ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023 року Справа № 903/23/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Василишин А.Р.

секретар судового засідання Першко А.А.

за участю представників сторін:

позивача: Грушицький О.І.;

відповідача: Ліщук О.О.;

третьої особи: Кузьменко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства "Санаторій матері і дитини "Пролісок" та заяву Волинської обласної ради про приєднання до апеляційної скарги на рішення Господарського суду Волинської області від 22 березня 2023 року у справі №903/23/22 (повний текст складено 31 березня 2023 року, суддя Войціховський В.А.)

за позовом ОСОБА_1

до Комунального підприємства "Санаторій матері і дитини "Пролісок"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Волинська обласна рада, Цуманська селищна рада

про зобов`язання повернути майно

ВСТАНОВИВ:

04 січня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Волинської області з позовом до Комунального підприємства "Санаторій матері і дитини "Пролісок" про зобов`язання повернути орендоване у фізичної особи майно гідромасажні ванни " ІНФОРМАЦІЯ_1 " в кількості двох штук в належному технічно-справному стані.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 15 березня 2022 року у справі №903/23/22, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13 липня 2022 року, в позові було відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26 жовтня 2022 року у справі №903/23/22 касаційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково, постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 13 липня 2022 року та рішення Господарського суду Волинської області від 15 березня 2022 року у справі скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

В силу положень частини 5 статті 310 ГПК України, висновки суду касаційної інстанції, у зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи. При цьому, відповідно до частини 1 статті 316 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 06 лютого 2023 року у справі №903/23/22 було задоволене клопотання Комунального підприємства "Санаторій матері і дитини "Пролісок" та залучено Волинську обласну раду до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 22 березня 2023 року у справі №903/23/22 задоволено позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Санаторій матері і дитини "Пролісок", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Волинська обласна рада про зобов`язання повернути майно.

Зобов`язано Комунальне підприємство "Санаторій матері і дитини "Пролісок" (45235, Волинська область, Луцький район, с. Грем`яче, ) повернути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) орендоване згідно договору оренди обладнання №011 від 01 січня 2017 року із додатками №№1, 2 від 01 січня 2017 року майно, а саме: гідромасажні ванни "AQUADELECIA" в кількості двох штук в належному технічно-справному стані та повідомити ОСОБА_1 про дату, час та місце повернення майна.

Присуджено до стягнення з Комунального підприємства "Санаторій матері і дитини "Пролісок" (45235, Волинська область, Луцький район, с. Грем`яче, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) 2 270 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, КП "Санаторій матері і дитини "Пролісок" звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 22 березня 2023 року у справі №903/23/22 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 повністю.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що відповідно до даних загальнодоступного публічного ресурсу Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України, суб`єкт господарювання Денисюк Микола Васильович (РНОКПП НОМЕР_1 ) 31 січня 2019 року господарської діяльності із здавання майна в оренду юридичній особі як суб`єкт господарювання здійснювати не міг, адже згідно з частиною 1 статті 19 Господарського кодексу України суб`єкт господарювання може здійснювати будь-які види підприємницької діяльності, окрім заборонених законом. Додатково зауважимо, що у 2017-2018 роках ОСОБА_1 був суб`єктом господарювання і в позовній заяві вказує на те, що укладав договір оренди як ФОП. Відтак, здійснював бухгалтерський і податковий облік своєї господарської діяльності. У Податковому кодексі України (далі - ПКУ) документальному підтвердженню даних, зазначених у податковій звітності, присвячена стаття 44. У ній, зокрема, сказано, що платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єкта оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачене законодавством (абзац перший пункту 44.1 ПКУ). Платникам податків заборонено формувати показники податкової звітності та митних декларацій даних, не підтверджених первинними документами (абзац другий пункту 44.1 ПКУ). Відтак незрозумілим є те, яким чином ФОП Денисюк М.В. відображав операцію з оренди обладнання в своєму податковому обліку за відсутності первинних документів, які він мав зберігати мінімум протягом 1095 днів і нібито, на думку суду першої інстанції, він втратив.

Скаржник зауважує, що враховуючи викладені у відзиві і запереченні КП обставини (пов`язаність осіб, викрадення сейфу з документами, відсутність оригіналу спірного документу у позивача, відсутність доказів виконання договору оренди обладнання (оплати, актів прийому-передачі наданих послуг), а головне: необізнаність позивача щодо предмету оренди (скільки правочинів було укладено, в якому році і на які ванни), тощо) випливає висновок про укладення тодішнім директором КП Касардою В.І. з племінником ФОП Денисюком М.В. удаваного правочину з метою отримання неправомірної вигоди. Таким чином, спростовуються твердження суду першої інстанції, що відповідачем не наведено доказів в підтвердження удаваності правочину, проте і відзив, і заперечення КП основою доводів мали саме доведення умислу Касарди В.І. і її племінника Денисюка М.В. на укладення правочину, що порушує публічний порядок. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Ця правова позиція спростовує твердження суду першої інстанції про те, що КП для підтвердження своєї позиції необхідно було звернутись до суду про визнання недійсним правочину. Також КП не ініціювало (в порядку проведення експертизи), проте мало на думку суду, питання давності виготовлення тексту угоди, відтиску печатки тощо - саме з підстав того, що вважало правочин від 01 січня 2017 року таким, що порушує публічний порядок.

Скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що доказів придбання ФОП Денисюком М.В. 2 ванн "Акваделіція" (договору поставки, накладних, ТТН, сертифікатів якості, платіжних доручень) суду не надано, як не надано і доказів отримання орендної плати від КП (тобто доказів виконання правочину, змін в структурі активів). А твердження суду першої інстанції щодо обов`язку відповідача надати докази несплати закладом орендної плати за уявну оренду обладнання, на переконання апелянта є абсурдними. Крім того, сам факт несплати орендних платежів не заперечувався позивачем. Розумний сумнів викликає і сама суть договору від 01 січня 2017 року за №011, пунктом 1.1 якого встановлено: "Орендодавець за даним Договором зобов`язується надати Орендарю, на умовах тимчасового і платного користування обладнання (надалі - Обладнання), яке знаходиться в будівлі за адресою: с. Грем`яче, Ківерцівський район, Волинська область (приміщення водолікувального корпусу)" Тобто на момент підписання вказаного договору оренди об`єкт найму вже знаходився у водолікувальному корпусі, що збудований за кошти ЄС та Волинської обласної ради.

