ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року

м. Київ

cправа № 910/5349/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Селіваненка В.П. (головуючий), Булгакової І.В. і Малашенкової Т.М.

за участю секретаря судового засідання Гибала В.О.,

представників учасників справи:

позивача - приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" - Яковченка Р.Г.,

відповідача - державного підприємства "Гарантований покупець" - Прокопіва Н.М.,

розглянув касаційні скарги приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - Компанія) та державного підприємства "Гарантований покупець" (далі - Підприємство)

на рішення господарського суду міста Києва від 14.12.2022 (суддя Паламар П.І.) та

постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.04.2023 (головуючий суддя Андрієнко В.В., судді Шапран В.В. і Буравльов С.І.)

зі справи № 910/5349/22

за позовом Компанії

до Підприємства

про стягнення неустойки, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов`язання, ціна позову 79 101 314,36 грн.

РУХ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Позов подано про стягнення збитків внаслідок інфляції за час прострочення у сумі 56 745 789,92 грн., 16 482 562,16 грн. - 3% річних, 5 872 692,28 грн. пені, передбаченої пунктом 4.2 договору , а також понесені судові витрати у справі.

2. Позовні вимоги мотивовані тим, що всупереч умовам укладеного між позивачем та відповідачем договору про врегулювання небалансів електричної енергії від 25.06.2019 (далі - Договір) відповідач прострочив оплату наданих протягом липня 2019 року - січня 2021 року послуг врегулювання небалансів електричної енергії вартістю 2 002 659 679, 62 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

3. Рішенням господарського суду міста Києва від 14.12.2022: позов задоволено частково; стягнуто з Підприємства на користь Компанії 16 482 562,16 грн. - 3% річних з простроченої суми, 55 098 803,02 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 5 781 413,98 грн. пені, 849 264 ,89 грн. витрат з оплати судового збору.

4. Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що наявними матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати за Договором та наявністю підстав для стягнення з відповідача 16 482 562, 16 грн. - 3% річних, вимоги про стягнення збитків внаслідок інфляції за час прострочення підлягають частковому задоволенню на суму 55 098 803,02 грн. з урахуванням дійсного індексу інфляції за весь час прострочення, оскільки позивачем не враховано періоди існування в економіці України явища дефляції, вимоги про стягнення неустойки на підставі пункту 4.2 Договору підлягають частковому задоволенню на суму 5 781 413, 98 грн. з урахуванням фактичного періоду прострочення з 24.12.2020 по 26.01.2021, оскільки Договором між сторонами до 21.12.2020 відповідальність у вигляді пені передбачена не була.

5. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.04.2023: рішення господарського суду міста Києва від 14.12.2022 скасовано частково в частині стягнення пені у розмірі 5 781 413,98 грн.; прийнято в цій частині нове рішення, яким стягнуто з Підприємства на користь Компанії пеню у розмірі 4 987 919,56 грн.; здійснено розподіл судового збору у суді першої інстанції пропорційно задоволеним вимогам; стягнуто з Підприємства на користь Компанія 840 772,24 грн. витрат зі сплати судового збору; в іншій частині рішення господарського суду міста Києва від 14.12.2022 у справі №910/5349/22 залишено без змін; стягнуто з Компанії на користь Підприємства 12 738,97 грн. судового збору за перегляд справи апеляційною інстанцією.

6. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що вимоги про стягнення неустойки на підставі пункту 4.2 Договору підлягають частковому задоволенню на суму 4 987 919, 56 грн., оскільки відповідно до інформації про надходження коштів на рахунки Компанії за період з 01.09.2019 - 20.01.2021 відповідач розрахувався з позивачем до дати підписання відповідних актів чи у сам день підписання актів, отже, враховуючи вищенаведене та умови Договору, безпідставним є нарахування позивачем пені за грудень 2020 року за заявлені вимоги за січень 2021 року.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

7. Компанія у касаційній скарзі до Верховного Суду просить: скасувати рішення господарського суду міста Києва від 14.12.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.04.2023 у справі №910/5349/22 у частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

8. Підприємство у касаційній скарзі до Верховного Суду просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 14.12.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.04.2023 у справі № 910/5349/22 у частині стягнення пені у розмірі 4 987 919,56 грн. та 840 772, 24 грн. витрат зі сплати судового збору і направити справу на новий розгляд.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи осіб, які подали касаційну скарги

