ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2023 р. м. Житомир Справа № 906/397/23

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Машевської О.П.

за участю секретаря судового засідання: Звєрєвої С.Р.

за участю представників сторін:

від позивача: Консевич В.А., керівник, витяг з ЄДР від 05.06.23р., Гансецький В.В., адвокат, ордер серії АМ №1002684 від 03.04.23р.

від відповідача: Жмуцький М.В., адвокат, ордер серії АМ № 1044664 від 01.02.23р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю" Вал-Трансбуд" ( с. Оліївка, Житомирський район)

до Оліївської сільської ради ( с. Оліївка, Житомирський район)

про визнання недійсними та скасування розпорядження та рішення

Процесуальні дії по справі.

23.03.23р. через діловодну службу Господарського суду Житомирської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Вал-Трансбуд" (далі Позивач) до відповідача Оліївської сільської ради (далі Відповідач) з вимогами немайнового характеру:

- про визнання недійсним та скасування розпорядження Оліївського сільського голови №181-0/22 від 15.08.22р.;

- про визнання недійсним та скасування рішення 34 сесії 8 скликання №825 від 08.03.23р. в частині припинення дії Договору від 10.12.2019 року, укладеного між Оліївською сільською радою Житомирського району Житомирської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВАЛ-ТРАНСБУД".

Разом з позовною заявою подано 23.03.2023р. заяву про забезпечення позову (вх. № г/с 01-44/985/23).

Ухвалою суду від 24.03.23р. позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків.

Ухвалою суду від 24.03.23р. повернуто заяву про забезпечення позову без розгляду.

28.03.23р. надійшла заява Позивача про усунення недоліків позовної заяви разом з доказами сплати судового збору на суму 2 684, 00 грн.

Позовна заява вважається поданою 23.03.23р. (ч. 3 ст. 174 ГПК України).

Суд ухвалює відкрити загальне позовне провадження, стадія підготовче провадження.

Ухвалою суду від 28.03.23р. засідання призначено на "24" квітня 2023 р. о 14:30.

Одночасно із заявою про усунення недоліків Позивачем подано заяву від 28.03.23р. (вх. № г/с 01-44/1027/23) про забезпечення позову шляхом встановлення заборони Оліївській сільській раді Житомирського району Житомирської області вчиняти будь-які дії, пов`язані з поділом чи відчуженням земельної ділянки з кадастровим номером :08:001:2353 або передачею її у заставу, оренду, суборенду, емфітевзис, користування іншим особам ( надалі Заява про забезпечення позову від 28.02.23р.).

30.03.23 р. суд ухвалює задовольнити Заяву про забезпечення позову від 28.02.23р.

Розгляд справи 24.04.23р. о 14:30 год. не відбувся у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Машевської О.П.

Ухвалою від 24.04.23р. призначено підготовче засідання на 05.06.2023 р. о 14:30год.

31.05.23р. постановою Північно-західного апеляційного господарського суду ухвалу Господарського суду Житомирської області від 30.03.2023 у справі № 906/397/23 про забезпечення позову скасовано. Прийнято нове рішення, яким в задоволенні заяви Позивача про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою суду від 05.06.23р. відкладено підготовче засідання на 04.07.2023 р. о 14:30 год.

07.06.23р. Позивачем повторно подано заяву про забезпечення позову, аргументуючи це тим, що припинення речового права було здійснена власником земельної ділянки , Відповідачем 30.03.23р. о 16:00 год., тоді як ухвала суду про забезпечення позову від 30.03.23р. надіслана сторонам електронною поштою 30.03.23р. о 14:08год (а.с. 85-94).

08.06.23р. Позивачем подано доповнення до заяви про забезпечення позову (а.с.96-99), в якому додано фотокопії списку юридичних осіб, яким надано згоду на виготовлення документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок, в тому числі спірної земельної ділянки з кадастровим номером :08:001:2353.

Ухвалою від 09.06.23р. суд відмовив Позивачу у забезпеченні позову від 07.06.23р.

26.06.23р. видано наказ на примусове виконання постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 31.05.23р. про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАЛ-ТРАНСБУД" на користь Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області 2 684 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Щодо поданого клопотання Відповідачем 04.07.23р. про долучення доказів до матеріалів справи з проханням долучити до матеріалів справи, а саме: відповіді Державної екологічної інспекції Поліського округу № 3316/4-07 від 14.09.22р. на звернення Оліївської сільської ради № 738/02-03/22 від 09.09.22р., яке суд залишив без розгляду, варто зауважити наступне.

Відповідь Державної екологічної інспекції Поліського округу № 3316/4-07 датована 14.09.22р. Тобто у Відповідача була можливість надати доказ на етапі подання відзиву (ч. 2,3 ст. 80 ГПК України).

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та заначити: доказ, який н може бути поданий; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4ст. 80 ГПК України).

Щодо заяви Позивача від 04.07.23р. за № 11043 про долучення до матеріалів справи акту обстеження земельної ділянки від 07.06.23р., згідно якого, на спірній земельній ділянці не виявленого самовільного захоронення побутових або виробничих відходів, їх складування, зберігання із порушенням санітарно-гігієнічних норм, суд у задоволенні якої відмовив.

З положень ст. 80 ГПК України вбачається, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом доказів із порушенням встановленого строку, - наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи.

Позивач 04.07.23р. за вх. № 01-44/2195/23 подав колопотання про виклик свідків членів комісії, визначених у Акті від 15.08.22р.

Суд відмовив у задоволенні клопотання, аргументуючи наступним. Ч.1 ст.88 ГПК України визначено, що показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка. Ч.2 ст.88 ГПК України: у заяві свідка зазначаються ім`я (прізвище, ім`я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності), обставини, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень.