Крім того, апелянт зазначає, що підприємець Денисюк М.В. немає жодного документу, який би підтвердив факт виникнення у нього права власності на предмет спору вартістю у понад 1 млн. грн.. Звертаючись із даним позовом до суду, Денисюк М.В. первісно мав довести суду факт порушення його власних майнових прав та інтересів та надати на підтвердження таких тверджень відповідні докази. Однак, позивач не довів суду того, що він, на момент укладення договору оренди від 01 січня 2017 року № 011, або на час подання відповідного позову є власником спірного майна чи у нього були або є майнові права на вказане майно.

Листом №903/23/22/2315/23 від 17 квітня 2023 року матеріали справи витребувано з Господарського суду Волинської області.

21 квітня 2023 року до апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26 квітня 2023 року у справі №903/23/22 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Санаторій матері і дитини "Пролісок" на рішення Господарського суду Волинської області від 22 березня 2023 року у справі №903/23/22 та призначено дату судового засідання на 10 травня 2023 року.

08 травня 2023 року від Волинської обласної ради надійшла заява про приєднання до апеляційної скарги КП "Санаторій матері і дитини "Пролісок" на рішення Господарського суду Волинської області від 22 березня 2023 року у справі №903/23/22.

У заяві про приєднання вказано, що ще у 2016 році у власності Волинської обласної ради перебувало майно яке витребовує позивач. І що важливо, це майно є індивідуально визначеним. Однак, суд в рішенні, що оскаржується, безпідставно робить протилежні висновки. Зокрема, зазначає "за вищевикладених обставин в їх сукупності, приймаючи до уваги стандарт доказування "вірогідності доказів", суд дійшов висновку, що ФОП Денисюк В.М. передав в оренду КП "Санаторій матері і дитини "Пролісок" гідромасажні ванни "AQUADELECIA" в кількості двох штук. При цьому відповідачем не доведено обставин за котрих право власності на вказані гідромасажні ванни належить КП "Санаторій матері і дитини "Пролісок" або третім особам". Такі висновки суду є неправомірними та не відповідають дійсності.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09 травня 2023 року у справі №903/23/22 задоволено заяву Волинської обласної ради про приєднання до апеляційної скарги КП "Санаторій матері і дитини "Пролісок" на рішення Господарського суду Волинської області від 22 березня 2023 року у справі №903/23/22. Приєднано заяву Волинської обласної ради до апеляційної скарги КП "Санаторій матері і дитини "Пролісок" на рішення Господарського суду Волинської області від 22 березня 2023 року у справі №903/23/22.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10 травня 2023 року у справі №903/23/22 розгляд апеляційної скарги відкладено на 07 червня 2023 року. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Цуманську селищну раду (45233, Волинська обл., Луцький р-н, селище міського типу Цумань, вул.Грушевського, будинок 2). Зобов`язано Цуманську селищну раду до 31 травня 2023 року надати через канцелярію суду: письмові пояснення щодо предмету спору; тендерну документацію на придбання медично-лікувального устаткування виробництва фірми "Aquadelicia"; акт приймання-передачі спірного устаткування та первинні документи, що підтверджують оплату.

05 червня 2023 року від Цуманської селищної ради надійшли пояснення на виконання ухвали від 10 травня 2023 року, у яких орган місцевого самоврядування зазначає, що на виконання грантового контракту Грем`яченською сільською радою було укладено договір поставки №7 від 19 серпня 2015 року із фізичною особою-підприємцем Глевичем Юрієм Миколайовичем (копія договору додається) на постачання багатофункціонального комплексу "для монтажу на об`єкті: "Водолікувальний корпус в с. Грем`яче Ківерцівського району Волинської області". Відповідно до пункту 1.1 договору поставки №7 від 19 серпня 2015 року асортимент та ціна товару визначені в специфікації (Додаток 1), що є невід`ємною частиною угоди. Однак вказаний додаток у селищної ради з незрозумілих причин відсутній.

З метою належного з`ясування обставин операцій купівлі-продажу та виконання ухвали суду від 10 травня 2023 року Цуманська селищна рада звернулась до ФОП Глевича Ю.М. з проханням надати належним чином завірені копії первинних документів за договором поставки №7 від 19 серпня 2015 року та самого договору (лист № № 826/01-30 від 17 травня 2023 року, копія додається). У відповідь на вказане звернення органу місцевого самоврядування ФОП Глевич Ю.М. повідомив (лист №1-300523 від 30 травня 2023, копія додається), що на виконання договору поставки №7 від 19 серпня 2015 року поставив Грем`яченській сільській раді багатофункціональний комплекс, до якого входили: пристрій циркулярного душу, ванна гідромасажна, пульт розбрискування та гідротерапевтична комбінована ванна "THERMO-SPA". Первинні документи у суб`єкта господарювання не збережені у зв`язку із збіганням терміну їх зберігання. Із системного аналізу норм чинного на час впровадження проект законодавства України, умов договорів про надання гранту, вбачається чіткий висновок про право власності громади Волинської області в особі засновника комунального підприємства "Санаторій матері і дитини "Пролісок" - Волинської обласної ради на результати проекту: приміщення водолікувального комплексу в селі Грем`яче (2-поверхового об`єкту) та медично-лікувального устаткування в ньому та умови його передачі третій особі. Враховуючи викладене, власником приміщення водолікувального комплексу в селі Грем`яче (2-поверхового об`єкту на території КП) із медично-лікувальним устаткуванням є Волинська обласна рада. Копії запитів на платежі від 08 вересня 2015 року та від 21 січня 2016 року підтверджують оплату обласною радою багатофункціонального комплексу за рахунок коштів акумульованого рахунку (п.3.2.23.17). Відповідна інформація про наявність та експлуатацію ванн "Aquadelicia" з фото (тих самих ванн, які витребовує позивач) міститься в апробаційних матеріалах грантового договору № IPBU.01.02.00-78-484/11-00 (5.1.3. додатку III до договору "брошура"), В апробаційній брошурі від 2016 року чітко зазначено у першому абзаці на сторінці 23: "Акваделіція IX, III". Багатофункціональна гідромасажна ванна. Цифри IX і III вказують на їх кількість і модифікацію - тобто 2 гідромасажні ванни покоління III і IX.

06 червня 2023 року від Цуманської селищної ради надійшло клопотання про проведення розгляду справи без участі представника.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 07 червня 2023 року у справі №903/23/22 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 20 червня 203 року) розгляд апеляційної скарги відкладено на 05 липня 2023 року. Запропоновано фізичній особі-підприємцю Денисюку Миколі Васильовичу надати колегії суддів через канцелярію суду докази набуття права власності на гідромасажні ванни AQUADELECIA, повернення яких є предметом спору у справі.

