ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2023 Справа № 914/1447/23

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Ростислава Матвіїва за участю секретаря судового засідання Лілії Бернацької розглянув матеріали

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький механічний завод», смт. Ясіня, Рахівський район, Закарпатська область,

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Львівський локомотиворемонтний завод», м. Львів,

предмет позову: стягнення 221 240,70 грн,

підстава позову: порушення умов договору поставки від 02.08.2022,

за участю представників:

позивача: не з`явився,

відповідача: не з`явився.

1. ПРОЦЕС

1.1. На розгляд Господарського суду Львівської області 05.05.2023 надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький механічний завод» до Приватного акціонерного товариства «Львівський локомотиворемонтний завод» про стягнення 214 666,85 грн.

1.2. Ухвалою суду від 19.05.2023 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

1.3. Відводів складу суду сторонами не заявлено.

1.4. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, позивачем подано відповідь на відзив і заяву про збільшення розміру позовних вимог, яку згідно з ухвалою суду від 05.07.2023 прийнято до провадження, про повідомлено сторони.

1.5. У судове засідання 19.07.2023 представники сторін не з`явилися. Позивач подав клопотання про розгляд справи без його участі ще 04.07.2023. Відповідач 13.07.2023 і 18.07.2023 подав повторно клопотання про відкладення розгляду справи через перебування представника у відпустці. При цьому, відповідач 02.06.2023 подав відзив на позовну заяву, 21.06.2023 подавав клопотання про відкладення розгляду справи. Подання клопотання про відкладення ще одного судового засідання. призначеного на 19.07.2023, є повторним.

1.6. Суд зауважує, що юридична особа як сторона процесу не позбавлена права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з положеннями статей 56, 58, 60 Господарського процесуального кодексу України. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 13, 74, 80 Господарського процесуального кодексу України). Проте, про неможливість участі в засіданні іншого представника не вказується. Можливість участі уповноваженого представника відповідача чи керівника підприємства у суді залежить виключно від волевиявлення Приватного акціонерного товариства Львівський локомотиворемонтний завод, тобто має суб`єктивний характер.

1.7. Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

1.8. Одним із принципів господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

1.9. Суд зауважує, що строк розгляду справи спливає 19.07.2023.

1.10. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 Господарського процесуального кодексу України).

1.11. За таких обставин, враховуючи, що відповідач обізнаний про судовий процес та не реалізує свого процесуального права на участь в судових засіданнях, враховуючи систематичну неявку і повторне клопотання про відкладення судового засідання без повідомлення наміру подавати додаткові заяви по суті справи чи заяви з процесуальних питань, за відсутності доказів неможливості товариства забезпечити явку іншого представника, суд не вважає обґрунтованим клопотання про відкладення судового засідання, і вважає за можливе вирішити спір по суті в цьому судовому засіданні.

1.12. У судовому засіданні 19.07.2023 підписано вступну та резолютивну частини рішення.

2. СУТЬ СПОРУ ТА ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ СТОРІН

2.1. Позивач стверджує, що відповідач неналежним чином виконав свої договірні обов`язки по договору поставки № ВЗК-127/22 від 02.08.2022, не оплатив поставлений позивачем товар. Тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 187 499,81 грн, а також згідно з заявою про збільшення позовних вимог 23 501,59 грн пені, 7 418,11 грн інфляційних втрат і 2 830,19 грн 3 % річних.

2.2. Відповідач подав відзив на позовну заяву, визнав взяті на нього зобов`язання по договору в частині основного боргу, проте, стверджує про допущення порушення невиконання зобов`язання сталося через форс-мажорні обставини, пов`язаних із воєнним станом, тому підстав для задоволення позову не вбачає.

3. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ІЗ МАТЕРІАЛІВ СПРАВИ

3.1. Приватне акціонерне товариство «Львівський локомотиворемонтний завод» як покупець і Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізький механічний завод» як постачальник 02.08.2022 уклали договір поставки, відповідно до якого постачальник зобов`язується поставити (передати) у власність замовника, а замовник прийняти та оплатити товар, найменування, марка й кількість якого вказується в специфікації № 1, яка є невід`ємною частиною договору, на умовах, що викладені у цьому договорі.

3.2. Відповідно до п. 3.1 договору загальна сума договору складає 499 999,49 грн.

