РІШЕННЯ

Іменем України

10 липня 2023 року м. Чернігівсправа № 927/146/23

Господарський суд Чернігівської області, в складі судді Романенко А.В., за участю секретаря судового засідання Солончевої О.П., за правилами загального позовного провадження, в відкритому судовому засіданні розглянув справу

за позовом: Керівника Новгород-Сіверської окружної прокуратури в інтересах держави,

вул. Замкова, 9А, м. Новгород-Сіверський, Чернігівська область, 16000;

e-mail: ;

в особі позивача: Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації, вул. Коцюбинського, 70, м. Чернігів, 14000;

e-mail: ;

до відповідача 1: Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області,

вул. П`ятницька, 11А, м. Чернігів, 14000; e-mail: ;

до відповідача 2: Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області,

вул. Губернська, 2, м. Новгород - Сіверський, Чернігівська область, 16000;

e-mail: ns ; ;

про визнання незаконним та скасування наказу; скасування рішення про державну реєстрацію та припинення права комунальної власності на земельну ділянку

за участю повноважних представників:

від прокуратури: Лепська Н.П. - прокурор відділу;

від позивача: не прибув;

від відповідача 1: Шелест С. Ю. - діє в порядку самопредставництва згідно відомостями з ЄДРПОУ;

від відповідача 2: не прибув.

У судовому засіданні 10.07.2023, Господарський суд Чернігівської області, на підставі частини 1 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Керівник Новгород - Сіверської окружної прокуратури звернувся з позовом до суду в інтересах держави в особі позивача - Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації до відповідачів 1 та 2 - Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області та Новгород - Сіверської міської ради з проханням:

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 19.06.2019 № 25-4134/14-19-сг "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність", у частині передачі у власність Новгород - Сіверської міської об`єднаної територіальної громади земельної ділянки площею 7,8898 га, кадастровий номер :05:000:1156;

- скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав індексний номер № 50728479 від 21.01.2020 та одночасно припинити за Новгород - Сіверською міською радою Чернігівської області (код 04061978) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право комунальної власності на земельну ділянку площею 7,8898 га, кадастровий номер :05:000:1156, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105.

Позов мотивований тим, що земельна ділянка площею 7,8898 га, кадастровий номер :05:000:1156, є об`єктом обмеженим у цивільному обороті і може перебувати виключно в державній власності.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2023 справа № 927/146/23 передана на розгляд судді Ноувен М.П.

06.02.2023, суд, після усунення недоліків, прийняв позовну заяву до розгляду; відкрив провадження в справі; ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; установив сторонам процесуальні строки для подачі заяв по суті спору, про що постановив ухвалу від 06.02.2023.

Учасники справи скористались правом на подачу письмових заяв по суті позовних вимог, у порядку статей 165 - 167, 178, 184 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

20.02.2023, відповідач 1, у належний строк, подав відзив на позов яким проти задоволення позову заперечив вважаючи, що прокурор не довів наявність підстав для звернення до суду з даним позовом та невірно визначив орган державної влади (позивача), повноважного на звернення до суду, оскільки Департамент культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської ОДА не є розпорядником земель будь-якої категорії, в тому числі земель історико-культурного призначення, які відповідно до статті 150 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) належать до особливо цінних земель. З урахуванням наведеного, просив залишити позов без розгляду. Наголошував, що земельна ділянка за кадастровим номером :05:000:1156 відноситься до земель сільськогосподарського призначення. Жодних рішень щодо віднесення цієї земельної ділянки до земель історико-культурного призначення прийнято не було. Виходячи з системного аналізу статей 4, 5, 6, 13 та 14 Закону України «Про охорону культурної спадщини» для надання земельній ділянці статусу земель історико-культурного призначення недостатньо лише наявності на відповідній території історико-культурного об`єкта, потрібне визнання особливого статусу цього об`єкту державою шляхом вчинення певних юридичних актів, зокрема включення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, Списку охоронюваних археологічних територій України, Списку історичних населених місць України. За доводами відповідача 1, оскаржуваний наказ прийнятий в межах його повноважень, ним у комунальну власність передана земельна ділянка саме сільськогосподарського призначення. Звертав увагу, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що межі спірної земельної ділянки (площею 7,8898 га) накладаються на межі городища «Юхнове-1». Фактично, згідно з паспортом пам`ятки городище «Юхнове-1», площа поселення складає 0,3055 га (47м х 65м), тоді як площа спірної земельної ділянки 7,8898 га, у той час як науково-проектна документація з визначення меж і режимів використання вказаної пам`ятки археології та зон її охорони, науково-проектна (науково-дослідницька) документація з визначення режиму використання цієї пам`ятки не розроблена.