В судовому засіданні 05 липня 2023 року представники відповідача та третьої особи підтримали вимоги і доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у заяві про приєднання до неї.

Представник позивача своїм правом передбаченим статтею 263 ГПК України не скористався, відзиву на апеляційну скаргу не подав. В судовому засіданні представник позивача проти апеляційної скарги заперечив, просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заяви про приєднання до неї, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01 січня 2017 року між фізичною особою-підприємцем Денисюком М.В. (орендодавець) та КП "Санаторій матері та дитини "Пролісок" (орендар) укладено договір оренди обладнання №011 /т.1, а.с. 13-14/.

Згідно розділу 1 договору, орендодавець за даним договором зобов`язується надати орендарю, на умовах тимчасового користування обладнання (надалі - обладнання), яке знаходиться в будівлі за адресою: с. Грем`яче, Ківерцівський район, Волинська область (приміщення водолікувального корпусу).

Орендодавець підтверджує, що обладнання, перелік якого визначений у додатку 1 до даного договору є власністю орендодавця.

У відповідності до розділу 2 договору, орендодавець зобов`язується: передати обладнання орендареві не пізніше 2-х календарних днів з дати підписання даного договору уповноваженими представниками сторін. Фактом передачі в оренду обладнання є підписаний акт здачі, який є додатком 2 та невід`ємною частиною даного договору.

Передати обладнання орендареві у стані, придатному для здійснення господарської діяльності.

Розділом 3 договору оренди передбачено, що по закінченню дії договору орендар зобов`язався передати обладнання орендодавцю у стані, придатному для використання за призначенням і відповідно до статусу такого обладнання.

Обов`язок щодо повернення майна після закінчення дії договору передбачений пунктом 3.1 договору, із змісту пункту 5.1 договору випливає, що повернення майна орендодавцю має бути оформлено актом прийому-передачі.

Пунктом 7.1 договору визначено, що договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2017 року. У разі відсутності письмового повідомлення однієї із сторін про припинення або зміни умов договір протягом місяця до закінчення терміну дії даного договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах.

Згідно з актом прийому - передачі від 01 січня 2017 року приватний підприємець Денисюк М.В. передав, а КП "Санаторій "Пролісок" прийняло гідромасажні ванни AQUADELICIA в кількості 2 штук /т.1, а.с.15/.

Договір оренди №011 від 01 січня 2017 року, акт прийому-передачі майна від 01 січня 2017 року підписані позивачем та відповідачем, скріплені печатками.

04 липня 2019 року фізична особа-підприємець Денисюк М.В. звернувся до відповідача із заявою, в якій просив повернути належне йому майно, яке знаходиться у користуванні та фактичному володінні відповідача, а саме: гідромасажні ванни, картоплекопалку та картоплесаджалку /т.1, а.с. 5/.

У відповідь на дану заяву, КП "Санаторій матері та дитини "Пролісок" надіслало позивачу лист від 02 серпня 2019 року, в якому вказав, що станом на дату звернення на підприємстві відсутні договори оренди, укладені в 2018, предметом яких була оренда відповідачем у позивача ванн гідротерапевтичної "БТЛ-3000" та "Акваделіція". З метою належного встановлення приватної власності та уникнення незаконного відчуження майна громади Волинської області просило надіслати на адресу підприємства належним чином завірені копії договорів оренди на придбання ванн, розрахункових документів (фіскальний чек, платіжне доручення), актів прийому - передачі обладнання в експлуатацію підприємства, сертифікатів, технічних паспортів на ТМЦ та інших документів, що підтверджують факт власності позивача на ванни гідротерапевтичну "БТЛ-3000" та "Акваделіція" /т.1, а.с. 6, 7/.

Така позиція відповідача ґрунтувалась на наступній події: 01 серпня 2019 року на адресу підприємства також надійшов лист від 04 липня 2019 року б/н Касарди Я.І. (за довіреністю, який діяв в інтересах Лаговської Г.З. як фізичної особи) про повернення медичного обладнання /т.1, а.с. 50/ з аналогічною вимогою. Документи, які б могли ідентифікувати витребувані речі заявниками не надавались. Не повідомлялось у вимогах і серійні номери обладнання.

Відповідь від підприємця на лист підприємства від 02 серпня 2019 року №131/01-01-04 не надходила.

З дослідженого судами вбачається, що такі як запитувані заявниками ванни гідротерапевтична "БТЛ-3000" (2 шт.) та "Акваделіція" (2 шт.) наявні серед медичного обладнання підприємства та за наслідками інвентаризації січня 2019 року як лишки віднесені на 109 рахунок "інші засоби" до встановлення факту права власності та розпорядження зазначеним майном.

Лист Денисюка М.В. від 04 липня 2019 року з проханням вирішити питання щодо бальнеологічного обладнання містить наступні констатації дослівно: "мною було укладено договори оренди на 2 (дві) ванни, зокрема гідротерапевтичну "БТЛ-3000" та ванну "Акваделіція"".

Предметом даного позову є вимоги позивача про зобов`язання відповідача повернути орендоване майно - гідромасажні ванни AQUADELECIA у кількості 2-ох штук в належному технічно-справному стані та повідомити про дату, час та місце такого повернення.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на підставі встановлених фактичних обставин справи, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

У відповідності до статті 12 Цивільного кодексу України, особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Як встановлено статтею 67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 Цивільного кодексу України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Згідно статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до частини 2 статті 180 Господарського кодексу України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При цьому відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України, вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України, з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися лише при: - розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; - розірванні договору в судовому порядку; - відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; - припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 Цивільного кодексу України; - недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Згідно із статтею 14 ГПК України ("Диспозитивність господарського судочинства"), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу, факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи інтересу.

Тому зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову це зміна обставин (фактів), на яких ґрунтується вимога позивача.

Отже, попри обов`язок суду вирішити наявний між сторонами спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів відповідних осіб, предмет та підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2018 року у справі №902/1592/15, від 18 березня 2019 року у справі №908/1165/17, від 15 травня 2019 року у справі №923/565/18.

Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Так, предметом позову у цій справі є матеріально-правові вимоги про зобов`язання відповідача повернути фізичній особі-підприємцю Денисюку М.В. орендоване згідно договору оренди обладнання №011 від 01 січня 2017 року із додатками №№1, 2 від 01 січня 2017 року майно (гідромасажні ванни "AQUADELECIA" в кількості двох штук).

При цьому підставами позовних вимог позивачем визначено не інакше, як порушення (невиконання) відповідачем умов укладеного договору оренди обладнання №011 від 01 січня 2017 року із Додатками №№1, 2 від 01 січня 2017 року, зокрема, в частині повернення орендованого майна після завершення строку дії договору.

Статтею 509 Цивільного кодексу України (частини 1, 2) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами частини 1 статті 193 Господарського кодексу України унормовано, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Враховуючи наведене вище, як вбачається із наданого відповідачем оригіналу договору оренди обладнання №011 та не заперечується відповідачем, 01 січня 2017 року між фізичною особою-підприємцем Денисюком Миколою Васильовичем (Орендодавець) та Комунальним підприємством "Санаторій матері і дитини "Пролісок" (Орендар) за №011 було укладено договір оренди обладнання /т.1 а.с. 13-15, т.2 а.с. 22-25/ у відповідності до умов розділу 1 котрого Орендодавець зобов`язується надати Орендарю, на умовах тимчасового користування обладнання, яке знаходиться в будівлі за адресою: с. Грем`яче, Ківерцівський район, Волинська область (приміщення водолікувального корпусу).

Орендодавець підтверджує, що обладнання, перелік якого визначений у Додатку 1 до даного договору є власністю Орендодавця.

У відповідності до розділу 2 договору, Орендодавець зобов`язується: передати обладнання Орендареві не пізніше 2-х календарних днів з дати підписання даного договору уповноваженими представниками сторін. Фактом передачі в оренду обладнання є підписаний акт здачі, який є Додатком 2 та невід`ємною частиною даного договору.

Передати обладнання Орендареві у стані, придатному для здійснення господарської діяльності.

Розділом 3 договору оренди передбачено, що по закінченню дії договору Орендар зобов`язався передати обладнання Орендодавцю у стані, придатному для використання за призначенням і відповідно до статусу такого обладнання.

Обов`язок щодо повернення майна після закінчення дії договору передбачений пунктом 3.1. договору, із змісту пункту 5.1. договору випливає, що повернення майна Орендодавцю має бути оформлено актом прийому-передачі.

Пунктом 7.1. угоди визначено, що договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2017 р. У разі відсутності письмового повідомлення однієї із сторін про припинення або зміни умов договір протягом місяця до закінчення терміну дії даного договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах.

Договір оренди підписаний уповноваженими представниками договірних сторін, зокрема, особисто Орендодавцем підприємцем (на момент укладення угоди) Денисюком М.В., та директором КП "Санаторій матері і дитини "Пролісок" (на момент укладення угоди) Касардою В.І., засвідчений відтисками печаток суб`єктів господарювання, угода містить визначені статтею 284 Цивільного кодексу України в якості обов`язкових (істотних) умов договору оренди умови стосовно об`єкта (предмета) оренди (складу майна), строку, на який укладається договір оренди; розміру орендної плати та порядку її сплати, прав та обов`язків договірних сторін, умов стосовно відповідальності сторін, положення стосовно відновлення орендованого майна та умов його повернення тощо.

Відповідно до частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Додатком №1 до договору оренди №011 від 01 січня 2017 року було визначено перелік обладнання, яке знаходиться за адресою: с. Грем`яче, Ківерцівський район, Волинська область (приміщення водолікувального корпусу) та складається із гідромасажних ванн "AQUADELICIA" в кількості 2 штук.

Згідно з актом прийому передачі від 01 січня 2017 року, котрий виступає Додатком №2 до договору від 01 січня 2017 року, фізична особа-підприємець Денисюк М.В. передав, а КП прийняло гідромасажні ванни "AQUADELICIA" в кількості 2 штук.

Засвідчені перелік обладнання та акт прийому передачі аналогічно угоді підписані особисто підприємцем Денисюком М.В. та директором КП Касардою В.І., засвідчені відтисками печаток суб`єктів господарювання.

Судами зауважується, що посаду директора КП Касарда В.І. обіймала до 20 грудня 2018 року. Рішенням Волинської обласної ради від 20 грудня 2018 року №22/17 на посаду директора КП було призначено Бугайчук О.В.

Як правильно зазначив місцевий суд, зазначений підписаний між договірними сторонами акт приймання передачі в повній мірі підтверджує виконання позивачем умов договору в частині передачі, а відповідачем виконання умов договору в частині прийняття у строкове платне користування (оренду), обладнання гідромасажних ванн "AQUADELICIA" в кількості 2 штук.

Відповідно до статті 58-1ГК України, суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим. Виготовлення, продаж та/або придбання печаток здійснюється без одержання будь-яких документів дозвільного характеру.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд (постанови від 06 листопада 2018 року у справі №910/6216/17, від 05 грудня 2018 року у справі №915/878/16, від 03 лютого 2020 року у справі №909/1073/17, від 18 серпня 2020 року у справі №927/833/18), встановивши наявність відбитку печатки відповідача на спірних документах та, враховуючи, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, накладних, суди мають дослідити питання встановлення обставин, що печатка була загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа.

З`ясування відповідних питань і оцінка пов`язаних з ними доказів має істотне значення для вирішення такого спору, оскільки це дозволило б з максимально можливим за даних обставин ступенем достовірності ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних господарських операцій.

При цьому, у постанові Верховного Суду від 23 липня 2019 року у справі №918/780/18 суд дійшов висновку, що з урахуванням приписів статті 181 ГК України та статті 207 ЦК України саме правочин (договір), а не підпис на документі скріплюється печаткою юридичної особи. Таким чином, наявність печатки на договорі оренди обладнання свідчить про наявність волевиявлення сторін на його схвалення.

З дослідженого місцевим судом та перевіреного колегією суддів вбачається, що Комунальним підприємством "Санаторій матері та дитини "Пролісок" не було наведено фактів протиправності використання печатки підприємства іншими, окрім директором Касардою В.І., особами чи доказів її втрати на момент укладення договору чи у період дії угоди, так само як і не було надано доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з її неправомірним використанням.