9. Обґрунтовуючи підстави для відкриття касаційного провадження, передбачені пунктами 1, 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Компанія зазначає, що:

- суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 23.09.2021 у справі №924/2/21, від 26.06.2020 у справі №905/21/19, від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України);

- відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) з урахуванням статті 14 ГПК України, частин першої та третьої статті 549 ЦК України, Правил ринку, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне врегулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 307 (далі-Правила ринку; пункт 4.2 додатку 1 "Типовий договір про врегулювання небалансів електричної енергії", у редакції зі змінами, внесеними постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 04.12.2020 №2328), пункту 7.7.3 глави 7.7 розділу VII Правил ринку (у редакції, що була чинною до 18.11.2020) у подібних правовідносинах.

10. Обґрунтовуючи підстави для відкриття касаційного провадження, передбачені пунктами 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України, Підприємство зазначає, що:

- суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 10.11.2022 у справі №910/15705/21, від 21.01.2022 у справі №903/91/21, від 29.12.2021 у справі №910/3716/21, від 18.03.2020 у справі №902/417/18, від 14.06.2021 у справі №910/878/20;

- відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо питання застосування статті 530, частини третьої статті 538 ЦК України, пункту 7.6.3 Правил ринку у взаємозв`язку з пунктом 13 постанови НКРЕКП №766 "Про дії учасників ринку електричної енергії у період дії карантину та обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 08.04.2020, у частині визначення строків виставлення рахунків та їх оплати.

Доводи, викладені у відзивах на касаційні скарги

11. Підприємство у відзиві на касаційну скаргу Компанії не погоджується з доводами, викладеними в ній, зазначає, що вважає рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови в задоволенні позовних вимог законними, обґрунтованими та прийнятими з повним дотримання норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги-такими, що не спростовують висновків судів, у зв`язку з чим підстави для задоволення касаційної скарги Компанії відсутні, та просить відмовити Компанії у задоволенні касаційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 14.12.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.04.2023 у справі №910/5349/22.

12. Компанія у відзиві на касаційну скаргу Підприємства зазначає, що: не погоджується з доводами, викладеними в ній, а вимоги Підприємства не підлягають задоволенню; наведені відповідачем у касаційній скарзі висновки Верховного Суду мають досить загальний характер і жодним чином не спростовують того факту, що відмова суду у зменшенні неустойки саме у справі №910/5349/22 була належною і обґрунтованою, та просить відмовити Підприємству у задоволенні касаційної скарги на оскаржувані судові рішення.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА ПЕРЕВІРЕНИХ СУДОМ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ, І ІХНІХ ВИСНОВКІВ

13. 25.06.2019 позивачем (оператором систем передачі, далі - ОСП) та відповідачем (сторона, відповідальна за баланс, далі - СВБ) на підставі заяви останнього від 25.06.2019 укладено Договір, відповідно до умов якого:

- усі учасники ринку, крім споживачів, які купують електричну енергію за договором постачання електричної енергії споживачу, несуть відповідальність за свої небаланси електричної енергії (пункт 1.1);

- ОСП урегульовує небаланси електричної енергії із СВБ у порядку, визначеному Законом України "Про ринок електричної енергії" та Правил ринку (пункт 1.4);

- договір може бути змінений ОСП в односторонньому порядку у разі внесення регулятором змін до типового договору про врегулювання небалансів електричної енергії, який є додатком 1 до Правил ринку (пункт 10.1).

- вартість небалансів електричної енергії та суми платежів, що передбачені до сплати зі сторони СВБ та ОСП, розраховуються АР (адміністратором розрахунків) для кожного розрахункового періоду доби відповідно до Правил ринку (пункт 2.1);

- виставлення рахунків та здійснення платежів щодо оплати вартості небалансів, визначеної главою 2 договору, відбувається відповідно до процедур та графіків, передбачених Правилами ринку, та згідно з умовами договору (пункти 5.1, 5.6).