Відповідач 2 не скористався правом на подачу відзиву на позов в установлений строк.

24.02.2023, прокурор, у належний строк, подав письмову відповідь на відзив якою позов підтримав. Спростовуючи заперечення відповідача, зазначив, що ним у позовній заяві доведено наявність підстав для звернення до суду з даним позовом в особі Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації, який є компетентним органом у спірних правовідносинах, однак належним чином не здійснює захист інтересів держави. Матеріалами, доданими до позовної заяви, підтверджується факт знаходження на спірній земельній ділянці об`єкту культурної спадщини (пам`ятки археології національного значення). Відтак ця ділянка не може вибути з державної власності, збереження об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та місцевого самоврядування.

28.02.2023, відповідач 1 скористався правом на подачу письмових заперечень на відповідь на відзив якими підтримав правову позицію, наведену в відзиві на позов.

06.03.2023 та 10.03.2023, прокурором та відповідачем 1, подані до суду додаткові письмові пояснення по суті спору, зміст яких залишений судом поза увагою (тотожні до змісту попередніх заяв сторін за правовим змістом).

За частинами 1 та 2 статті 161 ГПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно в заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, зокрема в позовній заяві, відзиві на позовну заяву (відзив), відповіді на відзив, запереченнях, поясненнях третьої особи щодо позову або відзиву.

Прокурор та відповідач 1 скористались правом на подачу письмових заяв по суті спору в установлений судом строк. Необхідність надавати додаткові пояснення відносно окремих питань при вирішенні спору по суті не виникло в ході судового розгляду.

19.04.2023, суд, за результатами підготовчого засідання, у порядку п.3 частини 2 статті 185 ГПК України, закрив підготовче провадження та призначив справу № 927/146/23 до розгляду по суті.

10.05.2023, за розпорядженням Господарського суду Чернігівської області № 02-01/28/23 "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи № 927/146/23", відповідно до п. 2.3.50. Положення про автоматизовану систему документообігу суду (в зв`язку з перебуванням головуючого судді Ноувен М.П. у терміновій відпустці), призначений повторний автоматизований розподіл даної справи, за результатами якого справа передана на розгляд судді Романенко А.В., про що сформований протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Суд, ухвалою від 12.05.2023, позовну заяву прийняв до розгляду в новому складі зі стадії розгляду справи по суті, перебіг строків за якою розпочатий спочатку, призначив судове засідання на 31.05.2023.

31.05.2023, у судове засідання прибули прокурор та повноважні представники відповідачів 1 та 2 (участь останнього забезпечена в режимі відеоконференції, поза приміщенням суду, з використанням власних технічних засобів, ухвала від 12.05.2023); повноважний представник позивача в судове засідання не прибув, повноважного представника не направив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчать наявні матеріали справи.

Суд розпочав розгляд справи по суті та заслухав прокурора та повноважних представників відповідачів 1 та 2.

Прокурор позов підтримав у повному обсязі.

Відповідачі 1 та 2 проти задоволення позову заперечували.

Суд, керуючись частиною 1 статті 216 ГПК України, відклав розгляд справи по суті на 10.07.2023 (перший робочий день, після виходу судді з відпустки).

10.07.2023, у судове засідання прибули прокурор та представник відповідача 1; позивач та відповідач 2 до суду не прибули, участь повноважних представників у судовому засіданні не забезпечили, про дату, час та місце судового розгляду спору повідомлені засобами електронного зв`язку через систему Електронний суд.

Неприбуття в судове засідання представників позивача та відповідача 2 не є перешкодою для вирішення спору по суті за наявними матеріалами справи (частина 1 статті 202 ГПК України).

Суд продовжив розгляд справи по суті.

Господарський суд розглянув подані документи і матеріали, заслухав прокурора та повноважних представників відповідачів 1 та 2, дослідив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, та

ВСТАНОВИВ:

Пам`ятка археології паспортизована в 1975 році. За паспортом на пам`ятку археології - Юхнівські городища (Західне та Східне) (№ 1192), розташовані в Новгород-Сіверському районі в с. Юхнове, Горбівська сільська рада, за 1-1,2 км на схід від села, північніше центральної частини с. Путивськ. Площа пам`яток близько 0,5 га, овальної форми, поверхня рівна, товщина культурного шару 1,55 м. Площа городища Юхнове І - 56м х 114м; площа Юхнове ІІ - 47м х 65м. Охоронна зона 100 м навколо пам`ятника.

На вказану археологічну пам`ятку, 04.08.1980, укладене зобов`язання по охороні (№ 1192).

