Господарський суд міста Києва у складі судді Нечая О.В., за участю секретаря судового засідання Будніка П.О., розглянувши у судовому засіданні
клопотання Приватно-орендного підприємства "Сільськогосподарське підприємство "Колос"
про ухвалення додаткового рішення
за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: 1) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
2) ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 )
про визнання протиправним та скасування наказу
Представники учасників справи:
від позивача: не з`явився;
від відповідача: не з`явився;
від третьої особи-1: не з`явився;
від третьої особи-1: не з`явився.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Приватно-орендне підприємство "Сільськогосподарське підприємство "Колос" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач), за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 27.03.2020 № 1231/5 "Про скасування рішень про державну реєстрацію прав" в частині.
Рішенням Господарського суду міста Києва (суддя Гумега О.В.) від 18.07.2022 у справі № 910/19401/21 позов було задоволено повністю.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2022 рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2022 у справі № 910/19401/21 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.01.2023 скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2022, постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2022 та додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2022 у справі № 910/19401/21, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.02.2023 справу № 910/19401/21 передано для розгляду судді Нечаю О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.03.2023 прийнято справу №910/19401/21 до свого провадження, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.06.2023 у справі № 910/19401/21 позов було задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 27.03.2020 № 1231/5 "Про скасування рішень про державну реєстрацію прав" в частині, що стосується реєстрації прав Приватно-орендного підприємства "Сільськогосподарське підприємство "Колос" щодо скасування рішень державного реєстратора Михайлівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області Барабаша Олега Сергійовича від 07.11.2019 №№ 49562205, 49562331, 49562078, стягнуто з Міністерства юстиції України на користь Приватно-орендного підприємства "Сільськогосподарське підприємство "Колос" витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн.

19.06.2023 (надіслана засобами поштового зв`язку 12.06.2023) до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача про ухвалення додаткового рішення, відповідно до якого позивач просить стягнути з на свою користь витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 32 200,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.06.2023 розгляд клопотання позивача про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/19401/21 призначено на 05.07.2023.

У судове засідання 05.07.2023 представники учасників справи не з`явились, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання учасники справи були повідомлені належним чином, явка представників учасників справи обов`язковою судом не визнавалась.

Розглянувши у судовому засіданні 05.07.2023 клопотання позивача про ухвалення додаткового рішення в цій справі, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Частинами 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Частинами 1, 3 статті 124 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

У поданій до суду позовній заяві, на виконання вимог процесуального закону, позивач зазначив у попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат, що він поніс і очікує понести, у зв`язку із розглядом справи, витрати на правову допомогу в розмірі 20000,00 грн.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку, така заява залишається без розгляду.

У судовому засіданні 07.06.2023 представник позивача - адвокат Гуравська В.Ю. до закінчення судових дебатів у справі повідомила суд про намір подати докази на підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищенаведене, оскільки при ухваленні судового рішення в цій справі судом не було вирішено питання про всі судові витрати, понесені сторонами у зв`язку з розглядом цієї справи, наявні правові підстави для ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас, за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України. У частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку (дії/бездіяльність) обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі № 904/66/18 зазначено, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу адвоката під час первинного розгляду справи в суді першої інстанції позивачем надано належним чином засвідчені копії Договору № 01-30/21 про надання правової (професійної правничої) допомоги від 24.06.2021, Додатку № 1 до Договору № 01-30/21 про надання правової (професійної правничої) допомоги від 24.06.2021, Акту наданих послуг № 1 від 20.07.2022, рахунків на оплату № 0051/21 від 08.09.2021 на суму 6000,00 грн та № 0035/22 від 20.07.2022 на суму 4000,00 грн, платіжного доручення № 264 від 10.09.2021 на суму 6000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу адвоката під час апеляційного перегляду судового рішення позивачем надано належним чином засвідчені копії Договору № 01-61/22 про надання правової (професійної правничої) допомоги від 05.10.2022, Додатку № 1 до Договору № 01-61/22 про надання правової (професійної правничої) допомоги від 05.10.2022, Акту наданих послуг № 1 від 16.11.2022, рахунку на оплату № 0069/22 від 15.11.2022 на суму 10000,00 грн, а також платіжних доручень № 32 від 08.02.2023 на суму 5000,00 грн та № 74 від 16.03.2023 на суму 5000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу адвоката під час касаційного перегляду судових рішень позивачем надано належним чином засвідчені копії Договору № 01-88/22 про надання правової (професійної правничої) допомоги від 30.12.2022, Додатку №1 до Договору № 01-88/22 про надання правової (професійної правничої) допомоги від 30.12.2022, Акту наданих послуг № 1 від 29.03.2023, рахунку на оплату № 0087/22 від 30.12.2022 на суму 7200,00 грн.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу адвоката під час нового розгляду справи в суді першої інстанції позивачем надано належним чином засвідчені копії Договору № 01-11/23 про надання правової (професійної правничої) допомоги від 28.03.2023, Додатку № 1 до Договору № 01-11/23 про надання правової (професійної правничої) допомоги від 28.03.2023, Акту наданих послуг № 1 від 12.06.2023, рахунку на оплату № 0018/23 від 07.06.2023 на суму 5000,00 грн.

Дослідивши наведені докази суд встановив, що позивачем із Адвокатським бюро "Валентини Гуравської" укладались договори про надання правничої допомоги, предметом яких було надання позивачу правничої допомоги при розгляді справи № 910/19401/21 у судах відповідної інстанції.

За змістом пунктів 4.2, 4.6 вищенаведених договорів гонорар адвокатського бюро складається із суми вартості наданої правової допомоги, згідно з тарифами узгодженими сторонами та зазначеними в додатках № 1 до цих договорів. Факт наданої правової допомоги підтверджується актом наданих послуг.