14. Протягом 2019-2021 років до Договору були внесені зміни, договір діяв у редакціях, затверджених наказами Національної енергетичної компанії "Укренерго" від 3.04.2019 №204, від 08.07.2019 №366, від 07.08.2019 №423, від 16.08.2019 №441, від 06.03.2020 №85, від 26.11.2020 №634, від 21.12.2020 №709, від 05.01.2021 №5, від 25.02.2021 №111, від 16.03.2021 №141, від 01.06.2021 №303, які оприлюднені на офіційному сайті останнього https://ua.energy/uchasnikam_rinku/reyestratsiya-uchasnykiv-rynku/dogovory /#945-6f4b41ba-c92d).

15. Відповідно до підпунктів 1.1.2, 1.11.1, 1.11.8 Правил ринку платіжний документ - рахунок, сформований адміністратором розрахунків учаснику ринку щодо оплати ним або адміністратором розрахунків своїх фінансових зобов`язань, що виникли в результаті участі на ринку електричної енергії такого учасника ринку. Система управління ринком - програмно-інформаційний комплекс, що включає низку підсистем, що забезпечують управління всіма необхідними базами даних, реєстрами та виконання розрахунків, що визначені цими Правилами. За допомогою системи управління ринком здійснюється управління всіма процесами, зокрема, виконанням необхідних розрахунків, реєстрацією ринкових даних і результатів. Система управління ринком забезпечує, серед іншого, проведення розрахунків за небаланси електричної енергії. Адміністратор розрахунків (далі - АР) надає кожному учаснику ринку через його персональний кабінет доступ до записів даних розрахунків, що створив АР щодо цього учасника ринку, відповідно до інструкції з користування системою управління ринком.

Розділом VII Правил ринку урегульовані питання щодо виставлення рахунків та платежів, у т.ч. виставлення рахунків за небаланси електричної енергії.

Згідно з підпунктом 7.3.1 АР надсилає платіжний документ кожній СВБ із зазначенням суми, що СВБ зобов`язана сплатити АР, або суми, що АР зобов`язаний сплатити СВБ через її небаланси електричної енергії протягом відповідного періоду.

Відповідно до пункту 7.7.3 Правил (в редакції, що була чинною до 18.11.2020 - пункт 7.6.3.) оплата платіжного документа з банківського рахунку учасника ринку на банківський рахунок АР здійснюється протягом двох банківських днів з дати направлення платіжного документа, а в редакції, що була чинною до 01.03.2020, - протягом одного банківського дня з дати направлення платіжного документа.

16. Заявлені позивачем вимоги стосуються стягнення на його користь 56 745 789,92 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 16 482 562,16 грн. - 3% річних з простроченої суми, 5 872 692,28 грн. пені за прострочення оплати врегулювання небалансів електричної енергії за договором.

17. Згідно з розрахунком позивача, поданими ним у матеріали справи певними рахунками-фактурами, актами купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів протягом липня 2019 року - січня 2021 року позивачем надано відповідачу послуги з врегулювання небалансів за договором у загальному розмірі 2 002 659 679,62 грн.

18. Наявною у матеріалах справи інформацією АТ "Державний ощадний банк України" про надходження коштів на рахунки позивача за період 1 вересня 2019 року - 20 січня 2021 року підтверджується оплата Підприємством одержаних вищевказаних послуг з врегулювання небалансів електричної енергії у повному обсязі з порушенням строків, встановлених Договором.

19. Доводи відповідача про виставлення позивачем рахунків-фактур на оплату послуг за Договором без дотримання вимог постанови Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 08.04.2020 № 766, відповідно до якої виставлення рахунків за небаланси електричної енергії проводиться щодекадно протягом місяця, є необґрунтованими, оскільки суперечать зібраним у справі доказам, наявним у справі рахункам, інформації з системи управління ринком (MMS) із зазначенням дат направлення рахунків, згідно яких позивачем виставлення рахунків проводилося не раніше спливу відповідної декади кожного місяця.

20. Врахувавши, що відповідач прострочив виконання зобов`язання з оплати за Договором, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що з нього на користь позивача відповідно до вимог cтатті 625 ЦК України підлягають стягненню 16 482 562,16 грн. - 3% річних з простроченої суми.

21. Вимоги про стягнення збитків унаслідок інфляції за час прострочення відповідно до вимог статті 625 ЦК України підлягають частковому задоволенню у розмірі 55 098 803,02 грн. з урахуванням дійсного індексу інфляції за весь час прострочення, оскільки позивачем не враховано періоди існування в економіці України явища дефляції.