Крім того, ч.3 ст. 88 визначено, що підпис свідка на заяві посвідчується нотаріусом. Не вимагається нотаріальне посвідчення підпису сторін, третіх осіб, їх представників, які дали згоду на допит їх як свідків. Ч. 4 ст.88 ГПК України: заява свідка має бути подана до суду у строк, встановлений для подання доказів.

04.07.23р. в судовому засіданні суд перейшов до розгляду справи по суті у судовому засіданні, щодо чого надали письмову згоду (за вх. № 11049/23) представники сторін у справі, у відповідності до ч.6 ст.183 ГПК України: якщо під час підготовчого судового засідання вирішені питання, зазначені у частині другій статті 182 цього Кодексу, за письмовою згодою всіх учасників справи, розгляд справи по суті може бути розпочатий у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

Суд оголосив перерву до 11:00 год. 11.07.23р.

Після перерви судове засідання продовжено. Заслухавши вступне слово представників сторін, здійснивши безпосереднє дослідження доказів , заслухавши виступ представників у судових дебатах, після виходу суду з нарадчої кімнати оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду про часткове задоволення позову.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

23.03.23р. Позивачем подано позов до суду, в якому останній просить визнати недійсним та скасувати розпорядження Оліївській сільського голови № 181-0/22 від 15.08.22р.; визнати недійсним та скасувати рішення 34 сесії 8 скликання №825 від 08.03.23р, в частині припинення дії договору від 10.12.19р., укладеного між Оліївською сільською радою Житомирського району Житомирської області та ТОВ «ВАЛ-ТРАНСБУД» (а.с.1-7).

Позивач не погоджується з вказаним розпорядження Оліївського сільського голови № 181-0/22 від 15.08.22р., мотивуючи це наступним.

Створення комісії, яка здійснювала обстеження спірної земельної ділянки, розпорядженням за підписом секретаря Оліївської сільської ради, який тимчасово виконує обов`язки голови є безпідставними та незаконними, у відповідності до п.2 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Рішення про створення постійної чи тимчасової комісії контрольної комісії ради приймається депутатами на сесії сільської ради (ст.47-48 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Отже, з аналізу викладених норм Закону України " Про місцеве самоврядування в Україні" слідує висновок, що тимчасово виконуючий обов`язки голови Оліївської сільської ради вийшов за межі своїх повноважень та в порушення вказаного закону перейняв на себе повноваження депутатів Оліївської сільської ради, що робить розпорядження № 181-0/22 від 15.08.22р. незаконним та таким, що не тягне за собою юридичних наслідків , а створена комісія не мала правових підстав для проведення будь-яких перевірок та складання будь-яких актів.

В Акті обстеження земельної ділянки від 15.08.22р. викладено, що комісія в складі представників Оліївської сільської ради на виконання розпорядження сільського голови № 181-0/22 від 15.08.22р. провела обстеження земельної ділянки з кадастровим номером :08:001:2353. Під час обстеження, вищевказана комісія начебто встановила, що ТОВ "ВАЛ- ТРАНСБУД" було вчинено самовільне складування та захоронення виробничих та побутових відходів, на орендованій земельній ділянці, на відстані 3 метри від межі земельної ділянки, орієнтовним об`ємом 50 куб.м.

Позивач стверджує, що акт обстеження земельної ділянки від 15.08.22р. не містить жодних належних чи допустимих доказів, які підтверджують факт самовільного складування чи захоронення виробничих та побутових відходів і факт того, що саме складування або захоронення здійснене саме ТОВ «ВАЛ-ТРАНСБУД».

Такий акт є носієм доказової інформації про можливі порушення вимог законодавства суб`єктами господарювання, документом на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючий орган.

Крім того, Позивач зауважує, що його не було притягнуто жодним контролюючим органом до будь-якого виду відповідальності за начебто виявлені порушення, які зазначені в Акті обстеження земельної ділянки від 15.08.22р., що має викликати обґрунтований сумнів у справжності виявлених порушень.

Щодо припинення Договору рішенням 34 сесії 8 скликання № 825 від 08.03.23р., Позивач вказує, що відповідно до умов Договору, дія останнього припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором (п. 33 Договору).

В оскаржуваному Рішенні № 825 від 08.03.2023 зазначено, що розглянувши Договір оренди від 10.12.2019 та Акт обстеження земельної ділянки від 15.08.2022 , Оліївська сільська рада вирішила припинити дію зазначеного Договору оренди у зв`язку з невиконанням умов договору, а саме використання земельної ділянки не за цільовим призначенням (складування та захоронення виробничих та побутових відходів на орендованій земельній ділянці). Водночас, якщо Відповідач вважає, що Позивачем не виконувались певні обов`язки передбачені договором, він мав звернутись до суду з позовною заявою про припинення Договору оренди від 10.12.2019 шляхом його розірвання. На думку Позивача, п. 34 Договору оренди землі від 10.12.2019, про можливість розірвання даного договору в односторонньому порядку, стосується викладеного у п. 35 Договору, який підставою для зміни або розірвання договору передбачає перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи , а також реорганізація юридичної особи-орендаря.

До викладеного, Позивач доповнює, що у випадку використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, Оліївська сільська рада мала керуватись ч. 3 ст. 6-1 Закону України " Про державний контроль за використанням та охороною земель" , якою передбачено, що виконавчі органи сільських , селищних, міських рад набувають установлених законом повноважень із здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у разі прийняття відповідною радою рішення про здійснення такого контролю і реалізують функцію державного контролю за використанням та охороною земель через державних інспекторів з державного контролю за використанням та охороною земель відповідних рад.

Резюмуючи, Позивач зауважує, що внаслідок недотримання Відповідачем вимог чинного законодавства у сфері охорони земель та його контролю, законодавства про відходи та законодавства, що стосується місцевого самоврядування, вищезазначені Розпорядження, Акти, Повідомлення та Рішення, прийняті з порушенням, мають бути визнані недійсними.

