УХВАЛА

м. Київ

12.07.2023Справа № 910/11943/20
За заявою Фермерського господарства "Аркадія" про видачу дубліката наказу у справі

за позовом Фермерського господарства "Аркадія"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хафко"

про стягнення 347268,00 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін не викликались

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство "Аркадія" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хафко" про стягнення 347268,00 грн. заборгованості, з яких: 341668 грн. основного боргу, 1120 грн. три проценти річних та 4480 грн. пені, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач порушив умови виконання грошового зобов`язання за договором поставки № 7/СН від 23.06.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання), справу визнано малозначною.

Рішенням Господарського суду міста Києва № 910/11943/20 від 12.01.2021 року позовні вимоги Фермерського господарства "Аркадія" задоволено повністю. Вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хафко" (01014, м. Київ, вул. Землянська, 28/15; ідентифікаційний код 33137956) на користь Фермерського господарства "Аркадія" (55472, Миколаївська обл., Братський р-н, с. Іванівка, вул. Садова, 5; ідентифікаційний код 30126339) 341668 (триста сорок одну тисячу шістсот шістдесят вісім) грн. основного боргу, 4480 (чотири тисячі чотириста вісімдесят) грн. пені, 1120 (одну тисячу сто двадцять) грн. трьох процентів річних, а також 5209 (п`ять тисяч двісті дев`ять) грн. 02 коп. витрат зі сплати судового збору.

08.02.2021 року на виконання рішення Господарського суду міста Києва № 910/11943/20 від 12.01.2021 року видано відповідний наказ.

07.07.2022 в системі "Електронний суд" Фермерським господарством "Аркадія" сформовано заяву про видачу дублікату наказу.

Суд розглянув заяву стягувача про видачу дублікату наказу та встановив, що наказ був пред`явлений до виконання та згідно постанови про приватного виконавця від 16.12.2021 ВП № НОМЕР_1 був повернутий стягувачу. Як зазначає заявник постанова приватного виконавця від 16.12.2021 ВП № НОМЕР_1 з оригіналом наказу від 08.02.2021 № 910/11943/20 до стягувача не надходила, в зв`язку з чим зроблено висновок про його втрату. Строк пред`явлення наказу від 08.02.2021 № 910/11943/20, з урахуванням обставин щодо пред`явлення його до виконання до 16.12.2024. Тобто станом на дату звернення стягувача з заявою про видачу дублікату наказу, строк його пред`явлення до виконання не сплинув.

Згідно практики Верховного Суду стягувач не зобов`язаний обгрунтовувати свою заяву та наводити причини втрати наказу. Підставою для видачі дублікату наказу є обставини втрати цього наказу, про що було зазначено заявником.

Із заявою про видачу дублікату наказу стягувач звернувся до спливу строку для пред`явлення його до виконання.

Відповідно до п.19.4 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) як джерело права.

Отже, у вирішенні питання про видачу дубліката судового наказу суди повинні враховувати правові принципи, визначені Конвенцією, які знаходять своє розширене тлумачення в рішеннях Європейського суду.

Так, у рішенні Європейського суду в справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України (заява № 48553/99) від 25.07.2002 зазначено, що відповідно до його прецедентної практики право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 § 1, повинне тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права, як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлене під сумнів ("Брумареску проти Румунії").

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до рішення Європейського суду у справі "Агрокомплекс проти України" (заява № 23465/03) від 06.10.2011 існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу (серед інших рішень, рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, та інші справи, зазначені в цій).

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим пунктом статті 1 Першого протоколу (справа "Юрій Миколайович Іванов проти України", заява № 40450/04, рішення від 15.10.2009).

Виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як невід`ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу ("Бурдов проти Росії", комюніке Секретаря Суду 07.05.2002; рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997).

У п. 43 рішення Європейського суду від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Таким чином, виконання рішення є обов`язковим елементом права на справедливий суд, та сума заборгованості, яка присуджена судом є підґрунтям для "законного сподівання" позивача на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи.

З огляду на вказане судом встановлено, що оскільки наказ Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 № 910/11943/20 втрачено, а строк пред`явлення його до виконання не сплинув, то заява про видачу дублікату наказу підлягає задоволенню повністю.

Керуючись ч. 2 ст. 232, ст. ст. 233, 234, 235, п. 19.4. Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Заяву Фермерського господарства "Аркадія" про видачу дублікату наказу Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 № 910/11943/20 задовольнити.

2. Видати дублікат наказу Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 № 910/11943/20 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хафко" (01014, м. Київ, вул. Землянська, 28/15; ідентифікаційний код 33137956) на користь Фермерського господарства "Аркадія" (55472, Миколаївська обл., Братський р-н, с. Іванівка, вул. Садова, 5; ідентифікаційний код 30126339) 341668 (триста сорок одну тисячу шістсот шістдесят вісім) грн. основного боргу, 4480 (чотири тисячі чотириста вісімдесят) грн. пені, 1120 (одну тисячу сто двадцять) грн. трьох процентів річних, а також 5209 (п`ять тисяч двісті дев`ять) грн. 02 коп. витрат зі сплати судового збору.

3. Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання суддею та може бути оскаржена в порядку та строк, встановлені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.В.Усатенко