22. Відповідач у суді першої інстанції просив зменшити розмір заявлених позивачем неустойки, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов`язання до 1 грн. Крім того, просив застосувати позовну давність щодо заявлених вимог про стягнення неустойки.

23. Згідно з пунктом 4.2. Договору в редакціях, затверджених наказами Національної енергетичної компанії "Укренерго" від 21.12.2020 № 709, від 05.01.2021 №6, 111 від 25.02. 2021 №111, від 16.03.2021 №141, від 01.06.2021 №303 у разі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань після підписання сторонами акта купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів винна сторона сплачує іншій стороні пеню в розмірі 0,01% за кожний день прострочення платежу, але не більше розміру облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня.

24. Як перевірено судом апеляційної інстанції, вимоги про стягнення неустойки на підставі пункту 4.2 Договору підлягають частковому задоволенню на суму 4 987 919,56 грн., оскільки:

- у нарахуванні пені до 21.12.2020 слід відмовити, оскільки відповідно до умов договорів, які були укладені сторонами, дана відповідальність виникла з 21.12.2020;

- що ж до пені, яка нарахована позивачем за період грудень 2020 року та січень 2021 року, то пунктом 4.2 Договору передбачено, що пеня нараховується у разі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань після підписання сторонами акта купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів. Крім виставлених рахунків за даний період, сторонами вже були підписані акти;

- з матеріалів справи слідує, що позивачем та відповідачем 31.12.2020 був підписаний акт №ВН/20/12-0414 на загальну суму 81 154 142,66 грн. та акт №ВН/21/01-0414, який був підписаний сторонами 31.01.2021, на загальну суму 20 469 143,05 грн.;

- відповідно до інформації про надходження коштів на рахунки Компанії за період з 01.09.2019 - 20.01.2021 відповідач розрахувався з позивачем до дати підписання згаданих актів чи у сам день підписання актів;

- отже, враховуючи вищенаведене та умови Договору, безпідставним є нарахування позивачем пені за грудень 2020 року та заявлені вимоги за січень 2021 року.

25. Доводи відповідача щодо зменшення на підставі статті 233 Господарського кодексу України розміру належної до стягнення з нього на користь позивача неустойки є необґрунтованими, оскільки доказів наявності передбачених законодавством підстав для зменшення неустойки суду не надано.

26. Згідно із Законом № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" ЦК України доповнено пунктами 12 - 14. Цими нормами, які набрали чинності 02 квітня 2020 року, передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, строки, зокрема, визначені статтею 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Отже, до спливу позовної давності законом її було продовжено, і дія відповідних обставин не припинилися до часу звернення позивача до суду з вказаним позовом.

Тому посилання відповідача на перебіг позовної давності в частині вимог про стягнення неустойки до часу звернення позивача до суду з вказаним позовом є безпідставними.

АКТИ ЗАКОНОДАВСТВА І ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

27. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

28. Касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, наведених скаржниками і які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

При цьому самими скаржниками у касаційних скаргах з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самими скаржниками), покладається на скаржників.

Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частині третій статті 2 ГПК України, зокрема, враховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

29. Компанія оскаржує рішення місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позовних (часткова відмова у задоволенні інфляційних витрат та пені) вимог та просить ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

30. Частково відмовляючи у стягненні інфляційних витрат та пені, суди виходили з обставин справи, зазначених у пунктах 21 та 24 цієї постанови.

31. Компанія, посилаючись на пункти 1, 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодекс України, зазначає, що:

- суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 23.09.2021 у справі №924/2/21, від 26.06.2020 у справі №905/21/19, від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України);

- відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування статті 625 ЦК України з урахуванням статті 14 ГПК України, частин першої та третьої статті 549 ЦК України, Правил ринку (пункт 4.2 додатку 1 "Типовий договір про врегулювання небалансів електричної енергії", у редакції зі змінами, внесеними постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 04.12.2020 №2328), пункту 7.7.3 глави 7.7 розділу VII Правил ринку (у редакції, що була чинною до 18.11.2020) у подібних правовідносинах.

32. Пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України передбачено, що підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Отже, відповідно до положень норм ГПК України (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України) касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

33. Щодо визначення подібності правовідносин Верховний Суд звертається до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, де Велика Палата конкретизувала свої висновки щодо тлумачення змісту поняття "подібні правовідносини", що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

34. При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

Отже, для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

35. Дослідивши доводи касаційної скарги, зміст оскаржуваних судових рішень, а також зміст постанов Верховного Суду, які, на думку Компанії, судами попередніх інстанцій не враховані, Верховний Суд відзначає таке.

Із тексту оскаржуваних судових рішень вбачається, що, частково відмовляючи у стягненні інфляційних витрат, суди зазначили таке: "Вимоги про стягнення збитків унаслідок інфляції за час прострочення відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України підлягають частковому задоволенню у розмірі 55 098 803,02 грн. з урахуванням дійсного індексу інфляції за весь час прострочення, оскільки у поданим позовом позивачем не враховано періоди існування в економіці України явища дефляції."

35.1. У постанові Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 924/2/21 переглядалися позовні вимоги про стягнення 1 146 488,80 грн., з яких: 977 913,05 грн. основний борг за неналежне виконання договору постачання природного газу від 09.10.2018 №1527/18-БО-34, 87 056, 04 грн. пеня, 48 338,38 грн. - 3% річних, 30 105,80 грн. інфляційні втрати, 3 075,53 грн. збитки.

Перевіряючи правильність нарахування сукупного індексу інфляції відповідно до статті 625 ЦК України, Верховний Суд у названій постанові зазначив, що: "Верховний Суд не погоджується з правильністю визначення судами попередніх інстанцій величини приросту індексу споживчих цін (сукупного індексу інфляції), який має заокруглюватися до десяткового числа після коми; так, зокрема, за період з червня по жовтень 2019 року сукупний індекс інфляції складає 100%, а не 99,99 % (як визначено в мотивувальній частині рішення суду першої інстанції), а за період із травня по жовтень 2020 року при заокруглюванні до десяткового числа після коми сукупний індекс інфляції має визначатись як 101,2%, а не 101,19% - оскільки саме так визначаються місячні та річні індекси споживчих цін Державним комітетом статистики України".

35.2. Аналогічно, у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 (пункт 34), перевіряючи правильність нарахування сукупного індексу інфляції відповідно до статті 625 ЦК України, Верховний Суд зазначив: "Верховний Суд не погоджується з правильністю визначення величини приросту індексу споживчих цін 107, 637090183 %, який має заокруглюватися до десяткового числа після коми та становить за період жовтень 2017 року - квітень 2018 року показник 107,6 % (саме так визначаються місячні та річні індекси споживчих цін Державним комітетом статистики України)".

35.3. У постанові Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 об`єднана палата Касаційного господарського суду виклала такий правовий висновок: "Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає необхідності відступу від такого способу розрахунку інфляційних збитків у порядку статті 625 ЦК України, оскільки він не суперечить зазначеній нормі права та законодавству, яке застосовується при розрахунку інфляційних збитків".

36. Як вбачається зі змісту касаційної скарги Компанії, остання зазначає, що:

- суди попередніх інстанцій при визначенні належних до стягнення інфляційних витрат, не врахували зазначені правові висновки Верховного Суду, належним чином не здійснили перерахунок заявлених до стягнення "інфляційних витрат", а взяли до уваги контррозрахунок відповідача, задовольнивши позовні вимоги про стягнення "інфляційних втрат" лише частково, саме в розмірі 55 098 803,02 грн. як визначено у контррозрахунку Відповідача;

- відповідач у всіх рядках свого контррозрахунку (том 2, стор. 152) застосовував сукупний індекс інфляції, заокруглений не до десятих (одного знака після коми), а до "стомільйонних" (восьми знаків після коми);

- наприклад, в останньому (196-му) рядку контррозрахунку відповідача сума "інфляційних втрат" при застосуванні правильного (округленого до десятих) сукупного індексу інфляції 123,7% мала би скласти 23 841 492,54 грн. (як зазначено у правильному розрахунку Позивача - том 1, стор. 308). Натомість Відповідач всупереч позиції Верховного Суду при здійсненні свого контррозрахунку використав індекс 123,677964% (неокруглений), в результаті обчислені інфляційні втрати в сумі 23 819 324,96 грн. (тобто на 23 872,49 грн. менше належної суми);

- аналогічні помилки допущені і в усіх інших рядках контррозрахунку відповідача, з яким з невідомих причин погодилися суди, що привело до незаконної та необґрунтованої відмови у задоволенні частини позовних вимог;

- прострочення оплати у жовтні 2019 року тривало з 16 по 31 жовтня, тобто 16 днів. Отже, згідно з урахуванням усталеної позиції Верховного Суду, за жовтень 2019 року позивачем правильно нараховувався "індекс інфляції" на суму боргу.

