РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.07.2023Справа № 910/15360/21
За позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Глорія Парк", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пролего Естейт", м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "КИЇВРЕСУРСБУД", м. Київ

про витребування майна з чужого незаконного володіння та зобов`язання вчинити дії, -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Халупний А.В. (адвокат за ордером серії ВХ№1029675 від 28.06.2022 року);

від відповідача: Стеценко Т.М. (адвокат за ордером серії АІ№1156718 від 28.09.2021 року);

від третьої особи: не з`явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

20.09.2021 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Глорія Парк" (позивач) звернулось до суду з позовною заявою про:

- витребування з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "Пролего Естейт" (відповідач) допоміжні приміщення, які незаконно вибули з володіння співвласників, а саме: приміщення №104 у секції "Д" на першому поверсі багатоквартирного будинку № 1 по вулиці Олександрівська міста Києва - колясочну, загальною площею 12,03 кв.м.; приміщення №105 у секції "Д" на першому поверсі багатоквартирного будинку № 1 по вулиці Олександрівська міста Києва - шафа тепломереж, загальною площею 1,24 кв.м.; приміщення №105 у секції "Е" на першому поверсі багатоквартирного будинку №1 по вулиці Олександрівська міста Києва - колясочну, загальною площею 10,21 кв.м.

- зобов`язання відповідача відновити первісний стан захоплених приміщень допоміжних приміщень, які незаконно вибули з володіння співвласників, а саме: приміщення №104 у секції "Д" на першому поверсі багатоквартирного будинку №1 по вулиці Олександрівська міста Києва - колясочну, загальною площею 12,03 кв.м.; приміщення № 105 у секції "Д" на першому поверсі багатоквартирного будинку №1 по вулиці Олександрівська міста Києва - шафа тепломереж, загальною площею 1,24 кв.м.; приміщення №105 у секції "Е" на першому поверсі багатоквартирного будинку №1 по вулиці Олександрівська міста Києва - колясочну, загальною площею 10,21 кв.м.

Ухвалою від 22.09.2021 року позовну заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Глорія Парк" залишено без руху та встановлено строк на усунення недоліків позовної заяви - 10 (десять) днів з дня вручення ухвали.

06.10.2021 року до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 30.11.2021.

02.11.2021 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позов про витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) має пред`являти саме власник, однак позивач не є власником майна, яке ним витребовується і ніколи ним не був, оскільки власником спірних приміщень є саме відповідач. Окрім того, приміщень, які позивач намагається витребувати неіснує, оскільки вони були лише передбачені в проекті, однак під час введення будинку в експлуатацію побудовані не були.

В підготовчому засіданні 30.11.2021 судом було продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 01.02.2022.

06.01.2022 до суду від позивача надійшла заява про зміну предмета позову.

20.01.2022 до суду від відповідача надійшов відзив на заяву позивача про зміну предмета позову в якому вказує на те, що вищевказана заява є безпідставною та необґрунтованою.

28.01.2022 до суду від відповідача надійшла заява відповідно до якої він просить відмовити у задоволенні позову з урахуванням заяви про зміну предмета позову.

Ухвалою від 01.02.2022 року заяву про зміну предмету позову було повернуто без розгляду.

В підготовчому засіданні 01.02.2022 року в справі було оголошено перерву до 01.03.2022 року.

Однак підготовче засідання 01.03.2022 року не відбулось у зв`язку з введенням на території України воєнного стану.

Засідання 01.03.2023 року не відбулось у зв`язку з введенням на території України воєнного стану, у зв`язку з чим ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2022 підготовче засідання у справі призначено на 05.07.2022.

22.06.2022 до суду від відповідача надійшли заперечення на клопотання про призначення експертизи та відзив на заяву про зміну предмету позову.

05.07.2022 до суду від позивача надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що допоміжні приміщення є спільною власністю співвласників багатоквартирного будинку, а тому позов, в даному випадку, є цілком правомірним та вказує на належність позивача в даній справі. Щодо належного способу захисту, позивачем зазначено, що оскільки відповідач добросовісний набувач правомірним є витребування у нього майна, а не визнання правочинів щодо спірного майна недійсними.