В свою чергу, твердження апелянта про те, що печатки підприємства знаходились у викрадених сейфах не доводить факту їх неправомірного використання саме під час укладення договору оренди обладнання. Крім того, кримінальне провадження за №0000918 було відкрите за статтями 185 (Крадіжка) та 357 (Викрадення, привласнення, вимагання документів, штампів, печаток, заволодіння ними шляхом шахрайства чи зловживання службовим становищем або їх пошкодження) Кримінального кодексу України, в той час як за статтею 358 Кримінального кодексу України (Підроблення документів, печаток, штампів та бланків, збути чи використання підроблених документів, печаток, штампів) провадження відкрито не було.

При цьому, володіючи оригінальним примірником угоди оренди №011 від 01 січня 2017 року із додатками, Комунальне підприємство "Санаторій матері та дитини "Пролісок" не ініціювало (в порядку проведення експертизи) питання давності виготовлення тексту угоди, оригінальності відтиску печатки КП у договорі тощо.

За таких обставин, на переконання як суду першої так і апеляційної інстанції, відсутні підстави вважати, що печатка відповідача використовувалася проти його волі, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що договір оренди №011 від 01 січня 2017 року із додатками (перелік та акт прийому передачі від 01 січня 2017 року) були укладені за наявності волевиявлення та повного усвідомлення своїх дій та наслідків таких дій як орендодавця, так і орендаря.

Відповідачем (як за керівництва підприємством колишнього директора Касарди В.І. до 20 грудня 2018 року, так і за нового керівника підприємства Бугайчук О.В. з 20 грудня 2018 року), з огляду на наявність у розпорядженні підприємства оригіналу договору оренди №011 від 01 січня 2017 року із додатками №№1, 2, дії стосовно визнання угоди недійсною в судовому порядку не вчинялись, питання нікчемності чи удаваності правочину із відповідними наслідками не ініціювались, що, також свідчить про прийняття цієї угоди відповідачем із повним усвідомленням наслідків невиконання її умов.

Після припинення договірних відносин сторін та не вчинення відповідачем дій, спрямованих на оформлення акта приймання-передачі майна з оренди і здійснення повернення орендованого майна, 04 липня 2019 року Денисюк М.В. звернувся до Комунального підприємства "Санаторій матері та дитини "Пролісок" із заявою про повернення майна, котра з боку орендаря залишилась без задоволення, зокрема, з підстав відсутності письмових договорів оренди майна та ненаданням заявником матеріалів в підтвердження придбання означених у заяві товарно-матеріальних цінностей (відповідь від 02 серпня 2019 року №131/01-01-08 на звернення).

11 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення відповідачем кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 191 Кримінального кодексу України. За результатами звернення (витяг з ЄРДР т.1 а.с. 10) Ківерцівським ВП ГУНП у Волинській області 12 березня 2020 року було відкрито кримінальне провадження №0000180.

За результатами розгляду письмового звернення ОСОБА_1 від 01 грудня 2020 року, із супровідним листом №9206/54-2020 від 03 грудня 2020 року Ківерцівським ВП ГУНП у Волинській області було надано витяги із матеріалів кримінального провадження, в тому числі, копії супровідного листа КП "Санаторій матері і дитини "Пролісок" від 10 серпня 2020 року №122/01-01-02, договору оренди обладнання №011 від 01 січня 2017 року із Додатком №1 (перелік обладнання, яке знаходиться за адресою: с. Грем`яче у приміщенні водолікувального комплексу) та Додатком №2 (акт прийому передачі обладнання, яке знаходиться за адресою: с. Грем`яче у приміщенні водолікувального комплексу від 01 січня 2017 року) /т.1, а.с. 12-15/.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору, судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до статті 12 Цивільного кодексу України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, особа може відмовитися від свого майнового права, нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 13, 14 Цивільного кодексу України встановлено межі здійснення цивільних прав. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства, виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Згідно статті 49 Господарського кодексу України, підприємці зобов`язані не порушувати права та законні інтереси інших суб`єктів господарювання та за завдані шкоду і збитки підприємець несе майнову та іншу встановлену законом відповідальність.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України та статті 173 Господарського кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 525, 526 Цивільного кодексу України ,зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного (господарського) законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Згідно статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частин 1 - 3 статті 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. За договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або єдиний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Статтею 760 Цивільного кодексу України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до частини 1 статті 763 Цивільного кодексу України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до статей 284, 286 Господарського кодексу України, істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди, строк, на який укладається договір оренди; орендна плата та умови повернення орендованого майна. Строк договору оренди визначається за погодженням сторін.

Відповідно до частини 2 статті 291 Господарського кодексу України, договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до частини 1 статті 631 Цивільного кодексу України, частини 7 статті 180 Господарського кодексу України, строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Отже, після закінчення строку дії договору оренди припиняються зобов`язання з правомірного користування орендарем орендованим майном та виникає обов`язок повернути майно орендодавцю. Подальше користування орендарем орендованим майном не може бути правомірним та не відповідатиме умовам договору оренди.

При цьому положеннями частини 1 статті 785 Цивільного кодексу України унормовано, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було унормовано в договорі.

Як вірно встановлено місцевим судом, сторонами в якості додатку до договору оренди та в підтвердження передачі майна у тимчасове користування було підписано відповідний акт приймання передачі від 01 січня 2017 року, відтак, передача майна та прийняття останнього в оренду між сторонами відбулась 01 січня 2017 року.

Поруч з цим, у пункті 7.1 договору оренди №011 від 01 січня 2017 року сторони визначили, що угода вступає в силу з моменту її підписання і діє до 31 грудня 2017 року. У разі відсутності письмового повідомлення однієї із сторін про припинення або зміну умов договору протягом місяця до закінчення терміну дії даного договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах.

Відповідно та з врахуванням положень частини 2 статті 291 Господарського кодексу України, з урахуванням фактичних обставин справи, Господарський суд Волинської області прийшов до правильного висновку, що укладений між сторонами договір оренди обладнання на даний час є припиненим у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено та пред`явленням орендодавцем вимоги про повернення майна, передані в оренду гідромасажні ванни "AQUADELECIA" в кількості двох штук є такими, що не повернуті орендодавцю, відповідно, в силу положень частини 1 статті 785 Цивільного кодексу України, у наймача виник та існує обов`язок негайного повернення майна наймодавцеві в належному технічно-справному стані.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки як Комунальним підприємством "Санаторій матері та дитини "Пролісок" так і Волинською обласною радою не спростовано доводи позивача.