Незважаючи на це, у рядках 12-33 контррозрахунку відповідача (том 2, стор. 152 -153) нараховано індекс інфляції лише за листопад і грудень 2019 року - тобто жовтень 2019 року безпідставно виключений з розрахунку; відтак у рядках 12-33 замість належних сум нараховано від`ємні інфляційні втрати, в результаті протиправно зменшено загальну суму стягнутих інфляційних втрат. В оскаржуваних рішеннях суди з невідомих причин погодилися з таким помилковим контррозрахунком, вирішивши стягнути інфляційні втрати лише частково (в сумі 55 098 803,02 грн., визначеній відповідачем).

37. З тексту оскаржуваних судових рішень не вбачається, яким чином судами попередніх інстанцій було здійснено перерахунок заявлених до стягнення сум "інфляційних витрат", як було визначено величину приросту індексу споживчих цін (сукупного індексу інфляції), судами не перевірено, чи мало місце прострочення оплати у жовтні більше, ніж на півмісяця.

Позивач вказував також і в апеляційній скарзі на те, що контррозрахунок відповідача, з яким погодився суд першої інстанції, суперечить висновкам Верховного Суду викладеним у постанові від 23.09.2021 у справі № 924/2/21, від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19, проте суд апеляційної інстанції не надав жодної оцінки вказаним доводам, не навів мотивів відхилення аргументів позивача, всупереч підпунктам "б", "в" пункту 3 частини першої статті 282 ГПК України.

З огляду на вищевикладене доводи Компанії про те, що судами попередніх судових інстанцій при здійсненні перерахування індексу інфляції не враховані висновки, наведені у постановах Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19, від 23.09.2021 у справі №924/2/21, від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 знайшли своє підтвердження, тому оскаржувані судові рішенні в частині розгляду позовних вимог, що стосуються нарахування інфляційних витрат, підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

38. Що ж до підстави, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, то скаржник зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування частин першої та третьої статті 549 ЦК України, Правил ринку (пункт 4.2 додатку 1 "Типовий договір про врегулювання небалансів електричної енергії", у редакції зі змінами, внесеними постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 04.12.2020 №2328), пункту 7.7.3 глави 7.7 розділу VII Правил ринку (у редакції, що була чинною до 18.11.2020) у подібних правовідносинах.

38.1. Відповідно до частин першої та третьої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 4.2 додатку 1 "Типовий договір про врегулювання небалансів електричної енергії", в редакції зі змінами, внесеними постановою НКРЕКП від 04.12.2020 № 2328), передбачено, що винна сторона сплачує пеню в розмірі 0,01 % за кожний день прострочення від суми простроченого платежу.

Пунктом 7.7.3 глави 7.7 розділу VII Правил ринку (в редакції, що була чинною до 18.11.2020 - пункт 7.6.3 глави 7.6), передбачено, що оплата платіжного документа з банківського рахунку учасника ринку (Відповідача) на банківський рахунок АР (адміністратора розрахунків, позивача) здійснюється протягом двох банківських днів з дати направлення платіжного документа.

38.2. Верховний Суд вважає необґрунтованою наведену скаржником підставу касаційного оскарження судових рішень (пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України), оскільки ця процесуальна норма спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору. При цьому формування правового висновку не може ставитися у пряму залежність від обставин конкретної справи та зібраних у ній доказів і здійснюватися поза визначеними статтею 300 ГПК України межами розгляду справи судом касаційної інстанції.