Рішенням виконавчого комітету Чернігівської обласної ради народних депутатів "Про взяття під державну охорону пам`яток археології, історії та культури" від 17.11.1980 № 551 взяті під державну охорону пам`ятки археології, історії та культури, розташовані на території області, зокрема в Новгород-Сіверському районі пам`ятка археології - Юхнівське городище, VІ-ІІІ тис. до н.е., розташована в с. Юхнове (північна околиця), площею 0,5 га (порядковий номер 217).

Постановою КМУ «Про занесення об`єктів культурної спадщини національного значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України» від 03.09.2009 № 928, городища «Західне» та «Східне» (с. Юхнове) занесені до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, охоронний № 250025-Н.

З технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) на території Новгород-Сіверського району Чернігівської області з урахуванням Перспективного плану формування територій Чернігівської області, затвердженого розпорядженням КМУ від 12.08.2015 № 899 (в редакції розпорядження КМУ від 17.10.2018 № 751-р), виготовленого за замовленням ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, ДП «Центр державного земельного кадастру» (Київська обласна філія), вбачається:

- на земельній ділянці площею 7,8898 га (ділянка № 2), кадастровий номер :05:000:1156, наявне обмеження в використанні (01.02) в вигляді охоронної зони навколо об`єкта культурної спадщини (площею 7,8898 га); земельна ділянка віднесена до земель сільськогосподарського призначення.

За довідкою Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської ОДА від 17.04.2019 № 71-П до технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) на території Новгород-Сіверського району Чернігівської області, виготовленої ДП «Центр державного земельного кадастру» (Київська обласна філія): на частині земельної ділянки, яка знаходиться на території Горбівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області, ділянка № 2 площею 7,8898 га, розташоване поселення «Юхнове-Західне», яке в 1994 році, при погодженні проекту роздержавлення земель КСП «Маяк» (с. Горбове) нанесене на карту землекористування як землі історико-культурного призначення і розташоване біля пам`ятки археології національного значення городища «Юхнове-1» (Західне) VI-III ст. до н.е., охоронний 250025-Н (1192), взяте на облік рішенням виконавчого комітету Чернігівської обласної ради народних депутатів від 17.11.1980 № 551 та занесене до Державного реєстру нерухомих пам`яток України постановою КМУ від 03.09.2009 № 928.

Департамент культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської ОДА (далі -Департамент) погодив указану технічну документацію, зокрема, за умови, що впродовж місяця з моменту отримання правовстановлюючих документів на земельні ділянки, будуть укладені охоронні договори на пам`ятку археології національного значення городище «Юхнове-2» (Східне). При цьому, Департамент звертав увагу, що відповідно до частин 2 і 5 статті 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини», п. 2 статті 83 ЗК України земельні ділянки, на яких знаходяться об`єкти культурної спадщини (пам`ятки археології), є державною власністю і не підлягають передачі в комунальну чи правну власність. Передача в комунальну чи приватну власність земельних ділянок під пам`ятками археології можлива лише за умови проведення за кошти замовника охоронних археологічних досліджень на всій площі землевідводу в повному обсязі, коли предмет охорони буде вилучений (частина 1 статті 37, стаття 15 Закону України «Про охорону культурної спадщини»). Земельні ділянки під пам`ятками археології можуть бути надані в оренду або постійне користування за умови укладення охоронного договору на цю частину пам`яток (стаття 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини») і проведення охоронних археологічних досліджень у випадку планування будівництва (стаття 37 Закону України «Про охорону культурної спадщини»).

Згідно з наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 24.04.2019 № 25-2956/14-19сг затверджена технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, відомості про які відсутні в Державному земельному кадастрі, на території Новгород- Сіверської міської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області, загальною площею 381,6919га.

Наявними матеріалами справи підтверджений факт розміщення на спірній земельній ділянці археологічної пам`ятки національного значення, що взята на державний облік та занесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України згідно з постановою КМУ від 03.09.2009 № 928 (охоронний 250025-Н (1192)).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 19.06.2019 № 25-4134/14-19-сг Новгород-Сіверській міській раді Чернігівської області передані в комунальну власність Новгород-Сіверської міської об`єднаної територіальної громади земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 1025,7758га, в тому числі земельна ділянка кадастровий номер :05:000:1156 площею 7,8898га, що розташована за межами населених пунктів на території Новгород-Сіверської об`єднаної територіальної громади Чернігівської області, за актом приймання-передачі земельних ділянок від 19.06.2019.

Відповідно до додатку до акту приймання-передачі земельних ділянок від 19.06.2019 земельна ділянка кадастровий номер :05:000:1156 площею 7,8898га має обмеження в використанні в вигляді охоронної зони навколо об`єкта культурної спадщини площею 7,8898га.

За інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (сформована 14.12.2022 за № 317648119), державним реєстратором прийняте рішення про державну реєстрацію права комунальної власності за Новгород-Сіверською міською радою Чернігівської області, індексний номер № 50728479: на земельну ділянку площею 7,8898га, кадастровий номер :05:000:1156, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 105.

Підстава державної реєстрації: наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 19.06.2019 № 25-4134/14-19-сг.

Обґрунтовуючи позовні вимоги прокурор зазначив, що земельна ділянка площею 7,8898га, кадастровий номер :05:000:1156, розташована на території Новгород-Сіверської міської ОТГ Новгород-Сіверського району Чернігівської області, належить до об`єктів обмежених у цивільному обороті та може перебувати виключно в державній власності, оскільки в межах цієї ділянки знаходиться пам`ятка археології національного значення, а саме: городище «Юхнове-1» (Західне) VI-III ст. до н.е., охоронний 250025-Н (1192), взяте на облік за рішенням виконавчого комітету Чернігівської обласної ради народних депутатів від 17.11.1980 № 551 та занесене до Державного реєстру нерухомих пам`яток України згідно з постановою КМУ від 03.09.2009 № 928.

Відтак, за доводами прокурора, наказ ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 19.06.2019 № 25-4134/14-19-сг у частині передачі в комунальну власність Новгород-Сіверської міської об`єднаної територіальної громади спірної земельної ділянки є незаконним та підлягає скасуванню в судовому порядку, так само як і рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права комунальної власності за Новгород-Сіверською міською радою на цю земельну ділянку, з одночасним припиненням речових прав Новгород-Сіверської міської ради. Обраний спосіб захисту, на думку прокурора, забезпечить ефективне поновлення порушених прав держави в особі Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації, з огляду на протиправне вибуття з власності держави спірної земельної ділянки.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідач 1 у відзиві на позов ставив під сумнів наявність у прокурора достатніх правових підстав для представництва інтересів держави в межах наявного спору в особі Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

За частиною 4 статті 23 Закону №1697-VII наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Відповідно до частини 4 статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: в чому полягає порушення інтересів держави (1); необхідність їх захисту (2); визначені законом підстави для звернення до суду прокурора (3); а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах (4).

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (частина 4 статті 23 Закону №1697-VII).

За статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Вказаною нормою гарантований захист права на мирне володіння майном тільки тій особі, яка законним шляхом набула його в власність, у зв`язку з чим для оцінки додержання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення особи майна мають значення обставини, за яких майно було набуте в власність.

Відтак виправданість втручання в право власності особи напряму корелюється із законністю набуття нею майна, поведінкою під час його придбання та наявності суспільного інтересу, з метою задоволення якого здійснюється втручання держави.

При цьому, Європейський суд з прав людини також дотримується позиції, що в демократичному суспільстві право на справедливий суд є основою правової держави, а гарантіями справедливого судочинства є доступ до суду (справи "Delcourtv.Belgium", "Belletv.France"). Ураховуючи вказаний принцип, суди не повинні обмежувати право держави на доступ до суду.

У рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення в справах "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982, "Новоселецький проти України" від 11.03.2003, "Федоренко проти України" від 01.06.2006).

У своїй практиці Європейський суд з прав людини зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства, та знаходять засоби для їх вирішення (наприклад, рішення в справах "Хендісайд проти Сполученого Королівства" від 07.12.1976, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.01.1986).

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні в справі "Трегубенко проти України" від 02.11.2004 категорично ствердив: "правильне застосування законодавства незаперечно становить "суспільний інтерес".

Правовідносини, пов`язані з вибуттям із державної чи комунальної власності майна, становлять суспільний, публічний інтерес.

Випадки протиправного вибуття земель історико-культурного призначення з державної власності порушують інтереси держави, як власника, щодо реалізації, передбаченого частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися таким майном через уповноважений орган виконавчої влади і є підставою для застосування органами прокуратури заходів цивільно-правого характеру.

У постанові від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що в судовому процесі, держава бере участь у справі, як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями в спірних правовідносинах.

За п. 4, підпунктом 66 п. 5 Положення про Департамент культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови Чернігівської обласної державної адміністрації від 17.03.2020 № 160, основним завданням Департаменту є забезпечення реалізації державної політики у сфері культури та мистецтв, охорони культурної спадщини, музейної справи, міжнаціональних відносин, релігії та захисту прав національних меншин на території Чернігівської області. Департамент відповідно до визначених галузевих повноважень здійснює контроль за виконанням Законів України "Про охорону культурної спадщини", "Про охорону археологічної спадщини", інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини в частині охорони пам`яток археології, історії та монументального мистецтва.

Відповідно до підпунктів 66, 67, 70, 71, 74 - 76, 78, 83, 84, 88 п. 5 Положення, Департамент здійснює контроль за виконанням законів України «Про охорону культурної спадщини», «Про охорону археологічної спадщини», інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини в частині пам`яток археології, історії та монументального мистецтва; забезпечує охорону об`єктів культурної спадщини, захист історико-культурного середовища, організацію роботи з обліку, охорони, дослідження, використання та популяризації культурної спадщини в частині пам`яток археології, історії та монументального мистецтва; здійснює контроль за укладенням охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини; організовує та координує роботи з визначення меж територій пам`яток місцевого значення та затвердження їх зон охорони; проводить обстеження об`єктів культурної спадщини щодо дотримання вимог їх охорони та використання; інформує центральний орган виконавчої влади в сфері охорони культурної спадщини про пошкодження, руйнування, загрозу пошкодження, руйнування пам`яток, що знаходяться на території області; призначає відповідні охоронні заходи на пам`ятки місцевого значення та їх територіях у разі виникнення загрози їхнього руйнування, пошкодження внаслідок дії природних факторів чи проведення будь-яких робіт; готує пропозиції для подання центральному органу виконавчої влади в сфері охорони культурної спадщини про занесення (вилучення) об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та про внесення відповідних змін до нього; про занесення відповідних територій до Списку історичних населених місць України та Списку охоронюваних археологічних територій України; погоджує проекти (технічну документацію) із землеустрою відведення земельних ділянок; погоджує відчуження або передачу пам`яток місцевого значення їхніми власниками чи уповноваженими ними органами іншим особам у володіння, користування чи управління; надає довідки щодо можливості викупу земельних ділянок тощо.

За п. 15 Положення, Департамент є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, реєстраційні рахунки в установах Державної казначейської служби та інші реквізити.

Отже, Департамент культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації, як орган державної влади, який здійснює контроль у сфері охорони культурної спадщини у Чернігівській області та в разі виявлення порушень законодавства має право пред`явити вимоги щодо усунення таких правопорушень.

Департамент культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської облдержадміністрації, листом від 23.12.2022 № 2421вих-22, проінформований прокуратурою про виявлене порушення за фактом вибуття з державної власності спірної земельної ділянки, в межах якої розміщена пам`ятка археології національного значення (охоронний № 250025-Н (1192)).

Водночас Департамент не вжив ефективних заходів, спрямованих на повернення спірної земельної ділянки в власність держави, та повідомив про відсутність у нього наміру звернення до суду через обмеженість в фінансуванні (лист-відповідь від 28.12.2022 №15-2173/8).

Відповідно до частини 4 статті 23 Закону № 1697-VII прокурор, листом від 18.01.2023 № 53-75-187вих-23, попередньо, до звернення з відповідним позовом до суду, попередив Департамент про його скерування.

За правовим висновком Великої Палати Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 прокурор може представляти інтереси держави в суді лише в двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган (1); у разі відсутності такого органу (2).

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду із позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову, в порядку передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом належних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

З аналізу наявних матеріалів справи, суд доходить висновку про невжиття Департаментом належних заходів до усунення виявленого порушення інтересів держави (та відсутність у нього наміру на звернення до суду), а відтак і про його бездіяльність.

У даному випадку "нездійснення захисту" полягає в тому, що уповноважений суб`єкт владних повноважень - Департамент культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської облдержадміністрації, за наявності факту порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту до суду не звертався, незважаючи на очевидний характер порушень та обізнаність про них.

Тобто, підставою реалізації прокурором представницьких функцій стала усвідомлена пасивна поведінка Департаменту.

При цьому, Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 зроблений висновок, що незалежно від причин неможливості самостійно звернутися до суду вже сам факт незвернення уповноваженого органу з позовом свідчить про те, що вказаний орган неналежно виконує свої повноваження щодо повернення земельної ділянки.

За наведених мотивів суд погоджується з доводами прокурора, що Департамент культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації є компетентним органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах, та відхиляє доводи відповідачів про відсутність у нього таких повноважень.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що прокурор правильно визначив позивача в даній справі.

В якості правової підстави позову в частині вимог про визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 19.06.2019 №25-4134/14-19-сг «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» прокурор посилається на порушення статей 53, 54 ЗК України та статей 17, 34 Закону України "Про охорону культурної спадщини" від 08.06.2000 № 1805-ІІІ.

Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Стаття 14 Конституція України гарантує право власності на землю, яке набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За пунктами 1, 3 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою КМУ від 09.12.2021 №1302, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру.

Серед основних завдань Держгеокадастру - реалізація державної політики у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, в сфері Державного земельного кадастру, державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області є територіальним органом Держгеокадастру, який відповідно до установчих документів реалізує повноваження Держгеокадастру на території Чернігівської області, зокрема до компетенції останнього належить розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення, в межах визначених Земельним кодексом України, на території області (положення про ГУ Держгеокадастр у Чернігівській області, затверджене наказом від 23.12.2021 №603, у редакції наказу від 08.03.2023 №85).

За частиною 4 статті 122 ЗК України, ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області наділене повноваженнями з передачі у власність або в користування для всіх потреб земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, розташованих у межах Чернігівської області.

Відповідно до частини 2 статті 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, ЗК України, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

За частиною 1 статті 79 ЗК України земельною ділянкою є частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

За приписами статті 79-1 цього Кодексу формування земельної ділянки і набуття нею статусу об`єкта цивільних прав пов`язується законодавством з визначенням її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розроблення ДП "Центр Державного земельного кадастру" (Київська філія) на замовлення ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, в 2019 році, технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) на території Новгород-Сіверської ОТГ Новгород-Сіверського району Чернігівської області встановлено, що в межах земельної ділянки площею 7,8898га (якій в подальшому присвоєний кадастровий номер :05:000:1156) наявне обмеження в використанні в вигляді охоронної зони навколо об`єкта культурної спадщини.

Департамент культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської ОДА погоджуючи дану технічну документацію із землеустрою, у довідці від 17.04.2019 № 71-П звертав увагу, що на земельній ділянці, яка знаходиться на території Новгород-Сіверської ОТГ Новгород-Сіверського району Чернігівської області, площею 7,8898га, розташована пам`ятка археології національного значення: городище "Юхнове-1" (Західне), ІV-ІІІ ст. до н.е. (охоронний №250025-Н (1192), взяте на облік рішенням виконкому Чернігівської обласної ради народних депутатів від 17.11.1980 № 551), занесене до Державного реєстру нерухомих пам`яток України постановою КМУ від 03.09.2009 № 928. Департамент указував, що відповідно до частин 2 та 5 статті 17 Закону України "Про охорону культурної спадщини", п. 2 статті 83 ЗК України пам`ятки археології та земельні ділянки, на яких вони розташовані, є державною власністю і не підлягають передачі в комунальну чи приватну власність.

До акту приймання-передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення із державної в комунальну власність, згідно з наказом ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 19.06.2019 №25-4134/14-19-сг, відповідачі внесли застереження відносно земельної ділянки кадастровий номер :05:000:1156, щодо обмеження в використанні, а саме охоронної зони навколо об`єкту культурної спадщини площею 7,8898 га.

У ході судового розгляду спору відповідачами не спростовано факт наявності на земельній ділянці площею 7,8898 га, кадастровий номер :05:000:1156, указаної вище пам`ятки археології.

Відповідно до частини 1 статті 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

За приписами статті 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Суб`єктом права на землі державної власності, за статтею 80 ЗК України є держава, яка реалізує це право на землі державної власності через відповідні органи державної влади.

Виходячи зі змісту статей 53, 54 ЗК України (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного наказу), до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби.

Землі історико-культурного призначення можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності.

Навколо історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, музеїв просто неба, меморіальних музеїв-садиб, пам`яток культурної спадщини, їх комплексів (ансамблів) установлюються зони охорони пам`яток із забороною діяльності, що шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання таких земель.

Порядок використання земель історико-культурного призначення визначається законом.

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини в сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини в суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь врегульовані положеннями Закону України "Про охорону культурної спадщини" від 08.06.2000 №1805-ІІІ.

Законом №1805-ІІІ закріплено, що охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

За дефініцією, наведеною у статті 1 Закону №1805-ІІІ, пам`ятка культурної спадщини (далі - пам`ятка) - об`єкт культурної спадщини, який занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взятий на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (не включення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

За частиною 2 статті 2 Закону України "Про охорону культурної спадщини" археологічний об`єкт культурної спадщини - рештки життєдіяльності людини (нерухомі об`єкти культурної спадщини: городища, кургани, залишки стародавніх поселень, стоянок, укріплень, військових таборів, виробництв, іригаційних споруд, шляхів, могильники, культові місця та споруди, їх залишки чи руїни, мегаліти, печери, наскельні зображення, ділянки історичного культурного шару, поля давніх битв, а також пов`язані з ними рухомі предмети), що містяться під земною поверхнею та під водою і є невідтворним джерелом інформації про зародження і розвиток цивілізації.

Судом увстановлено, що пам`ятка археології: Юхнівські городища, ІV-ІІІ ст. до н.е., взята на державний облік на підставі рішення виконкому Чернігівської обласної ради народних депутатів від 17.11.1980 №551; паспортизована (№1192); зобов`язання по охороні археологічного пам`ятника від 04.08.1980 (Горбівська сільська рада Новгород-Сіверського району).

Постановою КМУ від 03.09.2009 № 928 городища «Західне» та «Східне» (с. Юхнове), ІХ - ІV ст. до н.е., охоронний 250025-Н, внесені до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Статтею 17 Закону України "Про охорону культурної спадщини" №1805-ІІІ врегульовані питання суб`єктів права власності на пам`ятки.

За частинами 1 та 2 цієї статті пам`ятка, крім пам`ятки археології, може перебувати в державній, комунальній або приватній власності. Суб`єкти права власності на пам`ятку визначаються згідно із законом. Усі пам`ятки археології, в тому числі ті, що знаходяться під водою, включаючи пов`язані з ними рухомі предмети, є державною власністю.

У свою чергу частина 6 цієї статті визначає, що землі на яких розташовані пам`ятки археології, перебувають у державній власності або вилучаються (викуповуються) в державну власність в установленому законом порядку, за винятком земельних ділянок, на яких розташовуються пам`ятки археології - поля давніх битв.

Отже, діюче законодавство безальтернативно визначає для пам`яток археології та земель, на яких вони розташовані, єдину форму власності - державну, а у випадку, якщо така земельна ділянка не перебуває у державній власності, - остання підлягає обов`язковому вилученню або викупу державою.

Згідно зі статтею 34 Закону України "Про охорону культурної спадщини" території пам`яток, охоронних зон, заповідників, музеїв-заповідників, охоронювані археологічні території належать до земель історико-культурного призначення, включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної та містобудівної документації.

Землі історико-культурного призначення віднесені до особливо цінних земель (частина 1 статті 150 ЗК України).

Частина 1 статті 54 ЗК України передбачає, що землі історико-культурного призначення можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Дана норма встановлює загальне правило відносно форм власності земель віднесених за цільовим призначенням до категорії земель історико-культурного призначення. Натомість спеціальна норма, закріплена в статті 17 Закону України "Про охорону культурної спадщини", передбачає виключення із загального правила, за змістом якої землі на яких розміщені пам`ятки археології перебувають виключно в державній власності.

За висновком суду, до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме положення спеціального нормативно-правового акту, Закону України "Про охорону культурної спадщини" від 08.06.2000 №1805-ІІІ.

З огляду на наведені обставини, земельна ділянка площею 7,8898га кадастровий номер :05:000:1156 протиправно вибула із державної власності, оскільки земельна ділянка, на якій знаходиться пам`ятка археології, не підлягає передачі з державної до комунальної або приватної власності, та належить до категорії земель історико-культурного призначення.

Відповідно до частини 1 статті 32 Закону України "Про охорону культурної спадщини" (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного наказу) з метою захисту традиційного характеру середовища окремих пам`яток, їх комплексів (ансамблів), історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій навколо них мають установлюватися зони охорони пам`яток: охоронні зони, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару. Межі та режими використання зон охорони пам`яток визначаються відповідною науково-проектною документацією і затверджуються відповідним органом охорони культурної спадщини. Порядок визначення та затвердження меж і режимів використання зон охорони пам`яток та внесення змін до них установлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики в сфері охорони культурної спадщини.

Водночас, відсутність затвердженої науково-проектної документації з встановлення цільового призначення за категорією земель історико-культурного призначення, визначення меж та режимів використання пам`ятки археології національного значення та зон її охорони, на що звертав увагу відповідач 1, не спростовує факту розташування на спірній земельній ділянці вказаної пам`ятки, що знаходиться під охороною держави та внесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Статтею 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні.

Згідно з частиною 1 статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина 2 статті 4 ГПК України).

Статтею 20 ГК України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється в спосіб установлений законом або договором.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною 2 статті 16 ЦК України, до яких, зокрема, відноситься визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Аналогічні положення закріплені в статті 20 ГК України.

За частинами 1 та 2 статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Підставами для визнання акта недійсним є його невідповідність вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення в зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача в справі.

Судом установлено, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 19.06.2019 № 25-1434/14-19-сг "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність", в частині передачі в комунальну власність Новгород-Сіверської міської об`єднаної територіальної громади в особі Новгород-Сіверської міської ради земельної ділянки площею 7,8898га кадастровий номер :05:000:1156 прийнятий усупереч вимог Конституції України, Земельного кодексу України та Закону України "Про охорону культурної спадщини", порушує виключне право власності держави на земельну ділянку обмеженої оборотоздатності, створює реальні ризики пошкодження (знищення) частини археологічної спадщини України в результаті вибуття спірної земельної ділянки в комунальну власність.

Таким чином, позов у частині вимог про визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 19.06.2019 № 25-1434/14-19-сг "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність", в частині передачі в комунальну власність Новгород-Сіверської ОТГ в особі Новгород-Сіверської міської ради земельної ділянки площею 7,8898га кадастровий номер :05:000:1156, підлягає задоволенню.

Обраний спосіб захисту має забезпечити ефективне поновлення порушених прав та охоронюваних законом інтересів, або попередити їх порушення на майбутнє.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що визначені частиною 2 статті 16 ЦК України та частиною 2 статті 20 ГК України, є відновлення становища, що існувало до порушення.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Вимоги в частині скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав індексний номер № 50728479 від 21.01.2020 та припинення за Новгород - Сіверською міською радою Чернігівської області в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права комунальної власності на земельну ділянку площею 7,8898 га, кадастровий номер :05:000:1156, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105, є похідними.

За п.1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-ІV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав проводиться шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини 3 статті 26 цього Закону відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи в випадку, передбаченому п.1 частини 7 статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведена державна реєстрація прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи в випадку, передбаченому п.1 частини 7 статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведена державна реєстрація прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються в стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав.

Отже, з метою ефективного захисту порушених прав ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав на майно, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду в постанові від 23.06.2020 у справі № 906/516/19.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (аналогічні за змістом висновки наведені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц).

Прокурор, звертаючись з позовом в інтересах держави в особі Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації, вибрав належний спосіб захисту, оскільки задоволення вимог про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права комунальної власності та припинення цього права забезпечує відновлення прав держави на земельну ділянку площею 7,8898 га, кадастровий номер :05:000:1156, шляхом повернення до попереднього стану, що існував до вчинення цих реєстраційних дій.

При ухваленні рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат (п. 5 частина 1 статті 237 ГПК України).

За статтею 129 ГПК України судовий збір покладається в спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, за рахунок відповідачів має бути відшкодований судовий збір у розмірі 5368,00 грн (в рівних частинах, по 2684,00 грн з кожного).

Керуючись статтями 42, 46, 47, 53, 73, 74, 76 - 80, 91, 123, 129, 165 - 167, 178, 184, 202, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Керівника Новгород-Сіверської окружної прокуратури (вул. Замкова, 9А, м. Новгород - Сіверський, Чернігівська область, 16000; ) в інтересах держави в особі Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної адміністрації (вул. Коцюбинського, 70, м. Чернігів, 14000; ) до відповідачів Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області (вул. П`ятницька, 11А, м. Чернігів, 14000; ) та Новгород - Сіверської міської ради Чернігівської області (вул. Губернська, 2, м. Новгород - Сіверський, Чернігівська область, 16000; ) задовольнити повністю.

2. Визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 19.06.2019 № 25-4134/14-19-сг «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність», у частині передачі у власність Новгород-Сіверської міської об`єднаної територіальної громади земельної ділянки площею 7,8898 га, кадастровий номер :05:000:1156.

3. Скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, індексний номер № 50728479 від 21.01.2020, та одночасно припинити за Новгород-Сіверською міською радою Чернігівської області () у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право комунальної власності на земельну ділянку площею 7,8898 га, кадастровий номер :05:000:1156, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105.

4. Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області (вул. П`ятницька, 11А, м. Чернігів, 14000; ) на користь Чернігівської обласної прокуратури (вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000; ) судовий збір у сумі 2684,00 грн.

5. Стягнути з Новгород - Сіверської міської ради Чернігівської області (вул. Губернська, 2, м. Новгород - Сіверський, Чернігівська область, 16000; ) на користь Чернігівської обласної прокуратури (вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000; ) судовий збір у сумі 2684,00 грн.

Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасоване, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови в відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні були оголошені лише вступна та резолютивна частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду в порядку визначеному статтею 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 19.07.2023.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя А.В. Романенко