Правовими підставами позову визначені: ст.ст. 26, 42, 47, 48, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування", ст. ст. 31, 32 Закону України "Про оренду землі", ст. 6-1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель".

Процесуальні підстави звернення: ч. 2 ст.4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

20.04.23р. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій Відповідач просить суд відмовити повністю у задоволенні позову ТОВ «ВАЛ-ТРАНСБУД» (а.с. 65-67).

Розпорядження Оліївського сільського голови про створення комісії було прийнято відповідно до чинного законодавства з метою реалізації управлінських функцій та повноважень.

Відповідач вважає, обраний Позивачем спосіб судового захисту не ефективним.

Рішення Оліївської сільської ради № 825 від 08.03.23р. прийнято відповідно до чинного законодавства та умов Договору, підстави визнання його недійсним та скасування відсутні.

На думку, Відповідача, доводи Позивача стосовно незаконності рішення сесії зводяться до наступного:

- необхідно було застосувати положення п.33 Договору, відповідно до якого дія Договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін, тому Оліївська сільська рада повинна була звернутись до суду із позовом про розірвання договору;

-п.34 Договору, який передбачає одностороннє розірвання договору, стосується п. 35 Договору.

Ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки п. 34 Договору не містить положення про те, що одностороннє розірвання договору можливе лише у випадках, передбачених п. 35 Договору.

А одностороннє розірвання договору можливе як у випадках передбачених п.32-33,35 Договору, так і в інших випадках передбачених законом.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

18.10.19р. на двадцять п`ятій сесії VII скликання Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для надання в оренду Товариству з обмеженою відповідальність «ВАЛ-ТРАНСБУД» (а.с.8). В додатку до рішення визначено список підприємств, яким затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду та встановлено розмір орендної плати за користування земельними ділянками (а.с. 9).

Судом встановлено, що 10.12.19р. між Позивачем та Відповідачем укладено договір оренди землі, відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості з кадастровим номером :08:001:2353, яка розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Оліївка, вул. Садова, 8. В оренду передається земельна ділянка загальною площею 1,8000 га (а.с. 10-14) (далі Договір).

П.8 Договору визначено, що договір укладено на 10 років (а.с.10).

Земельна ділянка передається в оренду для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства (п.15 Договору) (а.с.11).

Цільове призначення земельної ділянки J.11.02 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (п.16 Договору) (а.с.11).

П.17 Договору визначені умови збереження стану об`єкта оренди: використовувати орендовано земельну ділянку за цільовим призначенням, обумовленим цим договором.

Дія договору припиняється у разі (п.32 Договору):

- закінчення строку, на який його було укладено;

- придбання орендарем земельної ділянки у власність;

- викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом;

Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

П.24 Договору, серед іншого, визначено, що орендодавець має право вимагати від орендаря дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил, у тому числі місцевих правил забудови населених пунктів.

П. 27 Договору закріплено, зокрема, що орендар зобов`язаний використовувати орендовану земельну ділянку за цільовим призначенням; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства (а.с.13).

П.33 Договору визначені випадки припинення дії договору шляхом його розірвання за:

- взаємною згодою сторін;

- викупу орендарем земельної ділянки;

- рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок виконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використання, а також з інших підстав, визначених законом.

П.34 Договору встановлено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається (а.с.13).

10.12.19р. між Позивачем та Відповідачем підписано Акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (а.с.15).

15.08.22р. розпорядженням Оліївського сільського голови № 181-0/22 створено комісію по обстеженню земельних ділянок комунальної форми власності на предмет дотримання вимог у сфері поводження з виробними та побутовими відходами (а.с.16-17).

Як вбачається з матеріалів справи, 15.08.22р. складено Акт обстеження земельної ділянки з кадастровим номером :08:001:2353, яка розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Оліївка, вул. Садова, 8, яка знаходиться в оренді в ТОВ «ВАЛ ТРАНСБУД» (а.с 18). За результатами якого встановлено, що ТОВ «ВАЛ ТРАНСБУД» вчинено самовільне складування та захоронення виробничих та побутових відходів, на орендованій земельній ділянці, на відстані 3 метри від межі земельної ділянки, орієнтовним об`ємом 50 м кубічних. Також здійснено складування решти суміші ґрунту (не використаної при захороненні) на суміжній земельній ділянці за кадастровим номером :08:001:2670.

Також вказано, що комісія прийшла висновку про недотримання орендарем пп. 17, 24,27 Договору, неправомірно виконані роботи по утилізації виробничих та побутових відході, чим порушено ст. 46 Закону України «Про охорону земель» та ст. 33 Закону України «Про відходи».

Акт обстеження земельної ділянки орендарем не підписаний (а.с.18).

21.09.22р. Відповідач надіслав Позивачу лист за № 783/02-10/22, в якому повідомив про намір припинити Договір (а.с.19).

Також у листі Відповідач вказав, що акт обстеження направлено до Державної екологічної інспекції Поліського округу щодо усунення виявлених порушень вимог чинного законодавства.

Як встановлено судом 27.01.23р. Відповідач надіслав Позивачу повідомлення за № 86/02-03/23 про розірвання договору оренди землі від 10.12.19р., в якому вказано що договір оренди розірваний з 27 січня 2023 року (а.с. 20).

02.03.23р. Відповідач повторно надіслав повідомлення про розірвання договору оренди землі від 10.12.19р. (а.с.21).

08.03.23р. на тринадцять четвертій сесії VIII скликанні Оліївської сілької ради Житомирського району Житомирської області прийнято рішення про припинення договору оренди землі від 10.12.19р., номер запису про речове право 34621277 від 10.12.19р, на земельну ділянку площею 1,8000 га, :08:001:2353, цільове призначення для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємства переробної, машинобудівної та іншої промисловості (J.11.02), укладений між Оліївською сільською радою та ТОВ «ВАЛ-ТРАНСБУД», у зв`язку з невиконанням умов договору, а саме використання земельної ділянки не за цільовим призначенням (складування та захоронення виробничих та побутових відходів на орендованій земельній ділянці) (а.с.24).