Разом з тим Верховний Суд зазначає, що підстав для надання правового висновку щодо застосування вказаної скаржником норми права у подібних правовідносинах немає, оскільки попередні судові інстанції з урахуванням встановлених у цій справі обставини справи, умов Договору, законодавства, та наданих на підтвердження цих обставин доказів дійшли висновку, що безпідставним є нарахування позивачем пені за грудень 2020 року та заявлені вимоги за січень 2021 року, а усі доводи скаржника, щодо правильності нарахування ним сум пені фактично зводяться до встановлення обставин справи та надання іншої оцінки доказам, наявним у матеріалах справи, на підставі яких суди першої та апеляційної інстанцій встановили фактичні обставини справи, що з огляду на визначені у статті 300 ГПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції не належить до повноважень Верховного Суду.

Отже, зважаючи на встановлені господарськими судами обставини справи та підстави для часткового задоволення позовних вимог у частині стягнення пені у цій справі, у Верховного Суду відсутні підстави для надання правового висновку щодо застосування вказаної скаржником норми права у подібних правовідносинах.

39. Підприємство, посилаючись на пункти 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України, зазначає, що:

- суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 10.11.2022 у справі №910/15705/21, від 21.01.2022 у справі №903/91/21, від 29.12.2021 у справі №910/3716/21, від 18.03.2020 у справі №902/417/18, від 14.06.2021 у справі №910/878/20;

- відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо питання застосування статті 530, частини третьої статті 538 ЦК України, пункту 7.6.3 Правил ринку у взаємозв`язку з пунктом 13 постанови НКРЕКП №766 "Про дії учасників ринку електричної енергії у період дії карантину та обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 08.04.2020, у частині визначення строків виставлення рахунків та їх оплати.

Дослідивши доводи касаційної скарги, зміст оскаржуваних судових рішень, а також зміст постанов Верховного Суду, які, на думку Підприємства, судами попередніх інстанцій не враховані, Верховний Суд відзначає таке.

Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення пені, суд апеляційної інстанції встановив порушення відповідачем строків оплати наданих послуг врегулювання небалансів електричної енергії встановлених пунктом 7.7.3 Правил (у редакції, що була чинною до 18.11.2020 - пункт 7.6.3 Правил) та врахувавши пункт 4.2 Договору, наявні у матеріалах справи докази, дійшов висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня у розмірі 4 987 919, 56 грн.

При цьому місцевий господарський суд вказав, що доводи відповідача щодо зменшення на підставі статті 233 Господарського кодексу України розміру належної до стягнення з нього на користь позивача неустойки є необґрунтованими, оскільки доказів наявності передбачених законодавством підстав для зменшення неустойки суду не надано.

Також судами вказано, що доводи відповідача про виставлення позивачем рахунків-фактур на оплату послуг за Договором без дотримання вимог постанови Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 08.04.2020 № 766, відповідної до якої виставлення рахунків за небаланси електричної енергії проводиться щодекадно протягом місяця, є необґрунтованими, оскільки суперечать зібраним у справі доказам, наявним у справі рахункам, інформації з системи управління ринком (MMS) із зазначенням дат направлення рахунків, згідно з якими позивачем виставлення рахунків проводилося не раніше спливу відповідної декади кожного місяця.

39.1. Так у справі № 910/15705/21 розглядалися позовні вимоги про стягнення 516 877 012, 80 грн. пені, 502 467 474, 87 грн.- 7% штрафу, 20 433 198, 07 грн. - 3% річних, 48 808 285, 83 грн. "інфляційних втрат" через порушення відповідачем умов договору №0414-09051/52/01 про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел та Порядку купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом, затвердженого постановою НКРЕКП від 26.04.2019 №641.

39.2. У справі № 903/91/21 розглядалися первісні позовні вимоги про стягнення 895 631,53 грн. штрафу через неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором перевезення вантажу від 14.02.2020 №1 щодо збереження вантажу під час міжнародного автомобільного перевезення та зустрічні позовні вимоги про стягнення 70 253,88 грн. плати за перевезення вантажу.

39.3. У справі № 910/3716/21 розглядалися позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафу у сумі 174 812, 50 грн. Позовні вимоги обґрунтовано несвоєчасним виконанням відповідачем умов договору про надання правової допомоги від 01.06.2017 № 1/8, внаслідок чого до відповідача застосовується відповідальність у вигляді штрафу.

39.4. У справі № 902/417/18 розглядалися позовні вимоги про стягнення 316 141,12 грн. заборгованості за договором поставки від 01.06.2017 № АП-02-0110, з яких 124 246,24 грн. - основний борг, 46 297 грн. - пені, 34 710,49 грн. - штрафу та 110 887, 30 грн. - відсотки річних.