В підготовчому засіданні 05.07.2022 судом було оголошено перерву до 02.08.2022.

11.07.2022 до суду від позивача надійшло клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

21.07.2022 до суду від відповідача надійшли заперечення на клопотання про призначення судової експертизи та письмові пояснення.

29.07.2022 до суду від відповідача надійшло клопотання про долучення висновку експерта та клопотання про витребування доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.08.2022 залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю "КИЇВРЕСУРСБУД" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача та відкладено підготовче засідання до 20.09.2022.

В підготовчому засіданні 20.09.2022 судом було відмовлено в задоволенні заяви позивача про зміну предмету позову та оголошено перерву до 01.11.2022.

21.09.2022 до суду від відповідача надійшло клопотання про витребування доказів.

01.11.2022 до суду від позивача надійшло клопотання про приєднання висновку експерта.

В підготовчому засіданні 01.11.2022 протокольною ухвалою судом було постановлено не розглядати клопотання позивача про проведення експертизи та оголошено перерву до 20.12.2022.

30.11.2022 до суду від відповідача надійшли заперечення на висновок експерта та клопотання про витребування доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2022 витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОМІСТО" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Київресурсбуд" належним чином засвідчені копії: Акт готовності об`єкта до експлуатації від 22.11.2022; Технічний паспорт на 1-й поверх збудованого та зданого в експлуатацію житлово-офісно-торгівельного комплексу з підземним паркінгом (ЖК "Глорія парк") на проспекті Перемоги, 90/1 у Шевченківському районі міста Києва секція "Д" будинок №1, вул. Олександрівська, 1, м. Київ, поверху 1, за адресою: м. Київ, вул. Олександрівська, буд. 1; Технічний паспорт на 1-й поверх збудованого та зданого в експлуатацію житлово-офісно-торгівельного комплексу з підземним паркінгом (ЖК "Глорія парк") на проспекті Перемоги, 90/1 у Шевченківському районі міста Києва секція "Е" будинок №1, вул. Олександрівська, 1, м. Київ, поверху 1, за адресою: м. Київ, вул. Олександрівська, буд. 1; Проектну документацію на 1-й поверх збудованого та зданого в експлуатацію житлово-торгівельного комплексу з підземним паркінгом (ЖК "Глорія парк") на проспекті Перемоги, 90/1 у Шевченківському районі міста Києва секція "Д" будинок №1, вул. Олександрівська, 1, м. Київ, поверху 1, за адресою: м. Київ, вул. Олександрівська, буд. 1; Проектну документацію на 1-й поверх збудованого та зданого в експлуатацію житлово-торгівельного комплексу з підземним паркінгом (ЖК "Глорія парк") на проспекті Перемоги, 90/1 у Шевченківському районі міста Києва секція "Е" будинок №1, вул. Олександрівська, 1, м. Київ, поверху 1, за адресою: м. Київ, вул. Олександрівська, буд. 1; Експлікацію приміщень на 1-й поверх збудованого та зданого в експлуатацію житлово-торгівельного комплексу з підземним паркінгом (ЖК "Глорія парк") на проспекті Перемоги, 90/1 у Шевченківському районі міста Києва секція "Д" будинок №1, вул. Олександрівська, 1, м. Київ, поверху 1, за адресою: м. Київ, вул. Олександрівська, буд. 1; Експлікацію приміщень на 1-й поверх збудованого та зданого в експлуатацію житлово-торгівельного комплексу з підземним паркінгом (ЖК "Глорія парк") на проспекті Перемоги, 90/1 у Шевченківському районі міста Києва секція "Е" будинок №1, вул. Олександрівська, 1, м. Київ, поверху 1, за адресою: м. Київ, вул. Олександрівська, буд. 1.

Також в підготовчому засіданні 20.12.2022 судом було оголошено перерву до 21.02.2023.

21.02.2023 до суду від позивача надійшли письмові пояснення щодо заперечень на висновок експерта.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.02.2023 повідомлено учасників справи про те, що підготовче засідання призначене на 21.02.2023 не відбудеться у зв`язку з проходженням суддею Морозовим С.М. навчання в Національній школі суддів України. Наступне засідання у справі призначено на 21.03.2023 о 10:30 год.

