої інстанції помилково не було взято до уваги те, що законодавством не визначено чітку форму пред`явлення вимоги покупця про повернення передоплати за непоставлений товар, тому останній може здійснювати своє право будь-яким шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, або шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову.

За таких обставин, на думку позивача, звернення ним до суду з даним позовом є одним із варіантів вимоги в розумінні ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України.

Таким чином, враховуючи, що відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання по поставці товару в строк, встановлений договором, у зв`язку з чим у останнього виникло зобов`язання повернути позивачу суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) з 01.03.2022, позивач правомірно звернувся з вимогою в судовому порядку.

Також у письмових поясненнях позивач посилався на судова практику викладену Верховним Судом України у постанові від 28.11.2011 у справі №3-127гс11 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11 в якій вказано, що обмеження позивача у праві на судовий захист шляхом відмови у позові за відсутності доказів попереднього його звернення до продавця з вимогами, оформленими в інший спосіб, ніж позов, фактично буде призводити до порушення принципів верховенства права, доступності судового захисту.

Разом з цим, до суду апеляційної інстанції від позивача надійшло клопотання про приєднання доказів, в якому скаржник просив суд: долучити до матеріалів справи претензію позивача від 19.07.2022 з доказами направлення її відповідачу та поновити позивачу процесуальний строк на подання цієї претензії до суду.

Узагальнений виклад позицій відповідача по справі

Відповідач не скористався правом подати письмовий відзив на апеляційну скаргу. Неподання відзиву не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті, що насамперед узгоджується ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2023 у справі № 910/8556/22 призначено повторний автоматизований розподіл, у зв`язку з перебуванням судді Михальської Ю.Б. у відпустці. Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/8556/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Разіна Т.І., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма "Кодима" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2022 у справі № 910/8556/22 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів: Разіної Т.І., Тарасенко К.В.; розгляд справи вирішено здійснювати за раніше визначеною датою та часом - 31.05.2023.

В судове засідання, яке відбулося 31.05.2023, з`явився представник позивача в режимі відеоконференції.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд апеляційної інстанції не повідомив.

Як свідчать матеріали справи, відповідач був повідомлений належним чином, а саме шляхом направлення процесуального документу на його електронну адресу в підсистемі "Електронний суд", що в свою чергу, підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доставку електронного документа.

Також слід зазначити, що інформація про судове засідання була оприлюднена на офіційному веб-порталі "Судової влади України", тому відповідач не був позбавлений об`єктивної можливості дізнатися про дату судового засідання, користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до вказаного сайту.

Враховуючи, що явка представника відповідача у судове засідання судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за наявними матеріалами та за відсутності представника відповідача.

В судовому засіданні представник позивача підтримав подане ним раніше до суду апеляційної інстанції клопотання про приєднання доказів та просив суд його задовольнити.

Розглянувши клопотання представника позивача про приєднання до матеріалів справи доказів, судова колегія вважає за необхідним зазначити про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2023 було встановлено строк до 27.02.2023 щодо подання сторонами будь-яких заяв, пояснень, клопотань та заперечень.

За матеріалами справи, представник позивача звернувся 26.04.2023 до суду апеляційної інстанції з клопотанням про приєднання документа до матеріалів справи, без мотивування причин, за яких відповідне клопотання не могло бути подано в строк зазначений в ухвалі суду апеляційної інстанції від 26.04.2023.

Відповідно до ст. 207 Господарського процесуального кодексу України головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Враховуючи, що позивачем не було порушено питання про поновлення строку на подання його клопотання, судова колегія керуючись ч. 2 ст. 207 Господарського процесуального кодексу України, дійшла висновку про залишення без розгляду клопотання позивача про приєднання доказів до матеріалів справи.

