УХВАЛА

м. Київ

17.07.2023Справа № 910/15043/21 (910/11191/23)
Суддя Господарського суду міста Києва Мандичев Д.В., розглянувши заяву розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідністю «Комплекс Агромарс» арбітражної керуючої Сердюк Марини Миколаївни про забезпечення позову

За позовом розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідністю «Комплекс Агромарс» арбітражної керуючої Сердюк Марини Миколаївни (01033, м. Київ, вул. Сім`ї Прахових, 58/10, 2-ий поверх)

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн Комплекс» (02094, м. Київ, вул. Пожарського,3, ідентифікаційний код 42971976)

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаст Агро Інвест» (09201, Київська обл., Обухівський р-н., м. Кагарлик, вул. Став`янка, буд. 95; ідентифікаційний код 44068733)

3) Товариства з обмеженою відповідністю «Комплекс Агромарс» (02094, м. Київ, вул. Пожарського,3, ідентифікаційний код 30160757)

про визнання недійсними договорів та витребування майна з чужого незаконного володіння

в межах справи №910/15043/21

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Вінстар" (04074, м. Київ, вул. Резервна, 8, оф. 13, ідентифікаційний номер 44630056)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" (02094, м. Київ, вул. Пожарського,3, ідентифікаційний код 30160757)

про банкрутство

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва знаходиться справа №910/15043/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс".

13.07.2023 до Господарського суду м. Києва надійшла позовна заява розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідністю «Комплекс Агромарс» арбітражної керуючої Сердюк Марини Миколаївни до Товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн Комплекс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаст Агро Інвест», Товариства з обмеженою відповідністю «Комплекс Агромарс» про:

- визнання недійсним Договору купівлі-продажу комплексу від 13.01.2021, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №161;

- визнання недійсним Договору купівлі-продажу комплексу від 08.09.2021, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №7303;

- витребування на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» із чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаст Агро Інвест» наступного майна: Комплекс, загальною площею 11 191,4 кв.м., що розташований за адресою: Київська обл., м. Кагарлик, вул. Свято-Троїцька, 22, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 222, який розташований на земельній ділянці площею 5,3151 га з кадастровим номером :01:137:0002.

- припинення права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаст Агро Інвест» на наступне майно: Комплекс, загальною площею 11 191,4 кв.м., що розташований за адресою: Київська обл., м. Кагарлик, вул. Свято-Троїцька, 22, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 222, який розташований на земельній ділянці площею 5,3151 га з кадастровим номером :01:137:0002.

Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що під час виконання своїх обов`язків розпорядника майна щодо аналізу фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника, виявлено відчуження боржником на підставі Договору купівлі-продажу комплексу від 13.01.2021, що має ознаки фраудаторності, об`єкту нерухомого майна на користь пов`язаного із ним Товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн Комплекс», за ціною, що була нижче ринкової.

У подальшому, спірне нерухоме майно відчужено Товариством з обмеженою відповідальністю «Концерн Комплекс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаст Агро Інвест» за Договором купівлі-продажу комплексу від 08.09.2021, та зареєстровано за ним право власності.

Одночасно з позовною заявою розпорядник майна Товариства з обмеженою відповідністю «Комплекс Агромарс» арбітражна керуюча Сердюк Марина Миколаївна подала заяву про забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову зазначено, що на сьогоднішній день ТОВ «Фаст Агро Інвест» є власником спірного нерухомого майна та не обмежене у праві вчинення дій, направлених на його відчуження. Однак, у разі вибуття спірного об`єкту нерухомого майна з володіння особи, до якої заявлений позов про визнання недійсним договору та про витребування майна із незаконного володіння, виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог буде неможливим. При цьому, ТОВ «Фаст Агро Інвест» виступило майновим поручителем Сігала Євгена Яковича щодо повернення позики шляхом передачі в іпотеку спірного об`єкту нерухомості, може призвести до переоформлення права власності на спірне майно на третю особу.

Таким чином позивач просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на Комплекс, загальною площею 11 191,4 кв.м., що розташований за адресою: Київська обл., м. Кагарлик, вул. Свято-Троїцька, 22, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 222; заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема, Міністерству юстиції України, його територіальним органам, Департаменту державної реєстрації, нотаріусам та іншим органам, які виконують функції реєстрації, вчиняти будь-які дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації прав власності та інших речових прав, а також будь-які дії (в тому числі правочини) щодо відчуження, передачі у володіння, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інші) щодо Об`єкту нерухомості - Комплекс, загальною площею 11 191,4 кв.м., що розташований за адресою: Київська обл., м. Кагарлик, вул. Свято-Троїцька, 22, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 222.

За приписами статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позов. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

У той же час, метою забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, щодо захисту яких пред`явлено позов, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів і ускладнень ефективного захисту або поновлення оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся у випадку задоволення позову.

Суд наголошує, що заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Якщо позивач звернувся до суду з вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, тому в даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся (аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі №381/4019/18 вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини першої статті 137 ГПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать відповідачу або підлягають передачі або сплаті і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

За своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження та який триває до визначення подальшої долі відповідного майна. При вжитті такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном, та не позбавляється їх.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Отже, обрані розпорядником майна способи забезпечення позову полягають у накладенні арешту та заборони вчинення реєстраційних дій щодо нерухомого майна, яке виступало предметом відчуження за оспорюваними в межах даного спору договорами купівлі-продажу, та яке розпорядник майна просить повернути у володіння боржнику ТОВ «Комплекс Агромарс».