Щодо доводів апелянта про припинення Денисюком М.В. (РНОКПП НОМЕР_1 ) 31 січня 2019 року (у період до звернення з позовом до суду) підприємницької діяльності на підставі власного рішення, здійснення позивачем господарської діяльності перебуваючи у 3 групі спрощеної системи оподаткування із зареєстрованими видами діяльності: 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель. 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням, відтак, неможливості здійснення діяльності із здавання майна в оренду юридичній особі, колегією суддів зауважується, що фізичні особи, які на час звернення з позовом не є підприємцями, можуть звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів. Припинення підприємницької діяльності позивача до звернення з позовом до суду не є перешкодою для розгляду справи в порядку господарського судочинства, оскільки спірні правовідносини у справі виникли саме щодо виконання договору оренди обладнання, укладеного між суб`єктами господарської діяльності, тобто, стороною правочину виступала фізична особа-підприємець і припинення надалі підприємницької діяльності не змінює правовий статус особи у зобов`язанні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №760/13915/18.

Посилання апелянта на порушення позивачем норм Податкового кодексу України щодо ведення обліку доходів, витрат та інших показників, втрати чи незбереження первинних бухгалтерських документів, не зазначення КВЕДів, згідно яких здійснюється діяльність, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки дані обставини можуть свідчити про порушення відповідного законодавства та накладення на суб`єкта господарювання штрафних санкцій, однак це не впливає на предмет доказування в даній господарській справі.

Наявність або відсутність у єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстрованих видів економічної діяльності не вказує на той факт, що спірне майно не надавалось в оренду позивачем та не приймалось в оренду відповідачем.

Щодо удаваності правочину оренди, укладеного між сторонами, судами зауважується, що згідно статті 235 Цивільного кодексу України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Здійснюючи посилання на означену норму закону, відповідач та третя особа в той же час не зазначають для приховування якого саме правочину вчинений договір оренди від 01 січня 2017 року, не долучають доказів в підтвердження удаваності правочину. При цьому судами враховуються встановлені в процесі розгляду даної справи обставини вільного волевиявлення сторін при укладенні угоди та відповідність волевиявлення внутрішній волі сторін, обставини дійсної спрямованості волевиявлення на настання певних, очікуваних від угоди, наслідків.

Не беруться до уваги колегією суддів доводи апелянта щодо нікчемності договору оренди обладнання №011 від 01 січня 2017 року з посиланням на статтю 228 Цивільного кодексу України, з огляду на наступне.

Згідно з частинами 1, 2 статті 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У зазначеній статті визначено правові наслідки вчинення правочинів, що порушують публічний порядок, а також встановлено їх перелік.

Виділяючи правочин, що порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів, Цивільний кодекс України виходить зі змісту самої протиправної дії, її антисоціального характеру, а також значимості порушених прав і свобод людини та громадянина внаслідок вчинення такого правочину (аналогічний висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі №910/4932/19, від 10 березня 2020 року у справі №910/24075/16, від 31 жовтня 2019 року у справі №461/5273/16).

При цьому категорія публічного порядку застосовується не до будь-яких правовідносин у державі, а лише щодо тих, які стосуються суттєвих основ правопорядку.

З огляду на зазначене, можна зробити висновок, що публічний порядок - це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і визначають основи суспільного ладу держави.

Об`єктивна сторона такого правочину вказує на суперечність його нормативно-правовим актам, в яких закріплюються конституційні права та свободи людини і громадянина; право державної, комунальної та приватної власності тощо.

Суб`єктивна ознака правочину, що порушує публічний порядок, полягає у спрямованості дії стороні (сторони) на досягнення протиправного результату, яка вказує на умисне вчинення такого правочину.

Отже, для нікчемного за статтею 228 Цивільного кодексу України правочину очевидним є те, що особа має намір вчинити такі дії, які є суспільно небезпечними, порушують норми публічного права; зазвичай такі дії цілеспрямовано порушують публічний порядок, тобто особа саме це має на меті, усвідомлює, що її дії насправді не є правочином, а суспільно небезпечним правопорушенням.

При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України потрібно враховувати вину, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Наявність умислу у сторін означає, що вони, виходячи з обставин справи, усвідомлюють або повинні були усвідомлювати протиправність вчинення зобов`язання і суперечність його мети публічному порядку інтересам держави та суспільства, та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Правочин, який порушує публічний порядок є нікчемним, а визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачено, адже він таким є в силу закону. Тому такий спосіб захисту, як визнання недійсним нікчемного правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом (подібний висновок міститься у пункті 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі №688/2908/16-ц).".

Згідно з частиною 3 статті 5 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

При вирішенні справ у спорах про визнання недійсними договорів відповідно до статті 228 Цивільного кодексу України, зокрема частини 3 цієї норми, ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Отже, для правильного вирішення спору необхідно встановити, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов`язання, а також наявність наміру (умислу) у кожної із сторін.

Наявність такого наміру (умислу) у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність договору, що укладається, і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків. Намір юридичної особи визначається як намір тієї посадової або іншої фізичної особи, яка підписала договір, маючи на це належні повноваження. За відсутності останніх наявність наміру у юридичної особи не може вважатися встановленою (зокрема постанови Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №922/1391/18, від 20 жовтня 2021 року у справі №910/4089/20, від 15 грудня 2021 року у справі №910/6271/17).

Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 911/2961/19, від 30 серпня 2022 року у справі №904/1427/21.

Як вбачається із матеріалів справи, апелянт вказує, що договір оренди обладнання враховуючи пов`язаність осіб, викрадення сейфу з документами, відсутність оригіналу спірного документу у позивача, відсутність доказів виконання договору оренди обладнання є удаваним правочином укладеним з метою отримання неправомірної вигоди.

Тобто, фактично позивач у позові ототожнив підстави для визнання недійсного оспорюваного правочину та ознак нікчемності правочину, передбачених частинами 1, 2 статті 228 Цивільного кодексу України (порушення публічного порядку), що є взаємосуперечливим.

Водночас, враховуючи встановлене судами, обставини на які посилається апелянта не є доведеними. Не підтверджені жодними наявними у матеріалах справи доказами доводи КП "Санаторій матері та дитини "Пролісок" про те, що укладений між сторонами договір оренди обладнання спрямований на отримання неправомірної вигоди. Отримання неправомірної вигоди є підставою для притягнення винних осіб до відповідальності, однак жодних звернень до правоохоронних з цього приводу немає.

Щодо наявності оригіналу договору оренди колегією суддів зауважується, що незважаючи на неподання позивачем свого власного примірника договору оренди, оригінальний примірник договору є наявним у відповідача, а тому у судів не виникає сумніву з приводу достовірності угоди. При цьому враховується, що саме із означеного оригіналу угоди відповідачем було здійснено копію та надано на запит Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області. В свою чергу, Ківерцівським ВП ГУНП у Волинській області за результатами розгляду письмового звернення ОСОБА_1 від 01 грудня 2020 року із супровідним листом №9206/54-2020 від 03 грудня 2020 року було надано позивачу копію договору оренди обладнання №011 від 01 січня 2017 року із додатком №1 (перелік обладнання, яке знаходиться за адресою: с. Грем`яче у приміщенні водолікувального комплексу) та додатком №2 (акт прийому передачі обладнання, яке знаходиться за адресою: с. Грем`яче у приміщенні водолікувального комплексу від 01 січня 2017 року)

Також, як слідує із наявних пояснень позивача, у останнього відсутній власний оригінал договору оренди обладнання від 01 січня 2017 року із додатками, оскільки вся документація позивача знаходилась у приміщеннях КП у зв`язку із наявними між сторонами договірними відносинами по оренді нерухомого майна (укладений договір оренди індивідуально визначеного майна, що є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст Волинської області від 01 червня 2012 року). Враховуючи звільнення ОСОБА_2 із посади, те, що відносини з оренди приміщень у позивача припинилися 26 грудня 2018 року, а також беручи до уваги факт викрадення сейфа із приміщення КП, ОСОБА_1 невідомо, де на даний час знаходиться примірник оригіналу договору оренди обладнання від 01 січня 2017 року, оскільки останній залишився у приміщенні КП.

При цьому, відповідно до частини 11 статті 80 ГПК України, у разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

Заяв про виключення з числа доказів копії договору оренди обладнання не надходило.

Крім того, судами обох інстанцій враховується обставина недоведеності вини ОСОБА_1 чи його причетності до факту проникнення в приміщення КП та викрадення сейфу, зокрема, з огляду на те, що відповідне внесене до ЄРДР кримінальне провадження №00009187 від 23 грудня 2018 року було закрито у зв`язку з відсутністю із закінченням строку досудового розслідування, визначеного статтею 219 КК України, та жодній особі не повідомлено про підозру. Постановою Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області від 23 червня 2020 року про закриття кримінального провадження визначено, що в ході проведення перевірки по факту проникнення невідомої особи до кабінету директора КП та викрадення сейфа встановити осіб, причетних до вчинення вказаних злочинів не виявилось можливим.

Зауважується судами також на обставинах, відображених у постанові Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області від 31 грудня 2020 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000180 від 12 березня 2020 року у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 191 КК України, відповідно до котрих, згідно копії протоколу інвентаризаційної комісії КП від 27 листопада 2019 року, комісією було виявлено ванни, які не рахуються на балансі Підприємства за бухгалтерськими даними, зокрема, ванна " ІНФОРМАЦІЯ_1 " та ванна "AQUADELECIA ІХ". Службовими особами КП не заперечується факт наявності вищевказаного майна. В даному випадку не вбачається яким саме чином службова особа КП ОСОБА_2 , зловживаючи своїм службовим становищем, привласнила чи розтратила майно. Відносини, які виникли між ФОП Денисюком М.В. з приводу ванн "AQUADELECIA", належать до цивільно-правових, та повинні вирішуватись в межах цивільного законодавства.

Колегією суддів також звертається увага на ті обставини, що викладаючи свою позицію по даній справі, Комунальне підприємство "Санаторій матері та дитини "Пролісок" фактично намагається довести належність йому витребовуваних Денисюком М.В. в судовому порядку ванн, стверджуючи при цьому, що відповідне обладнання було отримане КП в результаті реалізації проекту №IPBU.01.02.00-78- 484/11-00.

При цьому, долучена до матеріалів справи копії витягів з грантового контракту від 14 листопада 2012 року, який не містить будь-яких вказівок на орендоване обладнання, буклет до проекту, а також твердження відповідача про завершення його реалізації у 2016 році не вказують на наявність у КП права власності на ванни "AQUADELECIA" та на відсутність укладеного між сторонами договору оренди №011 від 01 січня 2017 року із додатками.

Апеляційним господарським судом з метою всебічно, повного та об`єктивного розгляду судової справи було залучено до участі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Цуманську селищну раду, яка є правонаступником Грем`яченської сільської ради, якою на виконання грантового контракту було укладено договір поставки №7 від 19 серпня 2015 року із фізичною особою-підприємцем Глевичем Юрієм Миколайовичем (копія договору додається) на постачання багатофункціонального комплексу "для монтажу на об`єкті: "Водолікувальний корпус в с. Грем`яче Ківерцівського району Волинської області".

Відповідно до пункту 1.1 договору поставки №7 від 19 серпня 2015 року асортимент та ціна товару визначені в специфікації (Додаток 1), що є невід`ємною частиною угоди.

Однак вказаний додаток у селищної ради відсутній, відповідачем та третіми особами не наданий.

Крім того, з метою належного з`ясування обставин операцій купівлі-продажу та виконання ухвали суду від 10 травня 2023 року Цуманська селищна рада зверталась до ФОП Глевича Ю.М. з проханням надати належним чином завірені копії первинних документів за договором поставки №7 від 19 серпня 2015 року та самого договору (лист № № 826/01-30 від 17 травня 2023 року). У відповідь на вказане звернення органу місцевого самоврядування ФОП Глевич Ю.М. повідомив (лист №1-300523 від 30 травня 2023), що на виконання договору поставки №7 від 19 серпня 2015 року поставив Грем`яченській сільській раді багатофункціональний комплекс, до якого входили: пристрій циркулярного душу, ванна гідромасажна, пульт розбрискування та гідротерапевтична комбінована ванна "THERMO-SPA". Первинні документи у суб`єкта господарювання не збережені у зв`язку із збіганням терміну їх зберігання.

Отже з відповіді ФОП Глевич Ю.М. не вбачається, що в багатофункціональний комплекс входили дві спірні ванни "AQUADELECIA".

Також, не вказує на наявність у відповідача права власності на спірні ванни "AQUADELECIA" й долучена до матеріалів справи /т.1, а.с. 47-48/ копія прибуткової накладної від 26 червня 2017 року. Остання містить відомості про "багатофункціональний комплекс (пристрій циркулярного душу, ванна гідромасаж)", проте будь-які посилання на ванни "AQUADELECIA" у накладній відсутні.