Також в судовому засіданні представник позивача підтримав свою апеляційну скаргу та просив суд апеляційної інстанції її задовольнити у повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

27.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю агрофірма "Агрофірма Кодима" (покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Центральна енергетична група" (постачальник, відповідач) укладено договір постачання нафтопродуктів № 400 (надалі - договір) відповідно до предмету якого, постачальник зобов`язується передати у власність покупцю нафтопродукти: бензин А-92, бензин А-95, дизельне паливо, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар (п.п. 1.1, 1.2 договору).

Згідно з п. 2.2 договору сторони домовилися, що номенклатура товару, його кількість, ціна встановлюються сторонами за спільною згодою на основі заявки покупця й зазначаються в розрахункових документах (рахунках-фактурах) та у відвантажувальних документах (видаткових накладних) на товар, котрі являються специфікацією у розумінні ст. 266 Господарського кодексу України та складають невід`ємну частину договору.

Відповідно до п. 3.1 договору товар поставляється погодженими партіями, у відповідності із заявками покупця на постачання тої чи іншої партії товару. Заявка вважається оформленою покупцем належним чином, якщо в ній зазначено найменування, кількість, ціна товару та якщо вона була надіслана постачальнику письмово (факсом або електронною поштою). У разі вивезення товару транспортними засобами покупця в заявці також зазначається графік подачі транспортних засобів в рамках строку поставки, передбаченому п. 3.6 даного договору. В разі вивезення товару транспортними засобами постачальника у заявці вказується пункт розвантаження транспортного засобу.

Належним чином оформлена заявка є підставою для оформлення постачальником рахунку-фактури. Постачання товару підтверджується первинними документами (видатковою накладною), які підписані уповноваженими представниками обох сторін.

Пунктом 3.4 договору визначено, що на основі наданої покупцем заявки, постачальник до кінця робочого дня, наступного за днем надання заявки, оформляє і направляє покупцю рахунок-фактуру. Рахунок-фактура дійсний до сплати протягом З (трьох) банківських днів, після його оформлення.

За змістом п. 3.5 договору постачальник забезпечує поставку товару протягом 5 робочих днів після отримання від покупця заявки на поставку товару.

Перехід права власності на товар відбувається в момент передачі.

Моментом передачі товару вважається дата фактичного переходу товару, що підтверджується підписанням накладних на отримання товару покупцем (п. 3.7 договору).

За змістом п. 4.4 договору розрахунки по договору між сторонами здійснюються в безготівковій формі, шляхом перерахування покупцем грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Пункт 4.5 договору - оплата здійснюється згідно рахунку-фактури постачальника.

Відповідно до п. 4.6 договору зобов`язання покупця щодо оплати товару виникають з моменту здійснення постачальником поставки товару згідно з п. 3.5 даного договору, а у випадку, коли сторони домовились про попередню оплату товару - з моменту виставлення постачальником рахунка-фактури.

Договір набирає чинності з моменту його укладення та діє до 31.12.2021, а в частині розрахунків до їх повного проведення. Якщо жодна із сторін не заявить про розірвання договору, договір вважається автоматично пролонгованим на тих самих умовах (п. 10.1 договору).

Судом першої інстанції встановлено, а матеріалами справи підтверджено, що відповідачем на виконання умов договору було виставлено рахунок на оплату № 134 від 22.02.2022 за дизельне паливо у кількості 24 022 л., та № 135 від 22.02.2022 за бензин А-92 у кількості 5 000 л., на суму 769 953, 14 грн, та 160 020, 00 грн відповідно.

Згідно платіжних доручень №№ 5089, 5090 від 23.02.2022 позивач перерахував оплату за товар на підставі виставленого відповідачем рахунку на загальну суму 929 973,14 грн.

Проте, відповідач свої зобов`язання з поставки товару на суму 929 973,14 грн не виконав.

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача з даним позовом до суду першої інстанції про стягнення з відповідача суми попередньої оплати, 3 % річних та штрафу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.12.2022 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

В силу вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

В силу вимог ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу вимог ч. 1 ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення ст. 538 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Враховуючи, що законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову (близька за змістом правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постановах від 07.02.2018 у справі № 910/5444/17 та від 20.02.2019 у справі № 912/2275/17).