3.3. Відповідно до п. 4.1 договору розрахунки за поставлений постачальником товар здійснюються упродовж 60 календарних днів з моменту поставки товару, на підставі отриманого від постачальника рахунку, при умові надання постачальником належно оформлених документів, що підтверджують передачу товару та його якість.

3.4. Сторонами також підписано специфікацію на загальну суму 499 999,49 грн.

3.5. Сторонами підписано видаткову накладну № РН-000219 від 14.10.2022 на суму 187 499,81 грн. Позивачем складено рахунок фактуру від 14.10.2022 на аналогічну суму.

3.6. Позивачем 29.12.2022 надіслано відповідачу претензію від 28.12.2022 щодо погашення заборгованості в розмірі 187 499,81 грн, яку отримано адресатом 04.01.2023.

3.7. Докази сплати 187 499,81 грн в матеріалах справи відсутні.

3.8. Відповідачем долучено накази від 29.06.2022 «Про розпорядок роботи товариства у 2 півріччі», від 27.07.2022 «Про розпорядок роботи товариства на серпень 2022», від 30.12.2022 «Про розпорядок роботи товариства на січень 2023», від 03.01.2023 «Про розпорядок роботи товариства на лютий 2023», від 27.02.2023 «Про розпорядок роботи товариства на березень 2023», від 03.04.2023 «Про розпорядок роботи товариства на квітень 2023».

4. ВИСНОВКИ СУДУ

4.1. Дослідивши представлені суду докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, з огляду на таке.

4.2. Як вбачається із описаних обставин справи, між сторонами виникли правовідносини з поставки товару, до якого застосовуються положення про договір купівлі-продажу.

4.3. Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

4.4. Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. А відповідно до ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

4.5. За обставин наявності належним чином оформлених, підписаних первинних документів видаткової накладної, судом вище встановлено, що позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 187 499,81 грн, який відповідно до умов договорумав бути оплачений відповідачем до 13.12.2022 включно. Докази оплати відсутні і відповідачем такий факт не заперечується.

4.6. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

4.7. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 Цивільного кодексу України).

4.8. Враховуючи, що крайнім днем оплати було 13.12.2022, то з 14.12.2023 відповідач вважається таким, що прострочив виконання цього зобов`язання. Тому заявлена до стягнення сума основного боргу є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

4.9. Щодо заявлених до стягнення інших нарахувань, суд зазначає таке. Так, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

4.10. Здійснюючи перевірку інфляційних втрат, суд враховує позицію Пленуму Вищого господарського суду України, висловлену в постанові від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», про те, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

4.11. Крім цього, з огляду на правові висновки Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці. Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

4.12. Тому суд звертає увагу, що нарахування інфляційних втрат здійснюється за період 01.01.2023 31.05.2023, що становить 7 031,98 грн, а не 7 418,11 грн.

4.13. Здійснивши перерахунок 3 % річних на заборгованість 187 499,00 грн за період 14.12.2022 13.06.2023, суд зазначає що 3 % річних становлять 2 804,78 грн, а не 2 820,19 грн, як вказує позивач.

4.14. За порушення виконання зобов`язання договором передбачено відповідальність у вигляді пені (п. 7.3) в розмірі облікової ставки Національного Банку України, тому позивач має право нараховувати пеню за період прострочення 14.12.2022 13.06.2023. Перевіривши правильність нарахування такої, суд зазначає, що обґрунтованою є сума 23 373,17 грн, а не 23 501,59 грн.

4.15. Висловлені відповідачем заперечення позовних вимог не спростовують підстав позову, адже факт прострочення оплати отриманих від позивача в жовтні 2022 товарів не спростований і відповідачем не заперечується, як факт поставки, так і прострочення виконання грошового зобов`язання настали вже під час триваючого воєнного стану. Детальніше суд зазначає таке.

4.16. Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

4.17. У постановах Верховного Суду від 15.06.2018 зі справи № 915/531/17, від 26.05.2020 зі справи № 918/289/19, від 17.12.2020 зі справи № 913/785/17 викладено висновок щодо застосування статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», відповідно до якого: статтею 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифіката про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати; форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання; доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

4.18. Так, загальновідомим є факт оприлюднення листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022, факт початку дії воєнного стану в Україні з 24.02.2022 і суд не ставить під сумнів його негативний вплив на здійснювану суб`єктом господарювання діяльність.