17.03.23р. Відповідач надіслав лист повідомлення Позивачу за № 305/02-19/23, в якому вимагає від останнього повернути земельну ділянку згідно акту прийому-передачі від 10.12.19р. (а.с 26).

23.03.23р. Позивачем подано позов до суду, в якому останній просить визнати недійсним та скасувати розпорядження Оліївського сільського голови № 181-0/22 від 15.08.22р.; визнати недійсним та скасувати рішення 34 сесії 8 скликання №825 від 08.03.23р, в частині припинення дії договору від 10.12.19р., укладеного між Оліївською сільською радою Житомирського району Житомирської області та ТОВ «ВАЛ-ТРАНСБУД» (а.с.1-7).

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються, серед іншого, Законами України "Про охорону земель", "Про охорону навколишнього природного середовища", "Про відходи", Земельним кодексом України, тощо.

Відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються, зокрема, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища", Законом України "Про відходи", Законом України "Про охорону земель", Земельним кодексом України, а також іншим спеціальним законодавством.

Юридичні особи несуть цивільну відповідальність відповідно до законодавства за засмічення сільськогосподарських угідь та інших земель побутовими та іншими відходами (п.в ч. 1 ст.211ЗК України ).

Псування земель - забруднення їх хімічними, біологічними та радіоактивними речовинами, засмічення побутовими та іншими відходами (абз.14 статті 1 Закону України Про державний контроль за використанням та охороною земель)

Забруднення ґрунтів - накопичення в ґрунтах речовин, які негативно впливають на їх родючість та інші корисні властивості (абз.12 ч.2 ст. 1 Закону України Про охорону земель)

Підприємства, діяльність яких пов`язана з накопиченням відходів, зобов`язані забезпечувати своєчасне вивезення таких відходів на спеціальні об`єкти, що використовуються для їх збирання, зберігання, оброблення, утилізації, видалення, знешкодження і захоронення ( ч.2 ст. 46 Закону України Про охорону земель)

Забороняється несанкціоноване скидання і розміщення відходів у підземних горизонтах, на території міст та інших населених пунктів, на землях природно-заповідного та іншого природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, у межах водоохоронних зон та зон санітарної охорони водних об`єктів, в інших місцях, що може створювати небезпеку для навколишнього природного середовища та здоров`я людини (ч.3 ст. 46 Закону України Про охорону земель).

Суб`єкти права власності на відходи повинні вживати ефективних заходів для утилізації відходів, їх знешкодження або розміщення. Здійснення операцій у сфері поводження з відходами дозволяється лише за наявності дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами на визначених місцевими радами територіях із додержанням санітарних та екологічних норм у спосіб, що забезпечує можливість подальшого використання відходів як вторинної сировини і безпеку для навколишнього природного середовища та здоров`я людей ( ст. 55 Про охорону навколишнього природного середовища)

Викидання сміття у місцях, спеціально не пристосованих для цієї мети, тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Так, у ст. 42 ЗУ Про відходи зазначено, що особи, винні в порушенні законодавства про відходи, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільну чи кримінальну відповідальність за порушення встановленого порядку поводження з відходами, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища, прямого чи опосередкованого шкідливого впливу на здоров`я людини та економічних збитків. Однозначно, що викидання сміття у невстановленому для цього місці призводить до забруднення довкілля.

У випадку ж, якщо несанкціоноване розміщення відходів призвело до забруднення землі, то особа, винна у вчиненні таких дій підлягає адміністративній відповідальності за ст. 52 КУпАП. Ця норма закону зазначає, що псування сільськогосподарських та інших земель, забруднення виробничими та іншими відходами тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (від 340 грн. до 1360 грн.) і на посадових осіб, громадян суб`єктів підприємницької діяльності від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (від 850 грн. до 1700 грн.).

Відповідно до статей 20, 21 Закону України «Про відходи» обов`язки щодо забезпечення ліквідації несанкціонованих і неконтрольованих звалищ відходів, здійснення контролю за діяльністю об`єктів поводження з відходами, складання й ведення реєстру об`єктів утворення відходів та видача дозволів на здійснення операцій у сфері поводження з відходами покладено на районні та обласні державні адміністрації та органи місцевого самоврядування.

В свою чергу, відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Здійснення державного нагляду (контролю) щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, регулюється Законом України від 05.04.2007 № 877-V Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, постановою КМУ від 19.04.2017 № 275, якою затверджено Положення про Державну екологічну інспекцію України.

Абзацами 2 і 3 статті 1 Закону № 877-V визначено, що державний нагляд (контроль) - це діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, прийнятного рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища, а заходи державного нагляду (контролю) - це планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

У частинах шостій та сьомій статті 7 вказаного Закону визначено, що за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю), у разі виявлення порушень вимог законодавства, складає акт.

За змістом зазначених норм слідує, що за результатом проведення перевірки орган державного нагляду (контролю) у разі виявлення правопорушення відносно суб`єкта господарювання та наявності підстав для вжиття заходів реагування на підставі акту складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення виявлених порушень.

Відповідно до ч. 5 ст. 7 Закону № 877-V, перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб`єкту господарювання копію посвідчення (направлення).

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) без посвідчення (направлення) на здійснення заходу та службового посвідчення не має права здійснювати державний нагляд (контроль) суб`єкта господарювання.

Суб`єкт господарювання має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходу, якщо вони не пред`явили документів, передбачених цією статтею.