39.5. В Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутній текст постанови Верховного Суду від 14.06.2021 по справі № 910/878/20. Не додано копії даної постанови й скаржником до касаційної скарги.

40. У жодній з наведених скаржником справ (які зазначені у пунктах 39.1 - 39.4 цієї постанови) не досліджувалася специфіка правового регулювання розрахунків (стягнення інфляційних, пені, 3% річних тощо) на балансуючому ринку електричної енергії за договором про врегулювання небалансів електричної енергії.

41. Відтак, проаналізувавши зміст постанов (№910/15705/21, №903/91/21, №910/3716/21, №902/417/18), на які вказує скаржник, та зміст оскаржуваних судових рішень у справі, що переглядається (з урахуванням встановлених обставин справи та мотивів, з яких виходили суди при ухваленні рішень), за критеріями подібності, ураховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, колегія суддів дійшла висновку, що вказані справи є неподібними до спірних правовідносин, адже різняться підставами позову та фактично-доказовою базою; рішення у справах ухвалені за іншого правового регулювання та за інших обставин, встановлених попередніми судовими інстанціями, і за іншими поданими сторонами та оціненими судами доказами, у залежності від яких (обставин і доказів) і прийнято судове рішення, що виключає їх подібність як за правовим регулюванням так і за змістовним критерієм.

42. За таких обставин доводи скаржника про неврахування судами попередніх судових інстанцій у розгляді справи відповідних висновків Верховного Суду є безпідставним.

Тобто наведена Підприємством підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження.

43. Що стосується підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, то Верховний Суд, дослідивши аргументи та доводи скаржника, дійшов висновку, що усі доводи, зокрема й ті, що стосуються визначення строків виставлення рахунків та моменту виникнення у нього зобов`язання з оплати, фактично зводяться до встановлення обставин справи та надання іншої оцінки доказам, наявним у матеріалах справи, на підставі яких суди першої та апеляційної інстанцій встановили фактичні обставини справи, що з огляду на визначені у статті 300 ГПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції не належить до повноважень Верховного Суду.

Відтак Верховний Суд вважає, що підстава касаційного оскарження судових рішень, передбачена пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження під час касаційного перегляду справи.

44. Касаційні скарга Компанії та Підприємства підлягають частковому задоволенню.

45. З урахуванням наведеного у пунктах 35 - 37 даної постанови оскаржувані судові рішення в частині позовних вимог, що стосуються інфляційних витрат та розподілу судових витрат зі справи прийняті з порушенням вимог частини першої, другої і п`ятої статті 236 ГПК України щодо законності і обґрунтованості судового рішення.

Водночас суд касаційної інстанції згідно з частиною другою статті 300 названого Кодексу не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на викладене та відповідно до частин третьої, четвертої статті 310 ГПК України оскаржувані судові рішення в зазначеній частині (інфляційних витрат) та в частині розподілу судових витрат зі справи підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

У такому розгляді суду необхідно врахувати викладене, встановити обставини та оцінити докази, зазначені в цій постанові, надати їм та доводам сторін належну правову оцінку і вирішити спір відповідно до вимог закону.

В іншій же частині рішення та постанову слід залишити без змін.

46. З урахуванням зазначеного Верховний Суд погоджується з доводами Компанії, викладеними у відзиві на касаційну скаргу, та бере до уваги доводи Підприємства, викладені у відзиві на касаційну скаргу, в тій мірі, в якій вони узгоджуються з наведеним у цій постанові.

Судові витрати

47. З урахуванням результатів нового розгляду має бути вирішене й питання щодо розподілу судових витрат зі справи.

Керуючись статтями 300, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" задовольнити частково.

2. Касаційну скаргу державного підприємства "Гарантований покупець" задовольнити частково.

3. Рішення господарського суду міста Києва від 14.12.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.04.2023 у справі №910/5349/22 скасувати в частині розгляду позовних вимог про стягнення інфляційних витрат та в частині розподілу судових витрат зі справи.

Справу у цих частинах передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

4. В іншій частині рішення господарського суду міста Києва від 14.12.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.04.2023 у справі №910/5349/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Булгакова

Суддя Т. Малашенкова