Судом ураховано, що накладення арешту на майно не завдасть шкоди та збитків відповідачу-2, як теперішньому власнику спірного майна, не позбавить його прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право реалізувати вказане майно третім особам.

Подібні за своїм змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15.10.2020 у справі № 915/373/20, від 03.12.2021 у справі № 910/4777/21.

Одночасно судом прийнято до уваги, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 22.02.1994 у справі "Раймондо проти Італії", ухвала щодо прийнятності від 07.11.2006 у справі "Адамчик проти Польщі", рішення у справах "Карамітров та інші проти Болгарії" від 10.01.2008 нагадував, що вилучення власності в інтересах судочинства, яке не позбавляє власника його майна, а тільки тимчасово припиняє його можливості користуватися та розпоряджатися цим майном, зазвичай пов`язане із здійсненням контролю за використанням власності, що охоплюється сферою застосування другого абзацу ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Отже, допускається накладення судами арешту або інших обмежень щодо розпорядження майном особи, за умови дотримання таких вищенаведених вимог, встановлених статтею 1 Першого протоколу до Конвенції як законність, пропорційність та загальний інтерес. Дана правова позиція відображена в постанові Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 910/13208/19.

Отже, заходи забезпечення позову (вимог), без застосування яких існує ризик такої зміни обставин, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь заявника вже не призведе до захисту прав або інтересів заявника, за яким він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені "правом на суд".

Частиною 1 статті 25 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що проведення реєстраційних дій (щодо реєстрації прав/обтяжень прав) зупиняється, зокрема на підставі судового рішення про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили.

Згідно із частиною 2 цієї статті Закону судове рішення або заява власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій реєструється у Державному реєстрі прав.

Відповідно до частини 3 статті 25 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор приймає рішення про відновлення реєстраційних дій на підставі судового рішення про скасування судового рішення, що було підставою для прийняття рішення про зупинення проведення реєстраційних дій та/або судового рішення про скасування заборони вчинення реєстраційних дій, або на підставі заяви власника об`єкта нерухомого майна про відкликання власної заяви про заборону вчинення реєстраційних дій, зареєстрованих у Державному реєстрі прав.

Відтак, заборона вчинення реєстраційних дій є одним із заходів забезпечення позову, який передбачений, зокрема, Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

У той же час, заборона державним реєстраторам вносити відповідні зміни до реєстру є тимчасовою та не має своїм наслідком будь-якого перешкоджання господарській діяльності власника спірного нерухомого майна. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.09.2021 у справі № 910/18567/20.

За наведених обставин, невжиття заявлених заходів забезпечення позову призведе до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, неможливості їх захистити в межах одного цього судового провадження без нових звернень позивача до суду в разі відчуження відповідачем-2 спірного нерухомого майна.

Відтак, визначені розпорядником майна способи забезпечення позову є адекватними та співмірними, мають логічний зв`язок з предметом позовних вимог, і можуть забезпечити ефективний захист прав або інтересів позивача в разі ухвалення рішення про задоволення позову.

Близька за змістом правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №904/2641/19, від 07.04.2023 у справі № 910/15043/21 (910/10070/22).

Щодо зустрічного забезпечення судом враховано правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 15.01.2019 року у справі №915/870/18, відповідно до якої суд не зобов`язаний в кожному випадку вживати заходи зустрічного забезпечення, оскільки ч. 1 ст. 141 Господарського процесуального кодексу України передбачено право суду, а не обов`язок вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідністю «Комплекс Агромарс» арбітражної керуючої Сердюк Марини Миколаївни про забезпечення позову у справі №910/15043/21 (910/11191/23) задовольнити повністю.

З метою забезпечення позову накласти арешт на Об`єкт нерухомості - Комплекс, загальною площею 11 191,4 кв.м., що розташований за адресою: Київська обл., м. Кагарлик, вул. Свято-Троїцька, 22, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 222.

Заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема, Міністерству юстиції України, його територіальним органам, Департаменту державної реєстрації, нотаріусам та іншим органам, які виконують функції реєстрації, вчиняти будь-які дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації прав власності та інших речових прав, а також будь-які дії (в тому числі правочини) щодо відчуження, передачі у володіння, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інші) щодо Об`єкту нерухомості - Комплекс, загальною площею 11 191,4 кв.м., що розташований за адресою: Київська обл., м. Кагарлик, вул. Свято-Троїцька, 22, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 222.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" дана ухвала є виконавчим документом.

Стягувач: розпорядник майна Товариства з обмеженою відповідністю «Комплекс Агромарс» арбітражна керуюча Сердюк Марина Миколаївна (01033, м. Київ, вул. Сім`ї Прахових, 58/10, 2-ий поверх; свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора №1744).

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фаст Агро Інвест» (09201, Київська обл., Обухівський р-н., м. Кагарлик, вул. Став`янка, буд. 95; ідентифікаційний код 44068733).

Дана ухвала дійсна для пред`явлення до виконання до 17.07.2026 (включно).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строк, встановлені статтями 254-257 ГПК України.

Суддя Д.В. Мандичев