Тобто, відповідно до вимог вищевказаних норм Закону, посадова особа повинна пред`явити і надати копію цього посвідчення (направлення) керівнику суб`єкта господарювання - юридичній особі. Разом з цим, Закон не містить обов`язкової вимоги вручення такого посвідчення (направлення) керівнику суб`єкта господарювання під підпис.

Таким чином, з приписів цього Закону вбачається, що суб`єкт господарювання повинен бути ознайомлений з посвідченням (направленням). Не пред`явлення посвідчення (направлення) на перевірку, надає суб`єкту господарювання можливість захищати своїх права шляхом не допуску посадових осіб для здійснення цієї перевірки.

Акт перевірки та акт обстеження засмічення, а також дії по проведенню перевірки, у разі допуску посадових осіб контролюючого органу до її проведення, не породжують правових наслідків для суб`єкта господарювання, оскільки акти є носіями доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог природоохоронного законодавства, на підставі яких приймається відповідне рішення контролюючого органу, а оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо складання актів та проведення перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі актів. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року по справі № 826/4278/14 та від 20 лютого 2018 року по справі № 803/1130/17.

У пунктах 3, 4 Методики визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України від 27 жовтня 1997 року № 171, визначено, що факти забруднення (засмічення) земель встановлюються уповноваженими особами, які здійснюють державний контроль за додержанням вимог природоохоронного законодавства шляхом оформлення актів перевірок, протоколів про адміністративне правопорушення та інших матеріалів, що підтверджують факт забруднення та засмічення земель.

Порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом (частина друга статті 188 ЗК України).

За змістом статті 2 Закону України від 19 червня 2003 року № 963-IV «Про державний контроль за використанням та охороною земель» (далі - Закон № 963-IV), серед основних завдань державного контролю за використанням та охороною земель є забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України.Органи, які здійснюють державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, проведення моніторингу родючості ґрунтів, визначені статтею 5 Закону № 963-IV.

Разом з тим, відповідно до ст. 6-1 Закону № 963-IV до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, а саме за:

виконанням власниками і користувачами земель комплексу необхідних заходів із захисту земель від заростання бур`янами, чагарниками;

дотриманням режиму експлуатації протиерозійних, гідротехнічних споруд, а також вимог законодавства щодо збереження захисних насаджень і межових знаків;

виконанням землевласниками та землекористувачами вимог щодо використання земель за цільовим призначенням, розміщенням, проектуванням, будівництвом, введенням в дію об`єктів, що негативно впливають на стан земель, експлуатацією, збереженням протиерозійних гідротехнічних споруд, захисних лісонасаджень.

Згідно з ч. 3 цієї статті Закону № 963-IV виконавчі органи сільських, селищних, міських рад набувають установлених законом повноважень із здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у разі прийняття відповідною радою рішення про здійснення такого контролю і реалізують функцію державного контролю за використанням та охороною земель через державних інспекторів з державного контролю за використанням та охороною земель відповідних рад, кваліфікаційні вимоги до яких визначені статтею 10 цього Закону.

Згідно з ч. 5 цієї статті Закону № 963-IV у разі якщо сільські, селищні, міські ради не прийняли рішення про здійснення державного контролю за використанням та охороною земель та не забезпечили призначення державних інспекторів відповідних рад, повноваження рад у зазначеній сфері виконує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, до прийняття радами в установленому цим Законом порядку рішення про виконання радами повноважень із здійснення державного контролю за використанням та охороною земель.

Судом не встановлено, що Оліївською сільською радою прийнято рішення про здійснення державного контролю за використанням та охороною земель комунальної форми власності та забезпечено призначення державних інспекторів з державного контролю за використанням та охороною земель.

Окрім того, Оліївська сільська рада - є органом місцевого самоврядування і діяльність його регламентована приписами Конституції України та ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні".

Частинами 1, 2 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Постійні комісії ради створюються у відповідності до ст.47 Закону України «Про місцеве самоврядування», зокрема: постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету. Перелік, функціональна спрямованість і порядок організації роботи постійних комісій визначаються регламентом відповідної ради та Положенням про постійні комісії, що затверджується радою з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" щодо реалізації повноважень ради у здійсненні державної регуляторної політики постійними комісіями відповідної ради.

Повноваження створення тимчасових комісій передбачено статтею 48 Закону України «Про місцеве самоврядування», в якій зазначено, що тимчасові контрольні комісії ради є органами ради, які обираються з числа її депутатів для здійснення контролю з конкретно визначених радою питань, що належать до повноважень місцевого самоврядування. Контрольні комісії подають звіти і пропозиції на розгляд ради. Рішення про створення тимчасової контрольної комісії ради, її назву та завдання, персональний склад комісії та її голову вважається прийнятим, якщо за це проголосувало не менше однієї третини депутатів від загального складу ради.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 26 Закону «Про місцеве самоврядування» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання як утворення і ліквідація постійних та інших комісій ради, затвердження та зміна їх складу, обрання голів комісій.

Також Регламентом Оліївської сільської ради VIII скликання від 24.12.20р., який є вільному доступі за посиланням: https://oliivska.gromada.org.ua/reglament-/, визначено ст. 34 Глава 1. Виключна компетенція ради. Розділ ІІІ. ПЛЕНАРНІ ЗАСІДАННЯ РАДИ, що виключно на пленарних засіданнях ради вирішуються питання, передбачені статтею 26 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні».

Згідно зі статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Підпунктами 6 та 15 пункту «а» частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку належить, зокрема: вирішення питань поводження з побутовими відходами, знешкодження та захоронення трупів тварин; затвердження схем санітарного очищення населених пунктів та впровадження систем роздільного збирання побутових відходів.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 54 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення) рада у межах затверджених нею структури і штатів може створювати відділи, управління та інші виконавчі органи для здійснення повноважень, що належать до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Організаційні засади реалізації повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад щодо здійснення державної регуляторної політики визначаються Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Відділи, управління та інші виконавчі органи ради є підзвітними і підконтрольними раді, яка їх утворила, підпорядкованими її виконавчому комітету, сільському, селищному, міському голові, голові районної у місті ради. Положення про відділи, управління та інші виконавчі органи ради затверджуються відповідною радою.