4.19. Суд враховує також позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 922/2394/21 (постанова від 14 червня 2022) про те, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

4.20. Тому твердження відповідача про те, що зазначений лист від 28.02.2022 є підставою для звільнення від сплати штрафних санкцій є помилковими та не обґрунтованими. За відсутності належних і допустимих доказів унеможливлення виконання грошового зобов`язання, яке мало бути виконане до 13.12.2022 і яке не виконане по це час (червень 2023), суд не вбачає підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення виконання зобов`язання з підстав введення воєнного стану в державі.

4.21. Відповідач акцентує, що єдиним засновником ПрАТ «ЛЛРЗ» є державна компанія АТ «Українська залізниця», а засновником АТ «Українська залізниця» є держава Україна в особі Кабінету Міністрів України. Загальновідомість фактів російської військової агресії, виконання евакуаційних рейсів, здійснення перевезення для потреб Збройних Сил України, ракетні обстріли об`єктів залізничної інфраструктури підтверджуються органами державної влади та місцевого самоврядування України, публікаціями у національних та міжнародних засобах масової інформації. ПрАТ «ЛЛРЗ» також зазнає значних втрат, адже основним видом діяльності ПрАТ «ЛЛРЗ» є виробництво залізничних локомотивів і рухомого складу, що свідчить про те, що в основному його діяльність спрямована на забезпечення потреб АТ «Українська залізниця». Відповідно АТ «Укрзалізниця» у період форс-мажорних обставин, а саме воєнного стану, змушене коригувати власні виробничі плани в сторону зменшення, оскільки виробничі та економічні потуги підприємства, спрямовані на відновлення зруйнованих безперервними обстрілами залізничних колій, доріг та локомотивів, та зменшувати обсяги замовлення робіт та послуг зі свого боку, що має негативні наслідки для фінансового становища відповідача.

4.22. Надаючи правову оцінку таким твердженням, без документального підтвердження, враховуючи встановлені вище строки виникнення прострочення невиконання грошового зобов`язання, суд не має підстав визнати такі належними доказами впливу воєнного стану на неможливість виконання грошового зобов`язання. Водночас суд зауважує, що законодавство передбачає механізми розстрочення, відстрочення виконання судових рішень у випадку тяжкого майнового стану сторони зобов`язання, хоча за час розгляду справи відповідач таким процесуальним правом не користувався.

4.23. Щодо нарахувань, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, то навіть доведене існування форс-мажорних обставин на право кредитора стягувати такі суми не спростовує підстав позову так як інфляційні нарахування на суму боргу, так і сплата трьох відсотків річних від простроченої суми, не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у зв`язку зі знеціненням коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсації користування цими коштам (Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19). Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 23.03.2023 у справі № 920/505/22 також акцентує на відсутності підстав для відмови у стягненні інфляційних втрат та трьох процентів річних на підставі статей 614, 617 Цивільного кодексу України.

4.24. Резюмуючи, суд зазначає, що, крім суми основного боргу - 187 499,81 грн, обґрунтованою визнається сума інфляційних втрат у розмірі 7 031,98 грн, 3 % річних 2 804,78 грн, 23 373,17 грн пені. Тому в задоволенні вимог про стягнення 128,42 грн пені, 15,41 грн 3 % річних і 386,13 грн інфляційних втрат суд відмовляє.

4.25. Здійснюючи розподіл судових витрат, суд зазначає, що сплачених судовий збір підлягає відшкодуванню відповідачем, пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 126, 129, 237, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Львівський локомотиворемонтний завод» (ідентифікаційний код юридичної особи 00740599, 79018, м. Львів, вул. Залізнична, будинок 1а) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Запорізький механічний завод (ідентифікаційний код юридичної особи 01056280, 90630, Закарпатська область, м. Ясіня, вул. Миру, будинок 18, офіс 1-14) 187 499,81 грн основного боргу, 7 031,98 грн інфляційних втрат, 2 804,78 грн 3 % річних, 23 373,17 грн пені, 3 310,65 грн в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

3. Відмовити у задоволенні вимоги про стягнення 128,42 грн пені, 15,41 грн 3 % річних і 386,13 грн інфляційних втрат.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 20.07.2023.

Суддя Матвіїв Р.І.