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції було помилково не враховано те, що позивачем у даній справі обрано такий варіант поведінки як повернення суми попередньої оплати товару шляхом пред`явлення вимоги у формі позову.

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані.

При цьому, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 910/12382/17; п. 68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19).

Таким чином, судова колегія дійшла висновку про те, що у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України з наступного дня після спливу строку поставки.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, оскільки позивачем було проведено попередню оплату за товар за договором, тобто у відповідача в силу умов договору виник обов`язок з поставки товару у строк, передбачений умовами договору, тобто до 01.03.2022.

Однак, відповідачем порушено взяте на себе за договором зобов`язання щодо поставки товару та не здійснено поставку товару на суму 929 973,14 грн у строк, передбачений умовами договору.

Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи скаржника стосовно того, що у позивача в силу приписів ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України виникло право вимагати повернення суми попередньої оплати.

З огляду на викладене, позовна вимога в частині стягнення суми попередньої оплати в розмірі 929 973,14 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Окрім вищевикладеного, позивачем заявлено до стягнення 13 987,81 грн - 3 % річних та 929,97 грн - штрафу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст. 524, 533-535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Таким чином, ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено можливість стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення саме грошового зобов`язання.

За змістом ст. 509, 524, 533-535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Вказані висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висвітленими у постановах від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц.

Тобто правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі ч. 2 ст. 625 цього Кодексу (п. 73-74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 № 918/631/19).

Перевіривши розрахунок розміру 3 % річних, судовою колегією встановлено, що вказаний розрахунок є арифметичним правильним.

Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського процесуального кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Статтею 611 Цивільного кодексу України зазначено, що одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Згідно п. 6.4 договору, у випадку умисного порушення строків поставки товару, постачальник на вимогу покупця сплачує штраф у розмірі 0,1% від вартості товару, поставку якого прострочено, що складає суму 929,97 грн.

Перевіривши розрахунок розміру штрафу, колегією суддів встановлено, що вказаний розрахунок є арифметичним вірним.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам учасникам по справі та не здійснив аналіз вище наведених положень Цивільного кодексу України, внаслідок чого припустився помилкового висновку про відмову у позові.

За встановлених апеляційним судом обставин справи рішення місцевого господарського суду, яке прийняте при невідповідності висновків суду обставинам справи, призвело до порушення норм матеріального права, внаслідок чого підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Доводи наведені позивачем у апеляційній скарзі, колегія суддів вважає документально обґрунтованими та такими, що неналежним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді даної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: не з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, крім того не з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Судові витрати

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма "Кодима" задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2022 у справі № 910/8556/22 - скасувати.

Прийняти нове рішення:

"Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна енергетична група" (02000, місто Київ, вулиця Хохлових Сім`ї, будинок 15; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Кодима" (66004, Одеська область, Подільський район, село Лисогірка, вулиця Польова, будинок 15; ) суму грошових коштів попередньої оплати у розмірі 929 973,14 грн (дев`ятсот двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят три грн 14 коп.), 3 % річних у розмірі 13 987,81 грн (тринадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят сім грн 81 коп.), штраф у розмірі 929,97 грн (дев`ятсот двадцять дев`ять грн 97 коп.), витрати по сплаті судового збору за подання позову в розмірі 11 338,69 грн (одинадцять тисяч триста тридцять вісім грн 69 коп.)."

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна енергетична група" (02000, місто Київ, вулиця Хохлових Сім`ї, будинок 15; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Кодима" (66004, Одеська область, Подільський район, село Лисогірка, вулиця Польова, будинок 15; ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 13 606,42 грн (тринадцять тисяч шістсот шість грн 42 коп).

Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

Матеріали справи № 910/8556/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 17.07.2023 після виходу суддів із відпустки.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Т.І. Разіна

К.В. Тарасенко