Згідно з частиною третьою статті 52 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільська, селищна, міська рада може прийняти рішення про розмежування повноважень між її виконавчим комітетом, відділами, управліннями, іншими виконавчими органами ради та сільським, селищним, міським головою (у тому числі з метою забезпечення надання адміністративних послуг у строк, визначений законом) в межах повноважень, наданих цим Законом виконавчим органам сільських, селищних, міських рад.

Суд поділяє доводи позивача про те, що з аналізу викладених норм Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», тимчасово виконуючий обов`язки голови Оліївської сільської ради вийшов за межі своїх повноважень, прийнявши оскаржуване розпорядження 181-0/22 від 15.08.22р.

Оскільки оскаржуване розпорядження голови Оліївської сільської ради № 181-0/22 від 15.08.22р. «Про створення комісії по обстеженню земельних ділянок комунальної форми власності на предмет дотримання вимог у сфері поводження з виробничими та побутовими відходами» містить всі ознаки індивідуального акта, а саме фактично встановлює норми, що застосовуються одноразово та стосовно визначеного кола осіб у сфері поводження з виробничими та побутовими відходами на земельних ділянках комунальної форми власності, тому такий акт повинен прийматись згідно передбаченої процедури прийняття, чого в даному випадку дотримано не було.

Крім того, розпорядження носить публічно-правовий характер, спір щодо якого підвідомчий адміністративній юрисдикції, з огляду на наступне.

Пункт 2 частини першої статті 4 КАС України визначає публічно-правовий спір, зокрема, як спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини першої статті 19 КАС України).

Суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Велика Палата Верховного Суду уже неодноразово висловлювала думку про те, що публічно-правовим вважається, зокрема, спір, в якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні, і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є виконання ним публічно-владних управлінських функцій саме у тих правовідносинах, в яких виник спір (див., наприклад, пункт 5.7 постанови від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17, пункти 28-30 постанови від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, пункт 19 постанови від 18 грудня 2019 року у справі № 826/2323/17; п.17 постанови від 26 лютого 2020 року у справі № 1240/1981/18

Суд прийшов до висновку про закриття провадження в частині визнання недійсним та скасування розпорядження голови Оліївської сільської ради № 181-0/22 від 15.08.22р. на підставі п.1 ч.1 ст.231 ГПК України.

У ч. 2 статті 231 ГПК України передбачено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Спір щодо законності розпорядження голови Оліївської сільської ради № 181-0/22 від 15.08.22р. підлягає розгляду Житомирським окружним адміністративним судом.

Велика Палата Верховного Суду нагадує, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих наслідків, на які воно спрямоване (постанови ВПВС від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (п. 39), від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17 (п. 6.27), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (п. 35), від 01 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (п. 52)). Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, як законного або протиправного (наприклад, у спорі про відшкодування шкоди, у спорі за віндикаційним позовом тощо), не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. Під час розгляду такого спору слід виходити з принципу jura novit curia «суд знає закони» (постанови ВПВС від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (п. 50), від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (п. 84), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (п.101) та інші). Тому суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її в мотивувальній частині судового рішення (постанова ВПВС від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (п.109).

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (переважно майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень ( постанова ВПВС від 20.03.2019 у справі № 910/2987/18).

За змістом п. 6 ч. 1 ст. 20 ГПК України до юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо визнання недійсними актів, що порушують права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю).

Згідно з ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Приписами ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" також передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Аналіз вищевказаних положень чинного законодавства України дає підстави для висновку, що необхідними умовами для визнання незаконним у судовому порядку правового акту індивідуальної дії органу місцевого самоврядування є:

1) позивач є власником або титульним володільцем певного майна;

2) права власника (титульного володільця) порушено і підставою цього порушення є видання правового акту;

3) такий акт не відповідає закону, тобто, має місце невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Суд враховує недопустимість органу влади зловживати своїми правами та повноваженнями, що викладено у ст. 13 ЦК України та презумпцію правомірності правочину - Договору оренди землі від 10.12.19р. (ст. 204 ЦК України), відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Водночас, як убачається із аналізу положень статей 12, 116, 122 Земельного кодексу України, пункту 34 частини 1 статті 26, статті 74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" у їх сукупності, прийняття органом місцевого самоврядування ненормативного акта породжує виникнення правовідносин, що пов`язані із реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів у сфері земельних правовідносин. Тобто рішення органу місцевого самоврядування є підставою виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків фізичних та юридичних осіб.

За змістом статей 152, 155 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування. Землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Отже, рішення органу місцевого самоврядування у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства.

Як встановлено судом за змістом п.1, 15 та 16 Договору оренди землі від 10.12.2019 року, земельну ділянку площею 1,800га, з кадастровим номером :08:001:2353, яка розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Оліївка, вул. Садова,8 надано ТОВ "ВАЛ-ТРАНСБУД" в оренду строком на 10 (десять) років для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства із земель за цільовим призначенням J.11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. За умовою п.3 Договору оренди землі від 10.12.2019 року, на земельній ділянці відсутні об`єкти нерухомості.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої на запит суду у формі інформаційної довідки № 327471712 від 30.03.23р., земельна ділянка площею 1,8000га, кадастровий номер :08:001:2353, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 220, номер відомостей про речове право 34621172, належить на праві комунальної власності Територіальній громаді в особі Оліївської сільської ради та перебуває з 10.12.2019 в оренді ТОВ "ВАЛ-ТРАНСБУД" зі строком дії до 10.12.2019 , номер запису про інше речове право 34621277. В межах земельної ділянки розташоване незавершене будівництво загальною площею 799,3 кв.м. з відсотком готовності 25%, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040, номер відомостей про речове право 48295627 , яке на праві власності зареєстровано за ТОВ "ВАЛ-ТРАНСБУД".