Засвідчення відповідачем власника приміщення водолікувального комплексу в селі Грем`яче із наявним медично-лікувальним устаткуванням Волинську обласну раду та на передачу результатів проекту №IPBU.01.02.00-78-484/11-00 від Бенефіціара до КП у грудні 2021 року не спростовують тверджень про передачу відповідачу за договором оренди обладнання спірних ванн та не підтверджують тверджень КП про належність йому згаданого обладнання. При цьому у випадку одержання відповідачем спірного обладнання в якості результату грантового проекту, останній мав би володіти відповідними технічними та правовстановлюючими документами на нього. Проте в підтвердження засвідчених обставин, будь-якої технічної документації, сертифікатів відповідності та якості, гарантійних талонів, документів в підтвердження оплати обладнання та накладних в підтвердження отримання обладнання відповідачем суду не надано, окрім, як засвідчено що такі матеріали знаходяться у власності Грем`яченського старостинського округу (Грем`яченська сільська рада виступала в якості партнера за грантовим договором). Проте і в сільської ради такі документи відсутні.

Судами також констатуються обставини за котрих відповідно до позиції відповідача та третіх осіб передача результатів грантового проекту від Бенефіціара Волинської обласної ради до КП відбулась лише в грудні 2021 року, однак, в той же час з наявних в матеріалах справи документів протоколу інвентаризаційної комісії КП від 27 листопада 2019 року вбачається, що 01 листопада 2019 року відповідною комісією за результатами річної інвентаризації майна Підприємства (наказ від 16 жовтня 2019 року №115) було виявлено медичне обладнання, яке не відображене в бухгалтерському обліку КП і до встановлення виникнення обставин суперечностей в обліку і документах грантового договору їх віднесено на позабалансовий рахунок: 1. Ванна "AQUADELECIA ІІІ" 1 шт.; 2. Ванна "AQUADELECIA IX" 1 шт.; 3. Ванна BTL 3000 Alfa 2 шт.

Окремо, згідно проведеного 01 листопада 2019 року інвентаризаційного опису виявленого майна (необоротних активів) Підприємства серед такого майна засвідчується (пункт 121) наявний багатофункціональний комплекс (пристрій циркулярного душу, ванна гідромасаж), будь-яких посилань на виявлені в процесі інвентаризації ванни "AQUADELECIA", котрі б перебували на балансі Підприємства станом на 01 листопада 2019 року відповідний опис не містить, що спростовує твердження відповідача про те, що заявлені до повернення ванни входили до багатофункціонального комплексу.

Відхиляються судами посилання відповідача та третьої особи на наявні на спірних гідромасажних ваннах, як і на усьому іншому обладнанні Підприємства, логотипів (відміток, наліпок) про належність останніх до грантового проекту. При цьому засвідчується, що відповідні нанесені на медичне обладнання логотипи є повністю від`ємними від обладнання, тобто такими, що можуть як наноситись, так і зніматись із обладнання.

Судами також зауважується, що оскільки договір оренди належного позивачу майна було укладено підприємцем Денисюком М.В. не особисто з директором КП Касардою В.І., а з Підприємством інтереси котрого при укладенні угоди представляла його директор, то невчинення Касардою В.І. дій з подальшої передачі при звільненні новому директору Підприємства як підприємства в цілому, так і документів його фінансово-господарської діяльності, жодним чином не можуть обмежувати конституційні права позивача, як власника належного йому майна. При цьому, судом враховується презумція правомірності правочину (договору оренди), вчинення дій на виконання правочину (передання майна за актом), а відтак і презумція правомірності праволодіння позивача спірними ваннами. Відповідно до частини 3 статті 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

При розгляді даної справи, судами враховано обставини справи №903/437/21 за позовом підприємця Лаговської Г.З. до КП "Санаторій матері і дитини "Пролісок" про зобов`язання повернути майно. Рішенням Господарського суду Волинської області від 13 жовтня 2021 року у у справі №903/437/21 позовні вимоги було задоволено та покладено на відповідача обов`язок повернути позивачу орендоване згідно договору оренди обладнання №2 від 01 січня 2017 року із додатком майно (гідромасажні ванни BTL-3000 Series System 3 Alfa 60 у кількості двох штук). Означене рішення було залишене без змін відповідно до постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 18 січня 2022 року.

Гідромасажні ванни BTL-3000 Series System 3 Alfa 60, котрі виступали предметом спору у цій справі, як це було встановлено судами, передавались підприємцем Лаговською Г.З. в оренду КП "Санаторій матері і дитини "Пролісок" відповідно до укладеного між суб`єктами господарювання договору оренди обладнання №2 від 01 січня 2017 року.

При цьому, заперечуючи позовні вимоги у цій справі, КП "Санаторій матері і дитини "Пролісок" здійснював посилання на те, що ванни BTL-3000 Series System 3 Alfa 60, як і у випадку, що має місце у даній справі, також передавались КП на підставі укладеного Договору №IPBU.01.02.00-78-484/11-00 між Міністерством Регіонального Розвитку Польщі та Волинською обласною радою (Бенефіціар) про надання гранту для впровадження проекту створення водолікувального комплексу в селі Грем`яче (2-поверхового об`єкту на території КП) і проведення облаштування медично-лікувальним обладнанням. Однак, означені обставини, як і у даному випадку, не знайшли свого підтвердження відповідними належними та допустимими доказами.

За вищевикладених обставин в їх сукупності, беручи до уваги стандарт доказування "вірогідності доказів", місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що ФОП Денисюк М.В. передав в оренду КП "Санаторій матері і дитини "Пролісок" гідромасажні ванни "AQUADELECIA" в кількості двох штук. При цьому апелянтом не доведено обставин за котрих право власності на вказані гідромасажні ванни належить КП "Санаторій матері і дитини "Пролісок" або третім особам.

Таким чином, доводи Комунального підприємства "Санаторій матері та дитини "Пролісок" та Волинської обласної ради є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Місцевим господарським судом повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи. Висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, відповідають обставинам справи. Судом не порушені та правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин підстав для зміни, скасування рішення місцевого господарського суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 272, 273, 275, 276, 277, 278, 279, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Санаторій матері і дитини "Пролісок" та заяву Волинської обласної ради про приєднання до апеляційної скарги на рішення Господарського суду Волинської області від 22 березня 2023 року у справі №903/23/22 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Волинської області від 22 березня 2023 року у справі №903/23/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №903/23/22 повернути до Господарського суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "13" липня 2023 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Василишин А.Р.