06.03.2023 до суду від відповідача надійшла заява про вжиття заходів відносно представника позивача.

Ухвалою від 21.03.2023 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.05.2023 року.

В засіданні 02.05.2023 року в справі оголошено перерву до 04.07.2023 року.

В судовому засіданні 04.07.2023 року оголошено в справі вступну та резолютивну частини рішення.

У засіданнях здійснювалась фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачем зазначено, що задля забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного тримання та використання спільного майна, співвласниками житлових/нежитлових приміщень багатоквартирних будинків за адресами: вул. Олександрівська, 1, вул. Нивська, 2-Л, вул. Нивська, 4-Г міста Києва було прийнято рішення створити об`єднання співвласників багатоквартирного будинку.

За результатами проведення загальних зборів у відповідності до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» 28.02.2019 року в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено запис про проведення державної реєстрації юридичної особи ОСББ «ГЛОРІЯ ПАРК»».

К вказано в позовній заяві, за відсутності технічної документації на будинки правлінням ОСББ «ГЛОРІЯ ПАРК» було проведено технічний аудит (огляд) будинку №1 по вул. Олександрівська в місті Києві на підставі наявної проектної документації на предмет його відповідності даній проектній документації (стадія «Р» план мереж водопроводу і каналізації на будівництво щодо об`єкта «Будівництво житлово-офісно-торгівельного комплексу з підземним паркінгом на проспекті Перемоги, 90/1 у Шевченківському районі міста Києва», секція «Д» і «Е» (далі також -проектна документація).

За результатами вказаного технічного аудиту (огляду), було виявлено, що відповідно до проектної документації на Будинок №1:

- у секції «Д» даного Будинку №1, приміщення якої належать відповідачу, приміщення №104 на першому поверсі - колясочні і № 105 на першому поверсі - шафа тепломереж, має статус допоміжних приміщень і призначені для обслуговування будинку №1.

- у секції «Е» даного Будинку №1, приміщення якої належать відповідачу, приміщення №105 на першому поверсі - колясочна, має статус - допоміжного приміщення і призначені для обслуговування Будинку № 1.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначив, що згідно до наявної у нього проектної документації:

- у групі приміщень №1, загальною площею 223,1 кв. м. за адресою: м. Київ, вулиця Олександрівська, будинок 1, приміщення 1, знаходяться на першому поверсі приміщення №104 - колясочна (секція «Д») і приміщення № 105 - шафа тепломереж (секція «Д»), що є допоміжними приміщеннями і не можуть знаходитись у складі приміщення 1 за адресою: м. Київ, вулиця Олександрівська, будинок 1, яке перебуває у власності відповідача;

- у групі приміщень №2, загальною площею 190,5 кв. м, за адресою: м. Київ, вулиця Олександрівська, будинок 1, приміщення 2, знаходиться на першому поверсі приміщення №105 - колясочна (секція «Е»), що є допоміжним приміщенням і не може знаходитись у складі приміщення 2 за адресою м. Київ, вулиця Олександрівська, будинок 1, яке перебуває у власності відповідача.

Отже, позивач вказує, що відповідач, знехтувавши правами співвласників багатоквартирного будинку, незаконним шляхом здійснив захоплення приміщень загального користування, допоміжних приміщень будинку №1, на які розповсюджувалась спільна сумісна власність співвласників, а тому, дані приміщення не можуть привласнюватися без згоди інших співвласників. Більш того, відповідач не тільки захопив у власність місця загального користування, але й почав здійснювати активні дії щодо розпорядження присвоєним приміщенням, так як ні співвласники будинку, ні представники ОСББ «ГЛОРІЯ ПАРК» не мають доступу до зазначених приміщень, що є неприпустимим.

Таким чином, на даний час місця загального користування, допоміжні приміщення, які призначені для обслуговування будинку №1 по вулиці Олександрівська в місті Києві, незаконно перебувають у приватній власності відповідача, в результаті чого позивач просить у судовому порядку витребувати з незаконного володіння відповідач вказані приміщення та зобов`язати останнього відновити первісний стан захоплених приміщень.

Відповідач заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначає, що зазначені приміщення не існують та не можуть бути витребувані позивачем, а також, що товариство у законному порядку набуло у власність нежитлові приміщення, які не увійшли у обсяг замовлення на будівництво, і забудовник у законному порядку відчужив їх на користь відповідача.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частиною 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

У рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004р. Конституційного суду України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч.1 ста.4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Щодо порушеного права господарський суд зазначає, що таким слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Одночасно, слід зазначити, що згідно ч. 1 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно приписів ст.9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами зазначених документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 під охоронюваними законом інтересами необхідно розуміти прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Отже, охоронюваний законом інтерес є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони.

Отже підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову. Аналогічних висновків дійшов Верховний суд України в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі №3-649гс15.

Звертаючись до суду позивач зазначив, що у ОСББ «Глорія парк» відсутня технічної документація на будинки у зв`язку з чим правлінням проведено технічний аудит (огляд) будинку №1 по вул. Олександрівська в місті Києві і встановлено, що на підставі проектної документації (стадія «Р» план мереж водопроводу і каналізації на будівництво щодо об`єкта «Будівництво житлово-офісно-торгівельного комплексу з підземним паркінгом на проспекті Перемоги, 90/1 у Шевченківському районі міста Києва», секція «Д» і «Е») у секції «Д» даного Будинку №1, приміщення які належать відповідачу, приміщення №104 на першому поверсі - колясочні і № 105 на першому поверсі - шафа тепломереж, має статус допоміжних приміщень і призначені для обслуговування будинку №1 та у секції «Е» даного Будинку №1, приміщення які належать відповідачу, приміщення №105 на першому поверсі - колясочна, має статус - допоміжного приміщення і призначені для обслуговування Будинку № 1.

Таким чином, на думку позивача, на підставі наявності в проектній документації нежитлових приміщень, які, при цьому, відсутні в технічному паспорті на нежитлові приміщення в житловому будинку №1 гр. приміщень №1 та №2 по вул. Олександрівська в м. Києві (копія міститься в матеріалах справи), відповідачем протиправно переобладнано вказані приміщення і їх захоплено.

Як встановлено судом, Товариство з обмеженою відповідальністю «Пролего Естейт» є власником на праві приватної власності нежитлових приміщень:

- групи приміщень №1, загальною площею 223,1 кв.м., (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 391) у багатоквартирному будинку, за адресою: м. Київ, вулиця Олександрівська, будинок 1, приміщення 1;

- групи приміщень №2, загальною площею 190,5 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 391) у багатоквартирному будинку, за адресою: м. Київ, вулиця Олександрівська, будинок 1, приміщення 2.

Зазначені обставини визнано позивачем у поданих до суду поясненнях по суті спору та зазначено представником позивача в усних поясненнях у судовому засіданні 04.07.2023 року.

Згідно з положеннями статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

За змістом статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до частини першої статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Так, невизнання цивільного права полягає в запереченні наявності у особи суб`єктивного цивільного права, зокрема, на майно, на право користування майном, яке безпосередньо не спричиняє шкоду суб`єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі особи, як власника суб`єктивного права.

Право особи на власність підлягає захисту протягом усього часу наявності у особи титулу власника, що відповідає правовим позиціям з постанов Верховного Суду України від 05.10.16 у справі №916/2129/15 та у постанові ВС від 29.03.18 року у справі № 904/10673/16 (постанова КЦС у складі ВС, 29.08.19, справа №367/7450/16-ц (провадження №61-30449св18)).

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності в судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно.

Наведене узгоджується з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у його постановах від 02.05.2018 у справі № 914/904/17, від 27.06.2018 у справі № 904/8186/17, від 11.04.2019 у справі № 910/8880/18, та висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у її постанові від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19).

За правилами ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Отже особа, яка ставить питання про витребування майна на свою користь на цій правовій підставі, повинна в першу чергу довести наявність у неї права власності на спірне майно. Такі ж права має і користувач майна, який здійснює свої права на законних підставах.

За правилами ст. 396 ЦК України (про захист речових прав на чуже майно) встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу (про захист права власності).

Застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.

Відповідач по справі не заперечував, що спірне майно знаходиться у нього, однак заперечив доведеність позивачем його права власності на це майно, що є підставою для витребування майна з чужого незаконного володіння за ст. 387 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 р. у справі № 653/1096/16-ц вказала, що предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, що незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Тому для застосування статті 387 ЦК України необхідною умовою є доведеність позивачем того факту, що він є власником нерухомого майна і таке право власності підтверджене правовстановлюючими документами. Особа, яка звернулась до суду з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що перебуває у володінні відповідача без належної правової підстави.

Згідно положень ст. 400 ЦК України недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.

Однак матеріали справи не містять відповідних правовстановлюючих документів на позивача, які беззаперечно підтверджують належність йому спірного майна на праві власності (спільної власності мешканців будинку) та відсутні докази набуття позивачем (мешканцями будинку) права спільної власності на спірне майно, коли та за якої правової підстави це відбулося.

При цьому, відсутність спірних приміщень в технічному паспорті на нежитлові приміщення в житловому будинку №1 гр. приміщень №1 та №2 по вул. Олександрівська в м. Києві, але наявність їх в проектній документації нежитлових приміщень, зазначеної позивачем, і набуття відповідачем їх власність від забудовника, не ставить відповідача в обов`язок доведення обґрунтованості наявності зазначених приміщень в реальному стані.

В наданому до матеріалів справи відповідачем висновку експерта №2207-046 від 29.07.2022 року зазначено, що передбачені проектом приміщення №105 секції Е та приміщення №104 секції Д фактично не були побудовані - тобто при будівництві будинку було змінено проектне рішення.

Зазначені обставини також не заперечені представником позивача у судовому засіданні 04.07.2023 року.

Окрім того, в наданому позивачем до матеріалів справи висновку експерта №919/10/2022 від 31.10.2022 року зазначено, що приміщення колясочної № 104 (загальною площею 12,03 кв.м) та шафи тепломереж №105 (загальною площею 1,24 кв.м) зазначені лише в робочій документації з будівництва «Житлово-офісного торговельного комплексу з підземним паркінгом, за адресою: просп. Перемоги, 90/1 в Шевченківському районі міста Києва» секція Д (шифр 1402-ЕТР-5 та 1402-ЕТР-6).

Найбільш поширеними похідними способами набуття права власності юридичними особами є набуття права власності на підставі правочинів (стаття 334 ЦК України) та у порядку правонаступництва (стаття 107 ЦК України).

Згідно чинного законодавства наявність приміщень у проектній документації та відсутність їх в технічному паспорті не є підставою та доказом виникнення у особи права власності на це майно та права на витребування цього майна.

Фактична відсутність нежитлових приміщень в збудованому та прийнятому в експлуатацію будинку та наявність їх в проектній документації не доводить наявність у позивача права власності на спірне майно, та як наслідок, доводить відсутність у позивача порушеного майнового права, що виключає аргументованість пред`явлених позовних вимог.

Суду не надано доказів, фактичної наявності нежитлових приміщень в збудованому та прийнятому в експлуатацію будинку, окрім як в проектній документації, що не є доказом порушення відповідачем прав позивача.

Отже, з огляду на означені обставини, позовні вимоги в медах даної справи, підлягають залишенню без задоволення.

При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що згідно зі статтею 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип диспозитивності у господарському процесі означає, що процесуальні правовідносини виникають, змінюються і припиняються за ініціативи безпосередніх учасників спірних матеріальних правовідносин, які мають можливість за допомогою господарського суду розпоряджатися процесуальними правами і спірним матеріальним правом.

Отже, слід зауважити, що під час розгляду спору, суд обмежений предметом та визначеними позивачем підставами позовних вимог.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того,

вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від

27 вересня 2001 року).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як такі, що не спростовують висновків суду щодо відсутності достатніх підстав для задоволення позовних вимог.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене в сукупності, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними, у зв`язку з чим відсутні підстави для їх задоволення.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір, у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, покладається на позивача.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Залишити за Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Глорія Парк" судовий збір, сплачений до державного бюджету.

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складене 14.07.2023 року.

Суддя С. МОРОЗОВ