Умовами п. 33 Договору оренди землі від 10.12.2019 визначено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання, серед іншого, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором. Серед обов`язків орендаря, зокрема у п. 27: використовувати орендовану земельну ділянку за цільовим призначенням, - підстава яка вказана безпосередньо в оскаржуваному рішенні Оліївської сільської ради № 825 від 08.03.23р. "Про припинення дії договору оренди землі".

За доводами відповідача , укладаючи Договір оренди землі від 10.12.2019 за правилами ст. 627 ЦК України, позивач погодився на його умови, зокрема щодо можливості його одностороннього припинення ( розірвання) за умовою п. 34 Договору. Сільська рада скористалась цим правом.

Щодо п.34 Договору оренди землі від 10.12.2019: розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі №753/11000/14-ц від 18 квітня 2018 року застосував принцип Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав).

Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, має нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. При цьому це правило застосовується не тільки у випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою.

Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча й були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the diminant sinfluence of the party).

Аналіз змісту Договору оренди землі від 10.12.2019 свідчить, що правила, встановлені ст. 213 ЦК України, не дозволяють визначити зміст відповідної умови оренди земельної ділянки щодо розірвання дії договору в односторонньому порядку. Оскільки ці правила не дають можливості визначити справжній зміст відповідної умови щодо порядку проведення розірвання, потрібно застосовувати тлумачення Сontra proferentem.

Так, Договір оренди землі від 10.12.2019 укладено Оліївською сільською радою з ТОВ " ВАЛ-ТРАНСБУД" відносно земельної ділянки комунальної власності загальною площею 1,8000га з кадастровим номером :08:001:2353.

На виконання вимог статті 14 Закону України "Про оренду землі " в редакції, чинній станом на 10.12.2019, постановою Кабінету Міністрів України від 3 березня 2004 р. № 220 було затверджено Типовий договір оренди землі ( тут і надалі в редакції , чинній станом на 10.12.2019).

Типова умова п. 39 викладена в наступній редакції: "Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається (не допускається) (непотрібне закреслити). Умовами розірвання договору в односторонньому порядку є ____". За змістом виноски до цієї типової умови договору оренди землі законодавцем передбачено, що у разі передачі в оренду земельної ділянки (земельних ділянок) сільськогосподарського призначення може включатися вимога щодо дотримання орендарем екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів тощо.

У ч. 4 ст. 179 ГК України передбачено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

За загальним правилом зміна та розірвання господарських договорів допускається лише за згодою сторін у порядку, встановленому статтею 188 ГК України. Зміна та розірвання господарських договорів (припинення зобов`язання) саме в односторонньому порядку допускаються виключно з підстав, прямо передбачених відповідним законом або договором (аналогічна правова позиція викладена у постанові колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 № 916/1684/18).

Суд погоджується з доводами позивача про те, що в даному випадку дослідженню підлягає правомірність відмови Оліївської сільської ради від договору в односторонньому порядку на підставі пункту 34 Договору оренди землі від 10.12.2019 шляхом прийняття оскаржуваного рішення № 825 від 08.03.2023 "Про припинення дії договору оренди землі".

Однак у п.34 Договору оренди землі від 10.12.2019 не визначено умову (умови) для його розірвання в односторонньому порядку за ініціативою орендодавця щодо земельної ділянки для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, в тому числі, з підстав її використання не за цільовим призначенням внаслідок складування та захоронення виробничих та побутових відходів тощо.

За таких обставин, умова п.34 Договору оренди землі від 10.12.2019 як самостійна для прийняття оскаржуваного рішення рішення № 825 від 08.03.2023 "Про припинення дії договору оренди землі" застосуванню не підлягала.

Окрім того, як встановив суд, в обґрунтування наявності підстав для одностороннього припинення Договору оренди землі від 10.12.2019 Оліївська сільська рада посилається на акт обстеження земельної ділянки від 15.08.2022, який, за твердженням останньої, фіксує використання земельної ділянки не за цільовим призначенням (складування та захоронення виробничих та побутових відходів на орендованій земельній ділянці).

Однак, як вже мотивував суд, акт обстеження земельної ділянки від 15.08.2022 складено комісією , створеною розпорядженням Оліївського сільського голови № 181-0/22 від 15.08.2022, яке, як дійшов висновку суд, прийнято з перевищенням сільським головою повноважень в питанні утворення комісії по обстеженню земельних ділянок комунальної форми власності на предмет дотримання вимог у сфері поводження з виробничими та побутовими відходами .

Окрім того, оцінюючи акт обстеження земельної ділянки від 15.08.2022 за правилами статті 73 ГПК України, суд приймає до уваги , що юридичний факт - це передбачена нормами права конкретна життєва обставина (дія, подія) , котра є підставою для настання певних юридичних наслідків. Життєвий факт набуває ознак юридичного внаслідок юридичної кваліфікації. Питання факту це питання про те, чи була наявна/відсутня певна обставина, що має значення для вирішення певного спору. Фактичні обставини встановлюються через доказування ( подібний висновок викладено у п.7.10 постанови ВПВС від 01.09.2020 у справі № 907/29/19).

В акті обстеження земельної ділянки від 15.08.2022 зазначено, що в результаті обстеження земельної ділянки площею 1,8000га з кадастровим номером :08:001:2353 , комісія встановила, що на орендованій земельній ділянці ТОВ "ВАЛ-ТРАНСБУД" було вчинено самовільне складування та захоронення виробничих та побутових відходів на відстані 3 метри від межі земельної ділянки , орієнтовним об`ємом 50 куб.м, а також складування решти суміші ґрунту (не використаної при захороненні) на суміжній земельній ділянці з кадастровим номером :08:001:2670 (а.с. 18).