Згідно з Додатком № 1 до Договору № 01-30/21 про надання правової (професійної правничої) допомоги від 24.06.2021 вартість правничої допомоги під час первинного розгляду цієї справи визначена сторонами у фіксованому розмірі в сумі 10000,00 грн.

Відповідно до Акту наданих послуг № 1 від 20.07.2022 адвокатським об`єднанням надано, а позивачем прийнято правничу допомогу у вказаному розмірі.

Згідно з Додатком № 1 до Договору № 01-61/22 про надання правової (професійної правничої) допомоги від 05.10.2022 вартість правничої допомоги під час апеляційного перегляду судового рішення в цій справі визначена сторонами у фіксованому розмірі в сумі 10000,00 грн.

Відповідно до Акту наданих послуг № 1 від 16.11.2022 адвокатським об`єднанням надано, а позивачем прийнято правничу допомогу у вказаному розмірі.

Згідно з Додатком № 1 до Договору № 01-88/22 про надання правової (професійної правничої) допомоги від 30.12.2022 вартість правничої допомоги під час касаційного перегляду судових рішень в цій справі визначена сторонами у фіксованому розмірі в сумі 7200,00 грн.

Відповідно до Акту наданих послуг № 1 від 29.03.2023 адвокатським об`єднанням надано, а позивачем прийнято правничу допомогу у вказаному розмірі.

Згідно з Додатком № 1 до Договору № 01-11/23 про надання правової (професійної правничої) допомоги від 28.03.2023 вартість правничої допомоги під час нового розгляду справи в суді першої інстанції визначена сторонами у фіксованому розмірі в сумі 5000,00 грн.

Відповідно до Акту наданих послуг № 1 від 12.06.2023 адвокатським об`єднанням надано, а позивачем прийнято правничу допомогу у вказаному розмірі.

Оцінивши в порядку статті 86 Господарського процесуального кодексу України надані позивачем докази на підтвердження понесених судових витрат, суд, керуючись статтями 74 - 79 названого Кодексу, вважає їх належними, допустимими та такими, що підтверджують витрати на професійну правничу допомогу.

Також суд зауважує, що судові витрати у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено чи тільки має бути сплачено.

Аналогічної правової позиції дотримується об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду в постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Відповідно до положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Судом враховано, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю; суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію стосовно того, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Правові висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), у додатковій постанові від 19 лютого 2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 у справі № 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 у справі № 910/3929/18 та інших.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За змістом статей 2, 11, 13 - 15 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні спору, в тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання господарського судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій, з урахуванням меж заявлених вимог і заперечень та обсягу поданих доказів.

У розумінні положень частини п`ятої статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

У додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Частиною шостою статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Заперечуючи проти покладення на нього судових витрат, відповідач зазначає, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідає складності справи, затраченого адвокатом часу та обсягу наданих адвокатом послуг.

У постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

З огляду на те, що вартість правничої допомоги при розгляді цієї справи у суді відповідної інстанції була визначена у фіксованому розмірі, суд відхиляє заперечення відповідача щодо включення до актів наданих послуг окремих пов`язаних між собою видів послуг.

Суд також вважає незмістовними заперечення відповідача щодо участі представника позивача у двох судових засіданнях в режимі відеоконференцзв`язку, що на його думку не потребувало затрат часу та грошових витрат на те, щоб дістатися до Господарського суду міста Києва.

Так, у матеріалах справи відсутні докази включення до загальної суми витрат позивача на професійну правничу допомогу витрат на відрядження адвоката до міста Києва для участі у судових засіданнях та визначення вартості послуг із представництва у судових засіданнях з урахуванням цих витрат. Більше того, витрати пов`язані із представництвом особи у судовому засіданні не обмежуються лише прибуттям до суду.

Суд не може погодитись із твердженнями відповідача про те, що ця справа є справою незначної складності, адже хоча спірні правовідносини не передбачають застосування та аналізу великої кількості законів та підзаконних актів, судова практика у спорах такого характеру не є сталою, а враховуючи, що зміст спірних правовідносин стосувався речового права на майно, вирішення справи мало істотне значення для учасників справи.

Суд зауважує, що відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною, яка заявляє клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, обставин необґрунтованості (неспівмірності зі складністю справи, затраченим часом, ціною позову тощо) заявленого розміру судових витрат на професійну правничу допомогу.

В контексті викладеного відповідачем не було доведено неспівмірність понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу, натомість, як встановлено судом, усі витрати пов`язані із розглядом позову та поданих відповідачем апеляційної і касаційної скарг.

Приймаючи до уваги викладене, з огляду на предмет позову, характер спірних правовідносин, складність справи, а також обсяг та зміст наданих адвокатом послуг, зважаючи на те, що позов було задоволено, суд дійшов висновку, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими та підлягають відшкодуванню позивачу в сумі 32 200,00 грн.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 240, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Клопотання Приватно-орендного підприємства "Сільськогосподарське підприємство "Колос" про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/19401/21 задовольнити.

2. Стягнути з Міністерства юстиції України (Україна, 01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, буд. 13; ідентифікаційний код: 00015622) на користь Приватно-орендного підприємства "Сільськогосподарське підприємство "Колос" (Україна, 23714, Вінницька обл., Гайсинський р-н, с. Куна, вул. Тваринників, буд. 1; ідентифікаційний код: 30612168) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 32 200 (тридцять дві тисячі двісті) грн 00 коп.

3. Після набрання додатковим рішенням законної сили видати наказ.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини додаткового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного додаткового рішення.

Повне додаткове рішення складено 12.07.2023.

Суддя О.В. Нечай