У п. 3.5 Методики визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України від 27 жовтня 1997 року № 171, передбачено, що При виявленні засмічення визначаються на місці обсяги засмічення відходами та інші показники, які необхідні для визначення розмірів шкоди. Згідно з п. 3.5.1. цієї Методики об`єм відходів (куб.м), що спричинили засмічення, встановлюють за об`ємними характеристиками цього засмічення через добуток площі засмічення земельної ділянки та товщини шару цих відходів. Товщину шару відходів ділянки визначають вимірюванням.

Суд погоджується з доводами позивача, що акт обстеження земельної ділянки від 15.08.2022 не є носієм доказової інформації підтвердження факту складування та захоронення виробничих та побутових відходів орієнтовним об`ємом 50 куб.м на відстані 3 метри від межі земельної ділянки, площею 1,8000га з кадастровим номером :08:001:2353. Слушними є доводи позивача про те, що комісія , яка проводила обстеження орендованої ним земельної ділянки не є контролюючим органом , який може робити висновки про не дотримання орендарем умов Договору оренди землі від 10.12.2019 та порушення норм Законів України "Про охорону земель" та "Про відходи", оскільки у Розпорядженні № 181-0/22 від 15.08.2022 зазначено, що " у разі виявлення фактів порушення юридичними або фізичними особами законодавства про відходи, скласти акт обстеження земельної ділянки та передати наявні матеріли на розгляд інших державних органів".

Правові підстави для припинення договору оренди землі шляхом його розірвання визначені у статті 32 Закону України «Про оренду землі». Так, згідно з частиною першою цієї норми на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

У п. 33 Договору оренди землі від 10.12.2019 чітко визначені умови припинення договору шляхом його розірвання, в тому числі за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Ст. 143 ЗК України визначені підстави для примусового припинення прав на земельну ділянку, які здійснюються у судовому порядку, зокрема п.а, ч.1 ст. 143 ЗК України: використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.

Ст. 144 ЗК України регламентовано порядок припинення права користування земельними ділянками, що використовуються з порушенням земельного законодавства.

1.У разі виявлення порушення земельного законодавства державний інспектор з контролю за використанням та охороною земель чи державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища складає протокол про адміністративне правопорушення, накладає на особу, яка допустила правопорушення, адміністративне стягнення та видає цій особі припис про його усунення у 30-денний строк.

У разі якщо особа, яка допустила порушення земельного законодавства, не виконала протягом зазначеного строку припис державного інспектора щодо припинення правопорушення, державний інспектор з контролю за використанням та охороною земель чи державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища накладає на таку особу адміністративне стягнення відповідно до закону та повторно видає припис про припинення правопорушення та усунення його наслідків у 30-денний строк.

2. У разі неусунення наслідків порушення земельного законодавства у 30-денний строк орган державного контролю за використанням та охороною земель або орган державного контролю за охороною навколишнього природного середовища звертається до суду з позовом про:

розірвання договору оренди, емфітевзису, суперфіцію земельної ділянки або договору про встановлення земельного сервітуту;

припинення права постійного користування земельною ділянкою.

Тобто, лише у разі неусунення наслідків порушення земельного законодавства у встановлений строк, уповноважені органи звертаються до суду з позовом про розірвання договору оренди.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 477/2330/18 звернула увагу на те, що формулювання приписів статей 140, 141 і 143 ЗК України частково дублюються, а стаття 143 ЗК України має назву «Підстави для примусового припинення прав на земельну ділянку», тобто поєднує підстави припинення у судовому порядку як права власності, так і права користування земельною ділянкою.

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані забезпечувати використання останніх за цільовим призначенням (пункт «а» частини першої статті 91, пункт «а» частини першої статті 96 ЗК України). Аналогічний обов`язок визначений в абзаці десятому статті 35 Закону «Про охорону земель».

Цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку (абзац чотирнадцятий частини першої статті 1 Закону «Про землеустрій» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Таким чином, враховуючи, що рішення Оліїівської сільської ради від 08.03.23р. "Про припинення дії договору оренди землі" прийнято всупереч нормам законодавства, суд ухвалив визнати його недійсним та скасувати.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Щодо розподілу судового збору

При зверненні з цим позовом до суду ТОВ «ВАЛ-ТРАНСБУД» сплачено 2 684 грн судового збору ( платіжні доручення №98 від 21.03.23р.) та 2 684 грн (платіжне доручення №99 від 27.03.23р ).

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розподіл судових витрат врегульовано ст.129, 130 ГПК України.

Керуючись статтями 123, 129, п.1 ч.1 ст.231, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. В частині визнання недійсним та скасування розпорядження Оліївського голови № 181-0/22 від 15.08.22р. закрити провадження у справі.

3. Визнати недійсним та скасувати рішення тридцять четвертої сесії VIII скликання від 08.03.23р. «Про припинення дії договору оренди землі», в частині припинення дії Договору від 10.12.2019 року, укладеного між Оліївською сільською радою Житомирського району Житомирської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВАЛ-ТРАНСБУД".

4. Стягнути з Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області (12402, Житомирська обл., Житомирський р-н, с. Оліївка, вул. Л. Ступницького, 68, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАЛ-ТРАНСБУД" (12402, Житомирська обл., Житомирський р-н, с. Оліївка, вул. Арженевського, 5, ) - 2 684,00грн сплаченого судового збору.

Видати наказ.

5. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "ВАЛ-ТРАНСБУД" з Державного бюджету судовий збір у розмірі у розмірі 2 684,00грн ухвалою суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 12.07.23

Суддя Машевська О.П.

Віддрукувати: